ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2021 р. Справа№ 910/20852/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 (повний текст підписано 01.04.2021)

у справі №910/20852/20 (суддя Данилова М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП «Омега-Київ»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення грошових коштів

В судовому засіданні 15.07.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «НВП «Омега-Київ» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про стягнення 5 910 744, 00 грн. заборгованості за поставлений товар.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов`язку за договором поставки № 53-129-01-20-02127 від 17.06.2020 року, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за отриманий та неоплачений товар.

19.02.2021 до суду відповідачем подана заява про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду строком на одинадцять місяців.

17.03.2021 до Господарського суду м. Києва надійшла заява Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» про визнання позову в частині вимог про стягнення 5 910 744,00 грн. заборгованості за договором поставки між ДП «НАЕК «Енергоатом» і ТОВ «НВП «ОМЕГА-КИЇВ» від 17.06.2020 № 53- 29-01-20-02127, з таких підстав.

Зваживши всі обставини справи, відповідач заявляє про визнання позову.

Як вказано у поданих Відповідачем відзиві на позовну заяву та в заяві про відстрочення виконання судового рішення, неоплата поставленого товару сталася з причин, незалежних від Відповідача, а саме через кризову ситуацію в системі розрахунків за вироблену електроенергію, пов`язану з масштабною і систематичною неоплатою відпущеної Відповідачем електроенергії ДП «Гарантований покупець» та ПрАТ «НЕК «Укренерго», а також через накопичені борги попереднього оператора ринку електроенергії - ДП «Енергоринок». Так, станом на 25.01.2021 прострочена дебіторська заборгованість ДП «НАЕК «Енергоатом» за фактично відпущену електричну енергію становить 24 139,09 млн. грн., через це Відповідач не вбачає своєї вини у виникненні спору.

В той же час, договір виконаний Позивачем в частині поставки товару повністю, інших спірних питань щодо його виконання наразі між сторонами не існує.

В частині покладення на відповідача витрат по сплаті судового збору, просив суд вирішити питання про повернення позивачу 50% сплаченого судового збору на підставі ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та ч.1 ст.130 ГПК України, оскільки заяву про визнання позову подано відповідачем до початку розгляду справи по суті.

В частині вирішення питання про розподіл витрат на послуги адвоката, просив їх зменшити, оскільки вони не підтверджені належними доказами та є не співмірними ні з складністю справи та наданими адвокатом послугами, ні з часом, витраченим на виконання відповідних робіт, ні з обсягом наданих адвокатом послуг, ні зі значенням справи для позивача, його репутації, публічним інтересом.

Заяву про відстрочення виконання судового рішення просив задовольнити.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 у справі №910/20852/20 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергатом» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НВП "Омега-Київ» 5 910 744, 00 грн. основного боргу, 44 330, 58 грн. судового збору та 27 500, 00 грн. витрат на правову допомогу. В решті вимог відмовлено.

Судовий збір в розмірі 44 330, 58 грн., сплачений ТОВ «НВП «Омега-Київ», вирішено повернути з Державного бюджету України платнику.

Задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5 910 744, 00 грн. основного боргу, суд врахував заяву відповідача про визнання позову.

Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 44 330, 58 грн. відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», вирішено повернути платнику. Решту судового збору у розмірі 44 330, 58 грн. суд у відповідності до вимог ст. 129 ГПК України присудив до стягнення з відповідача. Заявлена позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу задоволена судом частково в розмірі 27 500,00 грн., а у задоволенні заяви про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду строком на 11 місяців відмовлено у зв`язку з тим, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 19.04.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права, неповно з`ясовано всі обставини, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:

- суд першої інстанції неповно встановив обставини, що унеможливлюють виконання рішення та відсутність прямої вини відповідача за неналежне виконання умов договору, оскільки відповідач не зі своєї вини несе величезні збитки, пов`язані з недоотриманням фінансування за вироблену та реалізовану ним електроенергію.

- судом порушено ст.ст. 239, 331 ГПК України при визначенні підстав для можливості розстрочення виконання рішення, а отже в цій частині рішення необґрунтоване.

- відокремлений підрозділ не наділений функціями акумуляції фінансів і їх розподілу в межах компанії ДП «НАЕК «Енергоатом», а тому суд не дослідив обставину щодо вини відповідача у порушенні грошових зобов`язань.

- щодо необґрунтованості судових витрат на професійну правову допомогу, відповідач просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача, з огляду на не співмірність цих витрат, навіть з огляду зменшення судом їх розміру з 50 000,00грн. до 27 500,00 грн., апелянт зазначає, що позивач в своїй заяві попри вимоги закону не навів доказів щодо фактичного обсягу вже наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не навів доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, не подав детального опису вже здійснених адвокатом витрат.

