ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2021 року Справа № 918/201/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Гудак А.В.

секретар судового засідання Пузирко В.В.,

представники учасників справи:

позивач- Накопалов Є.О.;

прокурор- Котяй І.В.;

відповідач 1- Михайлов В.О.;

відповідач 2- не з`явився;

відповідач 3- не з`явився;

третя особа 1- не з`явився;

третя особа 2- Павлюк М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відповідача 1-Фермерського гос-подарства «Агротех-Р» на рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2021, повний текст якого складено 01.07.2021, у справі №918/201/21 (суддя Марач В.В.)

за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави, в особі

Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області м.Рівне

треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача

1. Костопільська державна сортодослідна станція

с.Підлужне Рівненського району Рівненської області

2. Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи

насіння і садивного матеріалу» м.Київ

до 1. Фермерського господарства «Агротех-Р» м.Костопіль Рівненської області

2. Підлужненської сільської ради с.Підлужне Рівненського району Рівненської області

3. Костопільської міської ради м.Костопіль Рівненської області

про скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку,-

У березні 2021 року Керівник Здолбунівської окружної прокуратури (надалі в тексті Прокурор) в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області звернувся (надалі в тексті Головне управління) до господарського суду Рівненської області з позовом до Фермерського господарства «Агротех-Р» (надалі в тексті Фермерське госпо-дарство), Підлужненської сільської ради (надалі в тексті Сільська рада), Костопільської міської ради (надалі в тексті Міська рада), в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, кадастровий номер :07:006:0001, прийняте 10.08.2020 року державним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області Грибом Андрієм Олександровичем щодо реєстрації права комунальної власності на дану земельну ділянку за Підлужненською сільською радою та права постійного користування за ФГ «Агротех-Р».(т.1, арк.справи 1-22).

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 23.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №918/201/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Крім того, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача Косто-пільську державну сортодослідну станцію (надалі в тексті Сортодослідна станція), Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (надалі в тексті Державне підприємство).(т.1, арк.справи 89-90).

Рішенням господарського суду Рівненської області від 22.06.2021 у справі №918/201/21 задоволено позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача: Костопільська державна сортодослідна станція, Державне підприємство «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного мате-ріалу» до Фермерського господарства «Агротех-Р», Підлужненської сільської ради, Костопільської міської ради про скасування рішення про державну реєстрацію прав на земельну ділянку.

Рішення обґрунтоване тим, що повноваження власника вказаної земельної ділянки здійснює Головне управління Держгеокадастру у Рівненській області, яке в свою чергу не приймало жодного рішення щодо припинення права державної власності на земельну ділянку, передачі земельної ділянки у комунальну власність Підлужненської сільської ради та в постійне користування ФГ «Агротех-Р». При цьому, з огляду на невжиття уповноваженим органом Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області будь-яких заходів, спрямованих на скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та іншого речового права пос-тійного користування земельною ділянкою площею 113,2183 га, кадастровий номер : 07:006:0001, яка знаходиться за межами с.Підлужне на території Рівненського (колишнього Косто-пільського) району Рівненської області Прокурор звернувся із відповідним позовом до суду.(т.2, арк.справи 73-90).

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Фермерське господарство подало скаргу до Пів-нічно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господар-ського суду рівненської області від 22.06.2021 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.(т.2, арк.справи 121-130).

Обґрунтовуючи скаргу Фермерське господарство зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, ухваливши рішення з порушенням норм матері-ального права. На думку Скаржника, суд безпідставно не врахував, що Головне управління Держ-геокадастру у Рівненській області в даному спорі не може бути визначене Прокурором як орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, оскільки даний спір не відноситься до компетенції ГУ Держгеокадастру у Рівненській області. Вважає безпід-ставними посилання Прокурора на відсутність у відповідного органу державної влади достатньої правосуб`єктності та дієздатності для звернення до суду для захисту інтересів держави, проте така позиція Відповідача-1 залишена судом першої інстанції поза увагою та без чіткої та достатньої правової аргументації її відхилення. Таким чином, апелянт вважає, що Прокурор не мав права звертатись до суду з позовом в інтересах Головного управління. Крім того, наголошує, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо правонаступництва ДП «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» прав та обов`язків Костопільської державної сорто-дослідної станції, оскільки таке не відповідає дійсності станція не припинила свою діяльність та не є реорганізованою.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 відкрито про-вадження у справі №918/201/21.(т.2, арк.справи 121).

