ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. Справа №6/138

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів: Бойко С.М.

Бонк Т.Б.

За участю секретаря судового засідання Гулик Н.Г.

Учасники у справі в судове засідання не з`явилися.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго, с. Оноківці, Ужгородський район, Закарпатська область №07-2021/17 від 14.07.2021

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.06.2021, повний текст - 23.06.2021 (суддя Ремецькі О.Ф.)

у справі №6/138

за заявою ініціюючого кредитора Приватного підприємства Астурія Кліо, м.Київ

до Державного підприємства Агропромисловий комбінат Ужгородський, с. Розівка, Ужгородський район, Закарпатська область

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Суть спору та фактичні обставини справи.

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 27.08.2018 суд визнав банкрутом ДП «Агропромисловий комбінат «Ужгородський» та відкрив ліквідаційну процедуру, а ліквідатором призначив арбітражного керуючого Ракущинця Андрія Андрашовича.

На офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України в мережі Інтернет 29.08.18 було здійснено офіційне оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури №53790 та надано кредиторам граничний строк на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника протягом двох місяців з дня офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Ухвалою від 18.04.2002 у справі №6/138 суд визнав ПАТ «Закарпаттяобленерго» кредитором із грошовими вимогами до боржника на загальну суму 322 056, 90 грн.

24.03.2021 ПрАТ «Закарпаттяобленерго», яке є правонаступником ПАТ «Закарпаттяобленерго», до суду першої інстанції подав заяву про відмову від кредиторських вимог та виключення їх зі складу реєстру вимог кредиторів ДП «Агропромисловий комбінат «Ужгородський».

Ухвалою від 17.06.2021 суд відмовив у задоволенні заяви ПрАТ «Закарпаттяобленерго» про відмову від кредиторських вимог та виключення їх зі складу реєстру вимог кредиторів ДП «Агропромисловий комбінат «Ужгородський».

Ухвалу суду першої інстанції мотивована тим, що грошові вимоги кредитора перед боржником уже є частково задоволеними, а зобов`язання боржника сплатити ПрАТ «Закарпаттяобленерго» суму заборгованості - частково припиненим, а тому кредитор не може відмовитися від такого зобов`язання. При цьому суд зазначив, що нормами Кодексу України з процедур банкрутства (КУзПБ) не передбачено право відмови кредитора від кредиторських вимог та їх виключення з реєстру вимог кредиторів.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу та інших учасників справи.

ПрАТ «Закарпаттяобленерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про відмову від кредиторських вимог задовольнити, а провадження в цій частині закрити. У своїй апеляційній скарзі скаржник покликається на такі обставини:

- в силу вимог ч.6 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України) суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом";

- ст. 191 ГПК України передбачено, що позивач (в даному випадку кредитор) може відмовитися від позову (кредиторських вимог), зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві;

- у разі відмови кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги, тобто відмови від кредиторських вимог, ліквідатор не враховує суму грошових вимог цього кредитора та виключає їх реєстру вимог кредиторів;

- питання щодо виплати грошової винагороди арбітражному керуючому є передчасним і не стосується права кредитора на відмову від грошових вимог.

Ліквідатором Ракущинцем А.А. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. У поданому відзиві ліквідатор зазначає, що апелянт неправомірно ототожнює поняття «відмова від задоволення кредиторських вимог» та «відмова від кредиторських вимог», оскільки за своєю суттю вони є різними. Зазначає, що покликання скаржника на незастосування судом першої інстанції ч.6 ст.12 та ст.191 ГПК України є безпідставними, оскільки визнання кредиторських вимог відбулося судовим рішенням ухвалою суду від 18.04.2002, яка набрала законної сили, а ст. 191 ГПК передбачає відмову від позову до прийняття рішення у справі. Вважає правомірним висновок суду про обов`язковість оплати праці ліквідатора, в тому числі, за рахунок кредиторів.

Від апелянта надійшла відповідь на відзив, у якій скаржник навів спростування доводів ліквідатора, викладених у відзивів, з підстав, аналогічних тим, що містяться в апеляційній скарзі. Зазначає, що, на думку апелянта, терміни «відмова від кредиторських вимог» та «відмова від задоволення кредиторських вимог» є тотожними, оскільки вказують на відмову від вимог кредитора за грошовими зобов`язаннями до боржника, які можуть бути задоволені в майбутньому, оскільки після їх задоволення кредиторські вимоги перестають існувати.

Апелянт подав заяву про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з боржника 5 000 грн витрат на правничу допомогу.

Ліквідатор подав заперечення на заяву апелянта про розподіл судових витрат.

02.09.2021 в судове засідання учасники у справі не з`явилися. Водночас від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Враховуючи вказане клопотання, а також наявність в матеріалах справи доказів для прийняття законного та об`єктивного рішення, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Інших клопотань, заяв в порядку ст.207 ГПК України, учасниками у справі заявлено не було.

Оцінка суду.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.

Статтею 1 КУзПБ визначено поняття погашених вимог кредиторів - це задоволені вимоги кредиторів, а також зобов`язання, щодо яких досягнуто згоди про припинення, у тому числі заміну або припинення зобов`язання в інший спосіб.