При цьому, не наводячи доводів апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення суми основного боргу, апелянт просить рішення суду скасувати повністю та прийняти нове про відмову в позові повністю.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 у справі №910/20852/20, розгляд справи призначено на 17.06.2021.

16.06.2021 представником відповідача до суду подано клопотання про відкладення розгляду справи за підписом представника Жамбровського М.С. у зв`язку з участю відповідача 17.06.2021 в інших судових засіданнях у Господарському суді м. Києва (роздруківка відомостей з офіційного сайту Господарського суду додається), що розташований за іншою адресою, ніж Північний апеляційний господарський суд.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, відкладено розгляд справи на 15.07.2021.

Явка представників сторін

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 15.07.2021 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 15.07.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

14.07.2021 представником відповідача за підписом Найденко І.О. подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням відповідного представника у щорічній відпустці.

До вказаної заяви долучено копію наказу №383-в від 02.06.2021 про надання відпусток юристам Левицькому С.В. (з 05.07. по 23.07.2021) та Мусевич Ю.В. (з 29.06. по 05.07.2021).

В той же час, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, наданого представником відповідача Найденко І.О., у відповідача є більше 20 представників, в тому числі і Найденко І.О., які можуть представляти інтереси відповідача в порядку самопредставництва в судах, доказів неможливості участі інших представників в судовому засіданні апеляційної інстанції у даній справі матеріали не містять, у зв`язку з чим заявлене клопотання відповідача колегія суддів визнає необґрунтованим.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

17.06.2020 між позивачем (постачальником) та відповідачем (покупцем) був укладений договір поставки № 53-129-01-20-02127 (Договір).

Пунктом 1.1 Договору передбачено, що постачальник зобов`язується в порядку і на умовах, визначених у договорі, поставити низьковольтну електроапаратуру виробництва «ПрАТ «Самбірський приладобудівний завод «Омега» для ВП «Южно-Українська АЕС» ДП «НАЕК "Енергоатом», а покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію в порядку та на умовах договору.

Найменування, одиниці виміру і загальна кількість продукції, її номенклатура , ціни і строки поставки визначені в Специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору сума договору становить 5 910 744, 00 грн.

У Специфікації №1 від 17.06.2020 на постачання продукції (заявка №07/23212-20029003 від 27.12.2019), сторони узгодили поставку 3 номенклатурних позицій на загальну суму 5 910 744, 00 грн.

За умовами п.5.4 договору датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача.

Сторонами в п.4.2 договору узгоджено оплату товару з відтермінуванням протягом 45 робочих днів від дня складання акту приймання-передачі продукції.

Факт поставки товару за договором підтверджується видатковою накладною № 20 від 19.06.2020 року, товарно-транспортною накладною № 01/06 від 19.06.2020 року та актом приймання-передачі ТМЦ № 20-039 від 19.06.2020 року.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.03.2021 року, а в частині оплати за поставлену продукцію, до повного розрахунку (п. 10.1 договору).

Позивачем було виконане зобов`язання за договором та поставлено відповідачу товар на загальну суму 5 910 744, 00 грн. з урахуванням ПДВ., з урахуванням відтермінування, граничний строк оплати поставленої продукції збіг 25.08.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

Як встановлено судом, та було зазначено позивачем у позовній заяві, відповідачем отриманий товар оплачено не було, що не заперечується відповідачем.

Станом на час розгляду справи відповідач має заборгованість перед позивачем за спірним договором у розмірі 5 910 744, 00 грн.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 Цивільного кодексу України зазначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За статтею 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в розмірі 5 910 744, 00 грн. доведений суду належним чином.

Строк оплати з умовами договору є таким, що настав.

Отже, за встановлених обставин справи, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 5 910 744, 00 грн. основного боргу.

Згідно вимог ч. 1 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, 50% сплаченого позивачем судового збору у розмірі 44 330, 58 грн. у відповідності до положень ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», судом правомірно повернуто платнику.

Відповідно решта судового збору у розмірі 44 330, 58 грн. у відповідності до ст. 129 ГПК України підлягає стягненню з відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України передбачено що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Статтею 1 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами першою та другою статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

В позовній заяві позивачем заявлено про орієнтовну суму витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 50 000,00 грн.