07.09.2021 від Прокурора надійшов відзив, у якому він заперечує проти задоволення апеля-ційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін.(т.2, арк.справи 162-169).

У судовому засіданні апеляційної інстанції 07.09.2021 представник Відповідача-1 підтримав свою апеляційну скаргу в повному обсязі та надав пояснення в обґрунтування своєї правової позиції. Прокурор, представник Позивача та представник Третьої особи-2 заперечили проти задово-лення апеляційної скарги та надали свої пояснення.

Інші учасники справи не забезпечили явки своїх уповноважених представників у призначе-не на 07.08.2021 судове засідання, при цьому, явка сторін обов`язковою не визнавалась, а мате-ріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інс-танції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням голови Костопільської державної адміністрації №448-р від 01.12.2004 передано в постійне користування Костопільській державній сортодослідній станції для дослідних цілей та пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства земельну ділянку державної власності загальною площею 113,2183 га кадастровий номер :07:006:0001 за рахунок земель сільськогосподарського призначення, що перебу-вали у постійному користуванні Костопільської державної сортовипробувальної станції Інспектури по сортовипробуванню сільськогосподарських культур по Рівненській області, яка розміщена за межами населених пунктів Підлужненської сільської ради Костопільського району.(т.1, арк.справи 24).

Право постійного користування земельною ділянкою Костопільською державною сортодос-лідною станцією посвідчено державним актом Серії ЯЯ №9259508 від 09.02.2005.(т.1, арк.справи 25).

Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №807 від 30.12.2011 Костопільську державну сортодослідну станцію реорганізовано шляхом приєднання до Держав-ного підприємства «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» (далі ДП «ЦСЕНСМ»), яке є правонаступником майнових прав і обов`язків Костопільської державної сортодослідної станції.

Відповідно до п.1.1 Статуту ДП «ЦСЕНСМ» підприємство є державним унітарним підпри-ємством, що діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та належить до сфери управління Фонду державного майна України.(т.1, арк.справи 27-42).

Згідно акту приймання-передачі майна, прав і обов`язків на баланс ДП «ЦСЕНСМ» №48 від 03.09.2012, затвердженого заступником міністра аграрної політики та продовольства України Сень О.В., з балансу Костопільської державної сортодослідної станції на баланс ДП «ЦСЕНСМ» передано земельну ділянку площею 113,2183 га, кадастровий номер :07:006:0001 для пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства, що знаходиться на території Підлужненської сільської ради Костопільського району.(т.1, арк.справи 26).

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Костопільська державна сортодослідна станція перебуває в стані припи-нення з 24.02.2012.(т.1, арк.справи 43).

Разом з тим, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 10.08.2020 державним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області на об`єкт нерухомого майна номер 234 земельну ділянку площею 113,2183 га, кадастровий номер :07:006:0001 зареєстровано право комунальної власності територіальної громади Підлужненської сільської ради (номер запису про право власності 37729833).(т.1, арк.справи 65).

Підставою для державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку за Підлуж-ненською територіальною громадою зазначено «Закон України «Про внесення змін до деяких зако-нодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, серія та номер: №233-VII, який виданий 14.05.2013, видавник Верховна рада України.

Крім того, 10.08.2020 державним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області також зареєстровано інше речове право право постійного користування земельною ділян-кою площею 113,2183 га, кадастровий номер :07:006:0001 за Костопільською держав-ною сортодослідною станцією (номер запису про інше речове право 37730680) та ФГ «Агротех-Р» (номер запису про інше речове право 37730553). Строк дії іншого речового права до 01.02.2027. (т.1, арк.справи 65-зворот).