Так, до реєстру вимог кредиторів включено вимоги ПрАТ «Закарпаттяобленерго» на загальну суму 396 988, 30 грн. Як зазначено арбітражним керуючим, під час проведення процедури санації вимоги ПрАТ «Закарпаттяобленерго» були частково погашені - у сумі 325 690, 04 грн, тобто на 82% від загальної суми.

Відповідно до ст. 202 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням наведеного вище, правомірним є висновок суду першої інстанції, що грошові вимоги кредитора ПАТ «Закарпаттяобленерго» у розмірі 325 690,04 грн. є частково задоволеними (погашеними), а зобов`язання боржника ДП «Агропромисловий комбінат Ужгородський» сплатити кредитору ПАТ «Закарпаттяобленерго» суму заборгованості є частково припиненим у зв`язку з його частковим виконанням, а тому кредитор не може відмовитися від зобов`язання, яке вже є частково виконаним.

Щодо інших підстав заяви ПАТ «Закарпаттяобленерго» про відмову від кредиторських вимог в частині 71 298, 26 грн, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно із ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів, тощо. Після розгляду грошових вимог конкурсних кредиторів ведення такого реєстру та внесення до нього змін покладається на розпорядника майном (керуючого санацією, ліквідатора). Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленому цим Кодексом, такі кредитори є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів; за результатами розгляду заяв кредиторів, поданих після закінчення строку, встановленого для їх подання, господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, у КУзПБ передбачено наступні випадки відмови кредиторів: відмова кредитора від задоволення визнаної в установленому порядку вимоги (ч. 4 ст. 64 КУзПБ) та відмова кредитора від забезпечення (стосується кредитора, вимоги якого забезпечені заставою (ч. 2 ст. 45КУзПБ).

Право відмови кредитора від кредиторських вимог та виключення з реєстру вимог кредиторів не передбачено КУзПБ.

Так, ст. 60 КУзПБ передбачено функції господарського суду в ліквідаційній процедурі. Однак цією чи будь-якою іншою статтею кодексу не передбачено можливості для суду здійснювати розгляд заяви кредитора про відмову від кредиторських вимог чи приймати рішення про виключення кредитора з реєстру вимог кредиторів.

Кодекс України з процедур банкрутства взагалі не передбачає внесення змін до реєстру вимог кредиторів, з огляду на те, що суд не затверджує реєстр вимог кредиторів, а тільки розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого ч. 1 ст. 45 цього Кодексу, за наслідками розгляду судом яких, розпорядник майна вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Саме ліквідатор веде реєстр вимог кредиторів; заявляє в установленому порядку заперечення щодо заявлених до боржника вимог поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство. Ведення реєстру вимог кредиторів, згідно із ч.1 ст.61 КУзПБ належить до компетенції ліквідатора, який, відповідно до ст.65 Кодексу, подається суду з даними про розміри погашених вимог кредиторів після завершення всіх розрахунків з кредиторами разом зі звітом та ліквідаційний балансом.

На підставі системного аналізу наведених положень законодавства, після визнання грошових вимог кредитора в установленому законом порядку, такий кредитор, окрім інших, наділяється наступними правами: отримати задоволення своїх грошових вимог, бути обраним та брати участь в представницьких органах конкурсного процесу (зборах кредиторів/комітеті кредиторів), в тому числі, з правом вирішального голосу.

Щодо права кредитора очікувати задоволення своїх грошових вимог або, як просить апелянт, права відмовитися від кредиторських вимог, суд апеляційної інстанції зазначає, що під час здійснення процедури погашення вимог кредиторів кредитор, який не бажає отримувати грошові кошти, може відмовитися від задоволення його грошових вимог. Водночас кредитор не наділений правом відмови від кредиторських вимог, а суд не наділений повноваженнями закривати провадження у справі про банкрутство в частині вимог окремого кредитора.

Покликання апелянта на те, що терміни «відмова від кредиторських вимог» та «відмова від задоволення грошових вимог» є тотожними поняттями, суд апеляційної інстанції вважає помилковим та таким, що є суб`єктивним сприйняттям вказаних понять апелянтом.

Отже, доводи, викладені апелянтом у апеляційній скарзі, не спростовують імперативних норм чинного законодавства про банкрутство, якими обґрунтована оскаржувана ухвала суду першої інстанції, а тому колегія суддів погоджується з позицією місцевого господарського суду про те, що немає правових підстав для задоволення заяви ПАТ «Закарпаттяобленерго» про відмову від кредиторських вимог.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене вище, ухвала місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Судові витрати.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат суд апеляційної інстанції не здійснює (ч. 14 ст.129 ГПК України).

З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.

Враховуючи те, що суд відмовив у задоволенні апеляційної скарги, заява ПрАТ Закарпаттяобленерго про розподіл судових витрат задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 11, 74, 129, 269 - 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України,

Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Закарпаттяобленерго залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 17.06.2021 у справі №6/138 - без змін.

2. Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок оскарження постанови встановлено Господарським процесуальним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді: С.М. Бойко

Т.Б. Бонк