Обґрунтовуючи розмір судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано до матеріалів справи:

- копію договору від 01.10.2020 № 201001 про надання правової допомоги, укладеного між позивачем та адвокатом Григор`євою Катериною Євгенівною;

- копію додатків №3 від 01.10.2020 та №4 від 11.12.2020 до договору № 201001 від 01.10.2020 з описом завдання та позиції, деталізації та узгодження вартості послуг;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2189 від 19.06.2018 на ім.»я Григор`євої Катерини Євгенівни;

- копію ордера серії ВІ №1028031 від 15.12.2020 на надання правової допомоги позивачу адвокатом Григор`євою Катериною Євгенівною;

- копію платіжного доручення №392 від 30.12.2020 про сплату Григор`євій Катерині Євгенівні 50 000,00 грн. з призначенням платежу «за послуги адвоката згідно договору про надання правової допомоги № 201001 від 01.10.2020, додаток 3-4, без ПДВ».

Посилаючись на наведені документи, позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 50 000,00 грн.

Оцінюючи доводи позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про покладення на відповідача витрат у сумі 27 500,00 грн., виходячи з такого.

За приписами статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - це фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзиві на позов відповідач заперечив проти заявленого позивачем розміру правничої допомоги, посилаючись на не співмірність витрат.

Частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з додатком №3 від 01.10.2020 до договору № 201001 від 01.10.2020 між позивачем та адвокатом, фіксований гонорар останнього складає 19 500, 00 грн, з яких:

6 700, 00 грн. за ознайомлення з договором поставки між відповідачем і позивачем, виявлення неузгодженостей, ризикових умов для позивача, перевірку первинних документів, аудит повноти оформлення пакету первинних документів за результатами господарчих операцій;

4 500,00 грн. за моніторинг відомостей про відповідача у відкритих електронних реєстрах, формування портрету відповідача;

8300,00 грн. за складання претензії.

З огляду на нескладність справи, написання претензії на 4 стор., на думку відповідача, не могло потребувати значних зусиль і часу.

Згідно з додатком №4 від 11.12.2020 до договору № 201001 від 01.10.2020 між позивачем та адвокатом, фіксований гонорар останнього складає 30 500, 00 грн, з яких:

14 000,00 грн. за узгодження правової позиції щодо підстав та обґрунтованості стягнення заборгованості, надання роз`яснень клієнту тощо;

6 500,00 грн. за підготовку тексту позовної заяви, формування доказової бази, подання заяви до суду;

4 000,00 грн. за відслідковуваання призначення справи до розгляду, підготовку відповіді на відзив;

6 000,00 грн. за участь у двох судових засіданнях.

На думку відповідача, заявлена сума витрат у 14 000, 00 грн. та 6 500,00 грн. є явно неспівмірними з виконаними роботами (наданими послугами), затраченим часом, обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи детальну претензію позивача.

Враховуючи ст.28 Правил адвокатської етики (затверджені звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року) необхідно дотримуватись принципу «розумного обґрунтування» розміру оплати юридичної допомоги. Цей принцип набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати: обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його кваліфікацію та адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка.

Місцевий господарський суд, здійснюючи розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) врахував наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розподіляючи витрати за послуги адвоката суд вказує, що наявний в матеріалах справи договір, а також встановлені в договорі ставки розрахунків наданих адвокатських послуг не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Таким чином, заявлена позивачем вимога, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню судом частково, в розмірі 27 500,00 грн.

До вказаної суми, за позицією суду апеляційної інстанції, слід віднести:

6 700, 00 грн. за ознайомлення з договором поставки між відповідачем і позивачем, виявлення неузгодженостей, ризикових умов для позивача, перевірку первинних документів, аудит повноти оформлення пакету первинних документів за результатами господарчих операцій;

8 300,00 грн. за складання претензії.

6 500,00 грн. за підготовку тексту позовної заяви, формування доказової бази, подання заяви до суду;

4 000,00 грн. за відслідковуваання призначення справи до розгляду, підготовку відповіді на відзив;

2 000,00 грн. за участь у двох судових засіданнях.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не оцінено співмірність адвокатських витрат позивача, однак це не узгоджується з матеріалами справи.

Щодо заяви відповідача про розстрочення або відстрочення виконання рішення суду строком на одинадцять місяців колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 3 статті 331 ГПК України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена (ч. ч. 4, 5 та 7 ст. 331 ГПК України).

Як зазначено місцевим господарським судом в оскаржуваному рішенні, відстрочка або розстрочка виконання рішення допускається у виняткових випадках і залежно від обставин справи, при чому, такі обставини мають свідчити про неможливість або реальне ускладнення виконання рішення.

Підставою для відстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Колегія суддів також звертає увагу на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21.01.2020 у справі №910/1180/19 та 03.09.2020 у справі №905/30/16.

