ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1973/21

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Ловга В.М.

За участю представників сторін:

Від позивача: Прокопишин Н.Ю. за довіреністю;

Від відповідача: не з`явився;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до фізичної особи підприємця Цуркан Світлани Вікторівни про стягнення 25 451,76 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (далі по тексту - КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго") звернулось до господарського суду із позовною заявою до фізичної особи підприємця Цуркан Світлани Вікторівни (далі по тексту - Цуркан С.В.) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 25 451,76 грн., яка складається із заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 23 239,03 грн., пені у розмірі 1200,47 грн., 3% річних у розмірі 241,14 грн., збитків від інфляції у розмірі 771,12 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору №1-147 на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії від 21.03.2018р. в частині оплати вартості спожитої теплової енергії в період опалювального сезону 2020-2021 років.

Цуркан С.В. жодного разу в судові засідання по даній справі не з`явилась, про причини неявки суд не повідомляла. При цьому, суд зазначає, що відповідач був повідомлений судом про розгляд даної справи шляхом надсилання ухвал на її адресу, яка вказана в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, проспект Суворова, буд. 29, ОЦОБГ. Проте, ухвала суду, якою відповідач повідомлялась про розгляд судом даного спору, була повернуті до суду у зв`язку із відсутністю адресата.

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Враховуючи вимоги п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, господарський суд доходить висновку про належне повідомлення Цуркан С.В. про розгляд господарським судом даної справи. Оскільки відповідачем не було надано суду відзиву на позов, справа розглядається за наявними в ній матеріалами відповідно до ст. 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

21.03.2018р. між КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" (Теплопостачальна організація) та ОСОБА_1 (Споживач) було укладено договір №1-147 на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, п. п. 1.1, 2.1 якого встановлено, що за цим договором Теплопостачальна організація зобов`язується продавати (постачати) Споживачеві теплову енергію у відповідності з умовами договору, Споживач зобов`язується своєчасно проводити оплату за спожиту теплову енергію за затвердженими тарифами в строки, передбачені цим договором. Теплова енергія постачається на об`єкти Споживачу (додаток № 1 до цього договору) в обсягах згідно з додатком № 2 до даного договору на опалення з параметрами теплоносія на вході мереж Споживача, які відповідають температурному графіку.

Відповідно до п. п. 3.1, 3.2 договору №1-147 від 21.03.2018р. розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності) на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. Вартість спожитої теплової енергії визначається на підставі акту про обсяги споживання теплової енергії (додаток № 3 до цього договору) пропорційно опалюваній площі Споживача. У разі відсутності, пошкодження та/або неправильної роботи приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного додатком № 2 до договору, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах Теплопостачальної організації або середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористовуючого обладнання в розрахунковому періоді.

Згідно з п. 3.4 договору №1-147 від 21.03.2018р. розрахунковим періодом є календарний місяць. Повна вартість поставленої теплової енергії в розрахунковому періоді оплачується не пізніше 15 числа, що настає за розрахунковим.

Умовами п. 10.1 договору №1-147 від 21.03.2018р. закріплено, що договір набирає чинності з моменту підписання та розповсюджує свою дію згідно ст. 631 ЦК України на правовідносини, що виникли з 09.10.2017р. та припиняє свою дію у випадку закінчення терміну дії договору оренди, переходу прав власності на об`єкти, визначені в додатку № 1 до цього договору, або проведення в цих об`єктах відключення від мереж централізованого опалення в порядку, передбаченому діючим законодавством - при умові повного здійснення розрахунків за цим договором.

З додатку №1 до договору №1-147 від 21.03.2018р. вбачається, що об`єкт (несилове приміщення) ОСОБА_1 розташований за адресою: м. Ізмаїл, пр. Миру, 3, приміщення 8; метод розрахунку теплової енергії - по приладу обліку (згідно п. 12 Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р.).

З доданих до позовної заяви документів вбачається, що житловий будинок №3 по проспекту Миру в м. Ізмаїл Одеської області підключений до системи централізованого теплопостачання, джерелом теплопостачання якого є котельня по вул. Транспортників, 27 у м. Ізмаїл. Крім того, позивачем було надано суду акти обліку спожитої теплової енергії у вказаному будинку та довідки про роботу котельні протягом спірного періоду.

На підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №1005 від 02.11.2020р. опалювальний сезон 2020-2021 років у м. Ізмаїл був розпочатий з 03.11.2020р.

