УХВАЛА

06 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/4475/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Багай Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі

за позовом 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) Компанії Сівілком Лімітед (Кіпр)

до 1) Дніпровської міської ради, 2) Державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюка Сергія Георгійовича,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача-1: 1) Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, 2) Комунального підприємства "Спеціалізована ремонтно-будівельна дільниця" Дніпропетровської міської ради, 3) Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця",

про визнання незаконними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

17.08.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед від 07.07.2021 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2021 (повний текст складено 17.06.2021), ухвалену за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2020 у справі № 904/4475/20, подана 07.07.2021 до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед від 07.07.2021, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається норма права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Проте касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед хоч і містить посилання на постанови Верховного Суду, але оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки не містить чіткого визначення, який висновок та щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах, викладений у постанові Верховного Суду, не враховано судом апеляційної інстанції при винесені оскаржуваного рішення.

Верховний Суд зазначає, що у випадку оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і в чому полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

Водночас належного обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржником не наведено.

Також скаржники посилаються на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема положень абзацу другого частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до спірних правовідносин у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо питання застосування вказаної норми права у подібних правовідносинах, тобто касаційна скарга подається на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як установлено Верховним Судом, позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанія Сівілком Лімітед подали у серпні 2020 року. З урахуванням уточненої позовної заяви її предметом є 10 вимог немайнового характеру.

Скаржники у касаційній скарзі просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 904/4475/20 в частині незадоволених 4 позовних вимог і залишити в цій частині в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2020, яким ці вимоги були задоволені.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України "Про судовий збір" якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Таким чином, звертаючись із касаційною скаргою, заявники мали сплатити судовий збір у сумі 16 816, 00 грн, а саме 2 102, 00 х 4 х 200 %, де 2 102,00 грн - ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, 4 - кількість вимог немайнового характеру, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанія Сівілком Лімітед доказів сплати судового збору до касаційної скарги не додали.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Крім того, згідно зі статтею 291 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Скаржниками до касаційної скарги не додано доказів направлення її копії іншим учасникам справи.

Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, передбачені частиною 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.

Верховний Суд також зазначає, що 17.08.2021 до Верховного Суду також надійшла касаційна ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед від 06.08.2021 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2021 (повний текст складено 17.06.2021), ухвалену за наслідками перегляду в апеляційному порядку рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.12.2020 у справі № 904/4475/20, подана 09.08.2021 до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед від 06.08.2021, Верховний Суд дійшов висновку про те, що касаційні скарги від 07.07.2021 та від 06.08.2021 є ідентичними за змістом та вимогами. Однак, у касаційній скарзі від 06.08.201 наявне додаткове обґрунтування щодо строку її подання.

З огляду на встановлену ідентичність поданих касаційних скарг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед від 07.07.2021 та від 06.08.2021, Верховний Суд зазначає, що кожна з поданих касаційних скарг містить однакові підстави для залишення її без руху за приписами частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед необхідно:

- визначити, яку з касаційних скарг слід розглядати або зазначити, чи є подання касаційної скарги від 06.08.2021 доповненням чи зміною раніше поданої касаційної скарги від 07.07.2021, а також недоліки якої із касаційних скарг усувають скаржники;

- навести та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали);

- подати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі (16 816,00) за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір";

- надати суду докази надсилання учасникам справи копії касаційної скарги листом з описом вкладення.

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Керуючись статтями 234, 290, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та Компанії Сівілком Лімітед на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2021 у справі № 904/4475/20 залишити без руху до 01.10.2021, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Багай