Так, касаційним судом зазначено, що питання про відстрочення виконання рішення суду господарські суди мають вирішувати із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

У постанові від 03.09.2020 у справі №905/30/16 Верховний Суд також зазначив, що оскільки питання щодо відстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який у свою чергу навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відстрочення виконання рішення на 6 місяців, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції задовольняючи відповідну заяву допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, або "справедливого балансу" між сторонами, що може бути підставою для скасування рішень.

Колегія суддів зазначає, що в обґрунтування своєї заяви про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, відповідач зазначає, що його джерелом доходу є виробництво електричної енергії. На теперішній час склалась критична ситуація в системі розрахунків за вироблену електроенергію, пов`язана з масштабною і систематичною несплатою ДП «Гарантований покупець» купленої ним електроенергії та ПрАТ «НЕК «Укренерго» отриманої електроенергії. Також, проблема поточної заборгованості перед ДП «НАЕК «Енергоатом» набула кризового характеру на тлі величезної заборгованості, що накопичилась за минулі роки у зв`язку з тим, що з ДП «НАЕК «Енергоатом» не розрахувався і ДП «Енергоринок» - попередній єдиний покупець електроенергії за схемою, що існувала раніше до 01.07.2019 до зміни моделі ринку (до прийняття і набуття чинності Законом).

Станом на 25.01.2021 прострочена дебіторська заборгованість ДП «НАЕК «Енергоатом» за фактично відпущену електричну енергію становить 24 139, 09 млн грн., що підтверджується довідкою ДП «НАЕК «Енергоатом» №35/270 від 25.01.2021.

Окрім того відповідач зазначає, що прострочена заборгованість ДП «Енергоринок» перед ДП «НАЕК «Енергоатом» на суму 11 611,82 млн. грн. у поточному році не буде погашена.

Зазначає, що на сьогодні відповідач не зі своєї вини є збитковим підприємством. Так, за результатами господарської діяльності за 9 місяців 2020 року його чистий збиток склав 5 316 089 000,00 грн., доказом чого є звіт про фінансові результати за 9 місяців 2020 року.

Вважає, що наведені обставини і їх докази доводять відсутність вини відповідача і що можливості його впливу на цю ситуацію є вкрай обмеженими.

Судом першої інстанції оцінено наведені доводи заявника, а також прийнято до уваги і подані позивачем заперечення на заяву про відстрочення/ розстрочення виконання рішення суду.

Так, у своїх запереченнях позивач посилається на те, що вказані доводи відповідача не є підставою для несплати взятих на себе зобов`язань, не передбачено жодним із нормативно-правових документів як підставу затримки, не підтверджено жодним із допустимих та належних доказів, що надають право на таке прострочення.

Більш того, відповідач активно продовжує укладати господарські договори й оголошує проведення публічних закупівель для потреб господарської діяльності.

Так, за пошуковим запитом на сайті «прозорро» за критеріями «замовник» - відокремлений підрозділ «Атомкомплект» ДП «НАЕК «Енергоатом» -05425046, «статус закупівлі» - подання пропозицій/кваліфікація переможця/перекваліфікація (період оскарження) відповідачем очікується 88 позицій на закупівлю товарів та послуг.

Позивач вважає, що жодного перегляду витратної частини з боку відповідача не здійснено й він надалі зухвало продовжує накопичувати заборгованість перед постачальниками, незаконно утримуючии чужі кошти та перенаправляючи їх на задоволення власних господарських потреб.

Крім того, позивач зазначає відповідно до інформації, що протягом лютого місяця викладається спеціалізованими виданнями, зокрема, інтернетвидання «Mind» «Гарпок» виплатив «Енергоатому» та виробникам з ВДЕ по 2,23 млрд.грн. - інформація за 12.02.2021 та попередня від 04.02.2021 про виплату іще 0,9 млрд. грн.

З огляду на викладене, наведена відповідачем підстава для відстрочення/розстрочення виконання судового рішення (тяжке фінансове становище) не є тими виключними обставинами, які давали б можливість для розстрочення/відстрочення виконання судового рішення, оскільки можливий незадовільний майновий стан відповідача, з чим не погоджується позивач, утворився, зокрема, внаслідок його власної господарської діяльності, а не в силу якихось об`єктивних, незалежних від нього обставин.

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки місцевого господарського суду, що відповідач не довів належними та допустимим доказами наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення, у зв`язку із чим його заява про відстрочення/розстрочення виконання рішення задоволенню не підлягає.

Інші доводи апелянта не спростовують вірного по суті рішення суду про часткове задоволення позову.

При ухваленні рішення судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 у справі №910/20852/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Атомкомплект» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 у справі №910/20852/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 у справі №910/20852/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/20852/20 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 08.09.2021 після виходу суддів з відпустки та самоізоляції.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська