ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" липня 2021 р. Справа№ 920/547/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Разіної Т.І.

за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт"

на ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.05.2021

у справі №920/547/21 (суддя Котельницька В.Л.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт"

про забезпечення позову до подачі позовної заяви (вх. №2148 від 21.05.2021),

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" звернулось до Господарського суду Сумської області із заявою про забезпечення до подання позову в порядку п. 1 ч. 1 ст. 138 Господарського процесуального кодексу України, в якій просило суд першої інстанції вжити заходи забезпечення позову до подання заявником позову шляхом заборони всім суб`єктам державної реєстрації прав (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київським, Севастопольським міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, а також нотаріусам) вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно земельних ділянок: №:01:005:0847 площею 2,0528 га; №:01:006:0929 площею 3,5456 га; №:01:007:0313 площею 3,2503 га; №:01:007:0317 площею 2,0525 га; №:01:005:0148 площею 3,2505 га; №:01:007:0064 площею 2,2259 га; №:01:007:0307 площею 2,1421 га; №:01:006:0933 площею 2,0516 га; №:01:005:0843 площею 3,2515 га; №:01:005:0854 площею 2,0528 га; №:01:007:0056 площею 2,053 га; №:01:005:0844 площею 2,9525 га; №:01:005:0857 площею 3,2497 га; №:01:004:1070 площею 3,2501 га; №:01:007:0312 площею 2,0529 га; №:01:004:1073 площею 3,2499 га; №:01:007:0045 площею 2,1936 га; №:01:005:0849 площею 2,0521 га; №:01:007:0304 площею 3,2501 га; №:01:006:0931 площею 3,4645 га; №:01:007:0311 площею 2,5997 га; №:01:004:1072 площею 3,2502 га; №:01:005:0083 площею 3,2313 га; №:01:007:0319 площею 2,6002 га; №:01:005:0851 площею 2,4093 га; №:01:005:0059 площею 2,0528 га; №:01:005:0845 площею 2,0528 га; №:01:007:0301 площею 2,3251 га; №:01:005:0846 площею 2,0527 га; №:01:007:0299 площею 3,2502 га; №:01:007:0300 площею 3,2505 га; №:01:007:0308 площею 2,0528 га; №:01:004:1071 площею 3,2503 га; №:01:005:0858 площею 2,211 га; №:01:005:0853 площею 1,0403 га; №:01:006:0930 площею 3,5457 га; №:01:004:0567 площею 3,9005 га; №:01:007:0315 площею 2,0528 га; №:01:005:0842 площею 2,0528 га; №:01:007:0302 площею 2,6002 га; №:01:007:0309 площею 1,6966 га; №:01:007:0305 площею 1,5525 га; №:01:007:0306 площею 2,1018 га; №:01:004:0548 площею 3,2498 га.

Обґрунтовуючи вищевказану заяву Товариство з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" (заявник) посилалось на те, що має намір звернутися до суду із позовом немайнового характеру про визнання незаконним та скасування п. 54 рішення № б/н "Про регулювання земельних відносин" VI сесії Шосткинської місцевої ради VIII скликання від 14.05.2021, яким затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на неуспадковані земельні частки (паї) на території Ображіївського старостинського округу та надано ФГ "Рідний Агрокрай" () в оренду терміном на 10 років неуспадковані земельні ділянки (паї) загальною площею 141,2576 га (рілля), або до моменту державної реєстрації права власності спадкоємців на земельні ділянки на території Ображіївського старостинського округу Шосткинської МТГ для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з розміром орендної плати 12% від нормативної грошової оцінки, згідно з додатком 12.

За твердженням заявника, предметом спору є земельні ділянки, які знаходяться в його користуванні, тому на думку останнього існують підстави для забезпечення його майбутнього позову.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" про забезпечення позову до подачі позовної заяви (вх№2148 від 21.05.2021).

Аргументуючи ухвалу, місцевий господарський суд виходив із того, що заявником не було подано належних та допустимих доказів, які б могли свідчити, що невжиття обраних ним заходів забезпечення позову, а саме заборона всім суб`єктам державної реєстрації прав (виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київським, Севастопольським міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, а також нотаріусам) вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно спірних земельних ділянок може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника при вирішенні немайнового спору про визнання незаконним та скасування рішення місцевої ради.

