ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2021 справа № 914/1915/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Леся-Плюс, с. Великий Омеляник, Луцький р-н, Волинська обл.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Україна, с. Братковичі, Городоцький р-н, Львівська обл.

про стягнення трьох відсотків річний та інфляційних втрат у сумі 43 836,59грн.

Суддя Коссак С.М.

за участю секретаря Побігайленко Ю.-Б.В.

Представники:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю Леся-Плюс, с. Великий Омеляник, Луцький р-н, Волинська обл. до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Україна, с. Братковичі, Городоцький р-н, Львівська обл. про стягнення трьох відсотків річний та інфляційних втрат у сумі 43 836,59грн.

05.07.2021 року ухвалою Господарського суду Львівської області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та розгляд справи по суті призначено на 29.07.2021 року.

Протокольною ухвалою суду від 29.07.2021 року, відкладено судове засідання на 09.09.2021 на 10:20 год.

У судове засідання 09.09.2021 року позивач явку уповноваженого представника не забезпечив, був повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

У судове засідання 09.09.2021 року відповідач явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив, був належним чином повідомлений про місце дату та час судового засідання, що підтверджується списком розсилки поштової кореспонденції за 02.08.2021 року. Жодних процесуальних заяв, клопотань від відповідача станом на час розгляду справи до суду не надходило.

Ухвали суду надіслані відповідачу за адресами, що міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та адресами, які вказані позивачем у позовній заяві, відтак відповідач належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду спору у даній справі офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень - www.reyestr.court.gov.ua, та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, судом було вчинено всіх можливі за даних обставин дії щодо належного повідомлення сторін про розглядуваний спір. Зважаючи на зазначене, учасники справи належним чином були повідомлені про судовий процес.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справи за наявними матеріалами.

Отже, в матеріалах справи достатньо доказів для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення.

З урахуванням того, що розгляд справи відбувається за правилами загального позовного провадження, позовні матеріали надіслано відповідачу, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву, в суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, які передбачені статтями 202, 216 ГПК України.

Аргументи сторін

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідачем у порушення умов договору купівлі-продажу від 19.11.2018 року не здійснено оплату поставленого позивачем товару на суму 332 597,00грн., що підтверджується товарно-транспортними та видатковими накладними за період з 01.01.2019 року по 09.10.2019 рік.

Дану заборгованість у сумі 332 597,00грн., а також 46806,23грн. пені, 9696,72грн. 3% річних (нараховані по 05.08.2020 рік), 9 220,58грн. інфляційних нарахувань (нараховані за період жовтень 2019 року по червень 2020 року), а також 6 724,80грн. судового збору стягнуто судовим рішенням від 21.01.2021 року у справі №914/2073/20, яке набрало законної сили.

На момент подання цього позову, дане рішення не виконано, заборгованість відповідачем позивачу не сплачена. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 06.08.2020 року по 25 червня 2021 року у сумі 9392,08грн. та інфляційні втрати за період вересень 2020р. по травень 2021 р. у сумі 34 444,51грн..

Аргументи відповідача.

Вимог ухвали суду не виконав, проти позову в установленому порядку не заперечив. Тому суд розглянув справу без участі представника відповідача та його відзиву на позов, за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи.

19.11.2018 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Леся-Плюс» (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Україна» (Покупець) укладено договір купівлі - продажу товарів (копія договору знаходиться в матеріалах справи).

У відповідності до п. 1. договору Продавець зобов`язаний передати на умовах даного договору у власність Покупця Товар (склопакети), а Покупець зобов`язується сплатити його повну вартість. Вартість товару, найменування, кількість, ціна товару, що постачається, визначається в накладній на поставку товару.

Так, на виконання умов договору купівлі - продажу за період із 01.01.2019 року по 09.10.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Леся - Плюс» продало відповідачу товар на загальну суму 418 705,00 (чотириста вісімнадцять тисяч сімсот п`ять) грн., що підтверджується товарно - транспортними та видатковими накладними за вказаний період (копії товарно - транспортних та видаткових накладних в матеріалах справи).

Відповідно до п. 4 договору купівлі - продажу Покупець сплачує 50% від вартості товару згідно рахунку постачальника після підтвердження замовлення (до передачі завдання на виготовлення склопакетів у виробництво). Покупець сплачує решту вартості товару в день отримання товару згідно накладної на поставку, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Продавця (або через касу Продавця). Оплата є такою, що відбулася, з моменту надходження відповідних коштів на поточний рахунок Продавця в повному обсязі.

Відповідач сплатив за товар частково в сумі 36 108,00 грн. Станом на 01 серпня 2020 року за відповідачем рахувалась заборгованість за товар 382597,00 грн. (418 705,00 грн. - 36 108,00 грн.).

В зв`язку із несплатою боргу товариство з обмеженою відповідальністю «Леся Плюс» звернулось до господарського суду Львівської області з позовом про стягнення заборгованості за товар в розмірі 448 320,53 грн., в тому числі основного боргу в розмірі 382597,00 грн., пені в розмірі - 46806,23 грн. 3% річних в розмірі 9696,72 грн., інфляційних в розмірі 9220,58 грн.