Підставою для державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою за ФГ «Агротех-Р» став Договір про спільну діяльність у формі простого товариства від 01.02.2020, укладений між Костопільською державною сортодослідною станцією та ФГ «Агротех-Р», яким передбачено зобов`язання сторін об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання при-бутку.

Матеріали справи містять договір про спільну діяльність, згідно пунктів 2.1, 2.2, 5.1 якого, для досягнення вказаної мети Костопільська державна сортодослідна станція надає в користування ФГ «Агротех-Р» земельну ділянку площею 113,2183 га, кадастровий номер :07:006: 0001, що знаходиться на території Підлужненської сільської ради Костопільського району, а ФГ «Агротех-Р» в свою чергу забезпечує Костопільську державну сортодослідну станцію сільськогос-подарською технікою, інвентарем, робочою силою, посівним матеріалом, паливно-мастильними матеріалами, засобами захисту рослин для належного обробітку земельної ділянки. Майно (гро-шові кошти, матеріали, майнові права, врожай тощо) отримане в результаті здійснення спільної діяльності розподіляється між сторонами щорічно на підставі окремо укладених додаткових угод до цього Договору.(т.1, арк.справи 59-60).

Договір укладено строком на 7 років з 01.02.2020 до 01.02.2027 включно. Якщо за 30 календарних днів до закінчення дії Договору від сторін не надійшло письмових заяв про припи-нення або розірвання дії Договору, він вважається продовженим на той же строк і на тих же умовах, що передбачені даним Договором.

Реорганізація Костопільської державної сортодослідної станції або перехід права власності на майно третім особам не є підставою для зміни або припинення чинності цього Договору і він зберігає свою чинність для нового власника майна (його правонаступників) (пункти 7.1, 7.5 Дого-вору).

Матеріалами справи стверджується, що земельну ділянку площею 113.2183 га, з кадастровим номером :07:006:0001, що знаходилась в адміністративних межах Підлужненської сільської ради Костопільського району Рівненської області, Сортодослідною станцією передано в постійне користування ФГ «Агротех-Р», про що складено акт приймання-передачі від 01.02.2020. (т.1, арк.справи 61).

Вважаючи, що спірна земельна ділянка державної власності з кадастровим номером :07:006:0001 неправомірно вибула з державної власності та фактично передана у кому-нальну власність Підлужненської сільської ради Прокурор у лютому 2021 року письмово повідо-мив Головне управління у відповідь на який листом від 02.03.2021 повідомлено про відсутність компетенції Головного управління для захисту інтересів держави в судовому порядку.(т.1, арк. справи 67-68, 69).

У відповідності до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 17.03.2021 Прокурор повідомив Головне управління про звернення в інтересах держави в його особі до суду з метою захисту інтересів держави у сфері земельних відносин.(т.1, арк.справи 70-72).

В позовній заяві Прокурор просив скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку площею 113,2183 га, кадастровий номер :07:006:0001, прийняте 10.08.2020 державним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області щодо реєстрації права комунальної власності на земельну ділянку за Підлужненською сільською радою та права постійного користування за ФГ «Агротех-Р».(т.1, арк.справи 1-22).

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції ухвалою від 18.05.2021 закрив провадження у справі №918/201/21 в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий №:07:006:0001, прийнятого 10.08.2020 державним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області Грибом Андрієм Олек-сандровичем щодо реєстрації права постійного користування за Фермерським господарством «Агротех-Р» у зв`язку з відсутністю предмета спору. Ухвала чинна і сторонами не оскаржувалась. (т.1, арк.справи 192-195).

Таким чином, після закриття провадження у справі в частині однієї вимоги предметом спору залишилась вимога Прокурора про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий №:07:006:0001, прийнятого 10.08.2020 дер-жавним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області Грибом Андрієм Олександ-ровичем, щодо реєстрації права комунальної власності територіальної громади Підлужненської сільської ради (номер запису про право (в державному реєстрі прав) 37729833 від 10.08. 2020).

Як зазначалось вище, рішенням від 22.06.2021 у справі №918/201/21 господарський суд Рівненської області позов задоволив.(т.2, арк.справи 73-90).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Предметом даної справи є земельний спір щодо законності рішення щодо державної реєстр-рації земельної ділянки за органом місцевого самоврядування.

Переглядаючи оскаржуване рішення колегія суддів приймає до уваги, що суб`єктами права власності на землю, згідно зі ст.80 Земельного кодексу (надалі в тексті ЗК України), є громадяни та юридичні особи на землі приватної власності, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, на землі державної власності.

Відповідно до ч.ч.1 ст.116 ЗК України, набуття права власності та права користування земе-льними ділянками із земель державної або комунальної власності відбувається за рішенням орга-нів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішен-ням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.(ст.83 ЗК України).

Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійсню-ється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.(ч.1 ст.122, ч.1 ст.123 ЗК України).

Підставами виникнення, зміни та припинення земельних відносин є юридичні факти юри-дично значимі обставини, які поділяються відповідно на правовстановлюючі, правозмінюючі та правоприпиняючі. До таких обставин відносяться: договори та інші угоди, передбачені законом, а також не передбачені законом але такі, що не суперечать йому; акти державних органів та органів місцевого самоврядування, які передбачені законом як підстави виникнення земельних прав та обов`язків; судові рішення, які встановлюють земельні права та обов`язки; набуття земельних прав та обов`язків на підставах, які дозволені законом; заподіяння шкоди; інші дії фізичних та юри-дичних осіб; події, з якими закон або інший правовий акт пов`язує виникнення, зміну і припи-нення земельних відносин. Зазначене кореспондується зі статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Прокурор у позовній заяві стверджує, що рішенням від 10.08.2020 державного реєстратора Гощанської селищної ради Рівненської області за Підлужненською сільською радою неправомірно зареєстровано земельну ділянку кадастровий №:07:006:0001.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд приймає до уваги, що згідно положень ч.2 ст.117 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Вер-ховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випад-ків передачі таких об`єктів у комунальну власність.

З огляду на викладене, вірним є висновок суду першої інстанції, що спірна земельна ділянка площею 113,2183 га, кадастровий №:07:006:0001, передана розпорядженням голови Костопільської державної адміністрації №448-р від 01.12.2004 в постійне користування Костопільській державній сортодослідній станції для дослідних цілей та пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства, перебуває у власності держави, що підтверджується державним актом Серії ЯЯ №9259508 від 09.02.2005.(т.1, арк.справи 25).

Частиною 1 статті 117 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого само-врядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї.

Матеріали справи не містять жодних рішень щодо припинення права державної власності на земельну ділянку кадастровий №:07:006:0001 чи передачі земельної ділянки у комунальну власність Підлужненської сільської ради.

Крім того, за змістом ст.ст.3,15,16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. За результатами розгляду такого спору має бути визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на віднов-лення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорю-вання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри держав-ного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що у такий спосіб буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компен-сує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання цієї норми у її практичному застосуванні гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкоду-вання.

Отже, засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Так, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкрет-ним способом захисту свого права. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслід-кам.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(п.1 ч.1 статті 2 Закону Украї-ни «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», надалі в тексті Закон).

Державний реєстратор, згідно ст.11 Закону, самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Зако-ном, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону (у редакції, чинній із 16.01. 2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на під-ставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судо-вого рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Судове рішення, згідно зі ст.26 Закону, має одночасно містити вимогу про скасування рішен-ня державного реєстратора про державну реєстрацію прав та визнання, зміну чи припинення речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Оскільки державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно відповідний запис формально наділяє Відповідача-2 певними юридичними правами щодо земельної ділянки і одночасно позбавляє відповідних прав законного власника державу.

Суд першої інстанції, враховуючи положення статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки із кадастровим №:07:006:0001 дійшов обґрунтованого висновку про не обхід-ність скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, прийняте 10.08.2020 державним реєстратором Гощанської селищної ради Рівненської області Грибом Андрієм Олександровичем, щодо реєстрації права комунальної власності територіальної громади Підлужненської сільської ради (номер запису про право (в державному реєстрі прав) 37729833 від 10.08.2020).

Вимога про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку, що у такому разі і Державний реєстр речових прав на нерухоме майно міститиме запис про спірну земельну ділянку із зазначенням форми власності державна та із зазначенням розпо-рядника земель Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обрано належний спосіб захисту пору-шеного права держави, а позов є обгрунтованим.

У відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом апеляційного оскарження є підставність звернення Прокурора саме в особі Голов-ного управління Держгеокадастру у Рівненській області, а також наявність підстав для представ-ництва інтересів держави в суді Прокурором

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.(ст.15 ЦК України). Способи захисту цивільних прав та інтересів судом передбачені у ст.16 ЦК України. Одним з таких способів, як зазначено у п.3 ч.2 вказаної статті, є припинення дії, яка порушує право. Аналогічні приписи містить частина 2 ст.20 ГК України.

Правом власності згідно ч.1 ст.316 ЦК України, є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.(ст.321 ЦК України).

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користу-вання та розпоряджання своїм майном.(ст.391 ЦК України).

Власник може звернутися з позовом про усунення будь-яких порушень свого права, не пов`язаних з неправомірним позбавленням володіння (негаторний позов). Підприємство чи орга-нізація, яка не є власником майна, але володіє ним на праві повного господарського відання, оперативного управління чи з інших підстав (наприклад, на підставі адміністративного акта), має такі ж права на захист свого права, як і сам власник.

У даному випадку з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгео-кадастру у Рівненській області про витребування землі звернувся Прокурор, оскільки власником спірної земельної ділянки є держава.

За змістом ч.2 ст.2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка згідно зі статтями 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до п.1 Положення «Про Державне агентство земельних ресурсів України», затвердженого Указом Президента України №445 від 08.04.2011, Державне агентство земельних ресурсів України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів та топографо-геодезичної і картографічної діяльності.

Так, відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, держав-ного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законо-давства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Держгеокадастр здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установле-ному порядку територіальні органи.

Держгеокадастр в межах повноважень, передбачених законом, на основі і на виконання Конституції та законів України, актів Президента України та постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, актів Кабінету міністрів України (надалі в тексті КМУ) та наказів Мінагрополітики видає накази організаційно-розпорядчого характеру, організовує та контролює їх виконання.

Відповідно до постанови КМУ від 14.01.2015 №5 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» терторіальні органи Державного агентства земельних ресурсів реорганізовуються шляхом їх приєднання до відповідних терито-ріальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру. Також установлено, що територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів, які реорганізуються, про-довжують виконувати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Розпорядженням КМУ від 31.03.2015 №294-р «Питання Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» Державній службі з питань геодезії, картографії та кадастру передано функції і повноваження Державного агентства земельних ресурсів, що припиняється.

При цьому, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками, які належать до категорії земель сільськогосподарського призначення державної форми власності, належать до компетенції центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земель-них відносин та його територіальних органів, у цьому випадку до повноважень Головного управ-ління.

Таким чином, Прокурор фактично звернувся у цій справі із позовом на захист прав та інтересів ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, яке наділено повноваженнями щодо розпоряд-ження спірною земельною ділянкою та є самостійною юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку.