Не погоджуючись із прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 про відмову у забезпеченні позову і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Скаржник не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою вважає, що місцевим господарським судом була допущена неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильно оцінено подані докази, що призвели до неправильних висновків про відсутність необхідності забезпечення позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в разі незабезпечення позову про скасування рішення міської ради скаржнику доведеться додатково звертатись про визнання недійсними 44-х договорів оренди земельних ділянок та скасування 44-х записів про реєстрацію іншого речового права (оренди), що в свою чергу покладе на позивача значний фінансовий тягар (орієнтовано 200 000,00 грн на судовий збір) та значно ускладнить чи взагалі унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав скаржника.

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі, скаржник зазначає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги норми ст. 95 Земельного кодексу України відповідно до якої землекористувачі, якщо інше не передбаченого законом або договором, мають право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію (тобто врожай), а тому на думку скаржника, він не убезпечений від неправомірних дій щодо збирання врожаю, який йому належить і безумовно може призвести до завдання значних збитків заявнику, оскільки ФГ "Рідний Агрокрай" вживає заходи щодо швидкого укладення договір оренди землі на виконання оскаржуваного рішення сесій та реєстрації права оренди.

Таким чином скаржник стверджує, що йому доведеться додаткового звертатися з позовом про визнання права власності на врожай, оскільки ФГ "Рідний Агрокрай", як належний землекористувачем після реєстрації вищезгаданих договорів набуває права власності на врожай (посіви і насадження сільськогосподарських культур, вироблену сільськогосподарську продукцію), що вирощений на таких земельних ділянках.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 у справі №920/547/21 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Іоннікова І.А., судді: Тарасенко К.В., Разіна Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 витребувано з Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/547/21 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" про забезпечення позову до подачі позовної заяви (вх. №2148 від 21.05.2021). Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №920/547/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 у справі №920/547/21 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині, а саме: надати суду докази зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України за платіжним дорученням №36 від 27.05.2021. Зобов`язано Державне підприємство "Інформаційні судові системи", надіслати на адресу Північного апеляційного господарського суду докази підтвердження зарахування сплати судового збору відповідно до платіжного доручення №36 від 27.05.2021 у розмірі 2270,00 грн.

05.07.2021 від Державного підприємства "Інформаційні судові системи" на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшло підтвердження зарахування сплати судового збору за платіжним дорученням №36 від 27.05.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" на ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 у справі №920/547/21; розгляд апеляційної скарги призначено на 28.07.2021.

В судове засідання, яке відбулося 28.07.2021 скаржник не з`явився, про причини неявки суд апеляційної інстанції не сповістив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання (поштовим відправленням за трек - номером 335).

Відповідно до ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності скаржника.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженої ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Предметом апеляційного оскарження у даній справі є наявність або відсутність підстав для застосування заходів забезпечення до подачі позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначені статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою сторони, прокурора або з власної ініціативи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачу, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Таким чином, забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України наведені в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19.

Відповідно до усталеної судової практики при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного вище свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної осіб, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення.

Згідно із статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними доказами є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (стаття 76 Господарського процесуального кодексу України).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 у справі № 904/4511/19.

Колегія суддів зазначає, що тягар доказування (доведення обставин справи) покладається законом на сторону, яка висуває певні вимоги або заявляє заперечення. І в даному випадку цей обов`язок заявником не виконаний, оскільки Товариством з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" не надано суду жодних належних та допустимих доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів забезпечення позову, що унеможливлює перевірку судом обставин, викладених у заяві, а саме лише посилання на те, що існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову, не може бути безумовною підставою для забезпечення позову та потребує доведенню.

Таким чином, з огляду на недоведеність належними та допустимими доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Доводи скаржника по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування ухвали місцевого господарського суду.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що ухвала Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 у даній справі прийнята з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та дотриманням норм процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення не вбачається.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шостка Агростандарт" залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Сумської області від 25.05.2021 у справі №920/547/21 - без змін.

Матеріали справи №920/547/21 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 07.09.2021 (після виходу суддів Іоннікової І.А., Тарасенко К.В. з відпустки та судді Разіної Т.І. з лікарняного).

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

Т.І. Разіна