Рішенням господарського суду Львівської області по справі №914/2073/20 від 21.01.2021 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Леся- Плюс» до товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» (81501, Львівська область, Городоцький район, село Братковичі, будинок 36А, ідентифікаційний код 19158424) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Леся-Плюс» (45624, Волинська область, Луцький район, село Великий Омеляник, вулиця Володимирська, будинок 3, ідентифікаційний код 21744779) 332597,00 грн. основного боргу, 46806,23 грн. пені, 9696,72 грн. 3% річних, 9220,58 грн. інфляційних втрат та 6724,80 грн. судового збору; закрито провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 50000,00 грн. (в цій частині провадження закрито в зв`язку з оплатою).

Рішення набрало законної сили. На виконання рішення 09.03.2021 року видано наказ. 23.03.2021 року відкрито виконавче провадження №64929932 з примусового виконання наказу господарського суду Львівської області (копія постанов про відкриття виконавчого провадження знаходиться в матеріалах справи).

У рішенні господарського суду Львівської області від 21.01.2021 року по справі№ 914/2073/20 зазначається, що відповідач порушив свої зобов`язання за договором, відтак як вбачається із розрахунку позовних вимог та як підтверджується матеріалами справи, сума основного боргу станом на дату пред?явлення позову становила 382597,00 грн., відповідач після пред?явлення позивачем позову частково сплатив заборгованість на суму 50000,00 грн., що підтверджується платіжним доручення №UA1305 від 17.12.2020р. на суму 50000,00 грн. Відтак, станом на дату ухвалення рішення суду у справі 914/2073/20, сума основного боргу відповідача перед позивачем становила 332 597,00 грн. Докази сплати відповідачем вказаної заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Позивач звертаючись з даним позовом просить стягнути з відповідача 9 392,08 грн. 3% річних за період з 06 серпня 2020 року по 25 червня 2021 року, який не включений в обсяг заявлених вимог по справі №914/2073/20 та 34 444,51 грн. інфляційних втрат за період вересень 2020р. травень 2021 рік.

Норми права та висновки суду.

Предметом позову є стягнення 43 836,59грн, з яких:

- 9 392,08грн.3 % річних (за період з 06 серпня 2020 року по 25 червня 2021 року),

- 34 444,51 грн. інфляційних втрат за період вересень 2020р. травень 2021 рік.

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (ч.1 ст.11 Цивільного кодексу України).

Стаття 173 ГК України передбачає, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст. 174 ГК України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, 19.11.2018р. між сторонами укладено Договір, відповідно до п.1. якого, Продавець зобов`язаний передати на умовах даного договору у власність Покупця Товар (склопакети), а Покупець зобов`язується сплатити його повну вартість. Вартість товару, найменування, кількість, ціна товару, що постачається, визначається в накладній на поставку товару.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно ст. 526 ЦК України та ч.1 ст.193 ГК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст.530 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що у відповідача перед позивачем існувала основна заборгованість 332 597,00грн., яка разом з пенею у сумі 46 806,23 грн., 9 696,72 грн. 3% річних (нараховані по 05.08.2020 рік), 9 220,58 грн. інфляційних втрат (нараховані за період жовтень 2019 року по червень 2020 року), була стягнута рішенням господарського суду Львівської області від 21.01.2021 року у справі №914/2073/20, на виконання якого відповідачем не сплачено відповідну заборгованість.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Рішення господарського суду Львівської області у справі №914/2073/20 від 21.01.2021 року вступило в законну силу, проте відповідачем грошові зобов`язання по даному рішенні суду не виконано.

Отже, за змістом ст.ст.598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК України).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу«Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні господарського суду Львівської області від 21.01.2021 року у справі №914/2073/20 визнано грошові зобов`язання відповідача, визначено їх розмір; ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Передбачені вказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов`язань перед кредитором.

Прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу (вказана правова позиція щодо застосування ч.2 ст.625 ЦК України викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 р. у справі №916/190/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 р. у справі №646/14523/15-ц).

Відповідач не спростував доводів позивача, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які встановлені в ході судового розгляду.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат суд встановив, що він є правильним і до стягнення з відповідача підлягає 9 392,08грн.3 % річних (за період з 06 серпня 2020 року по 25 червня 2021 року, який не включений в обсяг заявлених вимог по справі №914/2073/20) та 34 444,51 грн. інфляційних втрат (за період вересень 2020р. травень 2021 рік, який не включений в обсяг заявлених вимог по справі №914/2073/20).

Частиною 1 статті 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме, стягненню підлягає: 9 392,08грн. 3% річних та 34 444,51грн. інфляційних втрат.

Судові витрати.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2270,00грн.

Отже, у зв`язку з задоволенням позовних вимог, суд доходить висновку, що з відповідача слід стягнути 2270,00грн. судового збору.

Керуючись статтями 2, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 231, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Україна (81501, Львівська обл., Городоцький р-н, с. Братковичі, вул. Садова 36а, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Леся-Плюс (45624, Волинська обл., Луцький р-н, с. Великий Омеляник, вул. Володимирська, 3; ) 9 392,08грн. 3% річних, 34 444,51грн. інфляційні втрати та 2 270,00грн. судового збору.

3. Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

4. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://court.gov.ua/fair/sud5015, а також у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою - http://reyestr.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2021р.

Суддя С.М. Коссак