Разом з тим, судом враховується, що положення вказаних нормативно-правових актів не можуть визначати конкретні предмети і підстави позовів, з якими уповноважений орган має право звернутися до суду, оскільки зазначене було б неправомірним обмеженням повноважень такого органу у визначенні способу захисту та забезпеченні здійснення судового захисту інтересів держави.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що Прокурором обрано позивачем орган державної влади, який наділений повноваженнями щодо розпорядження спірною земельною ділянкою, однак жодних дій для відновлення порушеного права держави не здійснював.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що даний спір пов`язаний зокрема із реалізацією Прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» шляхом пред-ставництва інтересів держави у суді.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого само-врядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом частини 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України (надалі в тексті ГПК України), до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь проку-рора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03. 2005, заява 61517/00, пункт 27). Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява №42454/02, пункт 35) ЄСПЛ зазначає, що сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених катего-рій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003р. №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслі-дування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

З огляду на викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч.1 ст.1311 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва проку-рором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя.(пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції закону станом на час подання позову до суду, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

У рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Консти-туційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та госпо-дарювання тощо.

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути пред-метом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Водночас Конституція України передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Як вже зазначалось, позов у справі, що розглядається, подано Прокурором в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, як органу уповно-важеного представляти інтереси держави у даних правовідносинах.

Необхідність захисту інтересів держави обґрунтовано бездіяльністю Головного управління.

Колегія суддів зауважує, що за наслідками розгляду справи №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 вирішила виключну правову проблема щодо таких питань: 1) чи повинен прокурор доводити бездіяльність компетентного органу або ж достатньо простого посилання на таку бездіяльність у позові при обґрунтуванні підстав для представництва; 2) якими доказами прокурор має доводити бездіяльність компетентного органу; 3) чи зобов`язаний прокурор перед зверненням до суду з`ясовувати причини бездіяльності такого органу або ж дос-татньо доведення самого факту бездіяльності без зазначення і доведення суду її причин.

У вказаній справі Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що відповідно до частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повно-важення для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість від-реагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визнача-ється судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскар-ження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Колегія суддів зауважує, що нездійснення захисту виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. Здійснення захисту неналежним чином виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. Неналежність захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійс-нення процесуальних прав позивача.

Разом з тим, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держа-ви. Верховний Суд в постанові від 15.09.2020 у даній справі №906/282/20 звернув увагу, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Підстави представництва Прокурор мотивував тим, що орган, до компетенції якого відне-сені відповідні повноваження щодо звернення з подібним позовом не звертався до суду та на запит Прокурора повідомив про відсутність у Головного управління компетенції для захисту інтересів держави в судовому порядку.(т.1, арк.справи 67-68, 69).

У відповідності до вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» листом від 17.03.2021 Прокурор повідомив Головне управління про звернення в інтересах держави в його особі до суду з метою захисту інтересів держави у сфері земельних відносин.(т.1, арк.справи 70-72).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що підставою для представництва прокурором інте-ресів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свід-чать про наявність підстав для такого представництва. У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

При цьому, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 у справі №3-рп/99 прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави. Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції правильно встановив правовий статус Головного управління як органу державної влади, який не звертався до суду із захистом інтересів держави. При цьому, Прокурор дотримався визначеної законом процедури для звернення до суду із захистом інтересів держави.

Твердження апелянта про неправомірне надання Державному підприємству «Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу» статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача через те, що на його думку спірна земельна ділянка йому як правонаступнику Костопільської державної сортодослідної станції не перейшла колегія суддів вважає безпідставним, оскільки залучення учасника до участі у справі не може бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які супере-чать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, при вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Євро-пейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п.9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01. 2003 №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов-язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Колегія суддів вважає, що розглянуто всі доводи та вимоги апеляційної скарги, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Враховуючи зазначені обставини в сукупності, апеляційний суд не вбачає підстав для пере-оцінки висновків суду першої інстанції, оскільки матеріалами справи спростовуються доводи Скар-жника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін та зобов`язань Відповідачів, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунто-ваність поданого позову.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та без-посередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського проце-суального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агротех-Р» на рішення господарського суду Рівненської області від 22.06.2021 у справі №918/201/21 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №918/201/21 повернути до господарського суду Рівненської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Гудак А.В.