ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

27.08.2021 Справа № 914/2489/21

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши

заяву ТзОВ «Маслоленд», Львівська область, м.Дрогобич

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 , м.Львів 7236 грн заборгованості за договором оренди земельної ділянки №78 від 03.01.2014 р.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява ТзОВ «Маслоленд» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 7236 грн заборгованості за договором оренди земельної ділянки №78 від 03.01.2014 р.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу з огляду на таке.

Частиною 3 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці.

У заяві про видачу судового наказу боржником вказано фізичну особу - ОСОБА_1 . При цьому до заяви долучено договір оренди земельної ділянки №78 від 03.01.2014 р., відповідно до умов якого орендарем є ОСОБА_1 , а не фізична особа-підприємець Нікуліна Ірина Анатоліївна.

У розділах «Юридичні адреси та банківські реквізити сторін» і «Підписи сторін» вказаного договору також зазначено, що орендарем є ОСОБА_1 , без вказівки на її статус підприємця. Із змісту договору не випливає, що такий було укладено фізичною особою-підприємцем або у зв`язку із здійсненням нею господарської діяльності.

Суд вважає, що сама лише наявність у фізичної особи статусу підприємця не обов`язково свідчить про те, що така особа діє як фізична особа-підприємець у всіх правововідносинах, в які вона вступає, та при укладенні нею всіх договорів.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ч.3 ст.147 ГПК України.

Крім того, у п.2 ч.2 ст.150 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Розглянувши подані матеріали, суд встановив, що заявником порушено наведені вимоги, а саме не вказано повного найменування заявника - ТзОВ «Маслоленд».

Статтею 152 Господарського процесуального кодексу України передбачено підстави для відмови у видачі судового наказу. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу, а відповідно до п.4. ч.1 вказаної статті - якщо наявні обставини, зазначені у частині 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України (заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства).

Відповідно до п.5 ч.1 вищезгаданої статті ГПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;

Згідно з положеннями ч.1 ст.257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У договорі оренди земельної ділянки зазначено, що сума оплати за орендовану земельну ділянку складає 80,40 грн в місяць. У заяві про видачу судового наказу заявник не вказує того, за який період у боржника виникла заборгованість у розмірі 7236 грн, а також не наводить розрахунку заявленої до стягнення суми, однак з умов договору та змісту поданої заяви можна зробити висновок, що заборгованість нараховано за 90 місяців (7,5 років) оренди земельної ділянки, тобто з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги - 3 роки.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не дотримано вимог Господарського процесуального кодексу України, які ставляться до заяви про видачу судового наказу, а тому у його видачі слід відмовити.

Суд роз`яснює заявнику, що відповідно до ст.153 ГПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, однак відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3- 6 частини першої статті 152 цього Кодексу, яка має місце в даному випадку, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. ст. 147, 150, п.п.1, 4, 5 ч.1 ст.152, ст. ст.153, 154, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ТзОВ «Маслоленд» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 7236 грн заборгованості за договором оренди земельної ділянки №78 від 03.01.2014 р.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в порядку та в строки, передбачені ст.ст. 254-257 ГПК України.

Суддя З.П. Гоменюк