Як вбачається з матеріалів справи, КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" протягом періоду з листопада 2020р. по березень 2021р. було складено наступні акти-фактури на оплату теплової енергії за договором №1-147 від 21.03.2018р.: № від 30.11.2018р. на суму 1226,06 грн., № від 30.11.2020р. на суму 2125,18 грн., № від 30.12.2020р. на суму 4887,92 грн.; № від 29.01.2021р. на суму 4838,87 грн.; № від 26.02.2021р. на суму 5979,12 грн.; № від 31.03.2021р. на суму 5051,40 грн. Крім того, КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" також були оформлені розрахункові накладні на оплату відповідачем теплової енергії.

Тариф на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" затверджений рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №1283 від 26.11.2018р.

На підтвердження факту надання ОСОБА_1 рахунків на оплату теплової енергії за період з листопада 2020р. по березень 2021р. КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" було надано суду реєстри, у яких містяться підписи відповідача про отримання актів-фактур.

22.03.2021р. КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" звернулось до ОСОБА_1 із претензією, згідно якої позивач просив сплатити заборгованість за договором №1-147 від 21.03.2018р., розмір якої станом на 15.03.2021р. складав 19 187,63 грн.

В рахунок часткової оплати вартості наданих КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" послуг відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №ПН8073 від 30.03.2021р.

На підставі рішення виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №256 від 30.03.2021р. опалювальний сезон 2020-2021р. був закінчений у м. Ізмаїл 31.03.2021р.

Звертаючись до господарського суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 позивачем було наголошено про наявність правових підстав для стягнення із відповідача заборгованості за поставлену теплову енергію протягом опалювального сезону 2020-2021 років у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором №1-147 від 21.03.2018р.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстав позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) від 04.11.1950р. передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Положеннями ст. 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках визначені Законом України „Про житлово-комунальні послуги" від 09.11.2017р. № 2189-VIII (з наступними змінами та доповненнями).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про теплопостачання" від 02.06.2005р. № 2633-IV (з наступними змінами та доповненнями) споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 9, ч. 1 ст. 10 Закону України „Про житлово-комунальні послуги" споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" прийняті на себе за умовами договору №1-147 від 21.03.2018р. зобов`язання щодо постачання теплової енергії в період опалювального сезону 2020-2021 років були виконанні належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Проте, відповідачем у порушення зобов`язань, прийнятих на себе за договором №1-147 від 21.03.2018р., а також приписів чинного законодавства, не було оплачено вартості наданих позивачем послуг.

З викладених обставин, позовні вимоги КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до ОСОБА_1 в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 23 239,03 грн. підлягають задоволенню як законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо здійснення своєчасної та в повному обсязі оплати вартості наданих послуг, позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано ОСОБА_1 до сплати 3% річних у розмірі 241,14 грн., які були нараховані за кожним із актів-рахунків окремо по 05.07.2021р., а також збитки від інфляції у розмірі 771,12 грн., які були нараховані за кожним із актів-рахунків окремо з урахуванням індексів інфляції за травень 2021р. включно.

Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок збитків від інфляції та трьох відсотків річних, господарський суд дійшов висновку про їх правильність та обґрунтованість. Викладене має наслідком необхідність задоволення позовних вимог КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до ОСОБА_1 шляхом присудження до стягнення на користь позивача 3% річних у розмірі 241,14 грн. та збитків від інфляції у розмірі 771,12 грн.

З посиланням на умови договору №1-147 від 21.03.2018р. та приписи чинного законодавства позивачем було нараховано ОСОБА_1 до сплати пеню у загальному розмірі 1200,47 грн., яка була розрахована по 05.07.2021р.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Постановою Кабінету Міністрів України „Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" №211 від 11.03.2020р. на усій території України протягом періоду з 12.03.2020р. по 03.04.2020р. було встановлено карантин, а також заборонено відвідування закладів освіти її здобувачами; проведення всіх масових заходів, у яких бере участь понад 200 осіб, крім заходів, необхідних для забезпечення роботи органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Спортивні заходи дозволяється проводити без участі глядачів (уболівальників).

Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

В подальшому дія карантину, згідно постанов Кабінету Міністрів України, була продовжена із запровадженням нових обмежень з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19. Слід зазначити, що запровадження на території України карантину є загальновідомою обставиною та не потребує доказування.

17.03.2020р. набув чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 530-IX від 17.03.2020р., підпунктом 4 п. 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, яким встановлено заборону нараховувати пеню за прострочення оплати комунальних послуг, господарський суд доходить висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених КП „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до ОСОБА_1 позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1 200,47 грн.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Підсумовуючи викладене вище, господарський суд доходить висновку щодо необхідності часткового задоволення заявлених комунальним підприємством „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" до фізичної особи підприємця Цуркан Світлани Вікторівни позовних вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача заборгованості за поставлену теплову енергію у розмірі 23 239,03 грн., 3% річних у розмірі 241,14 грн., збитків від інфляції у розмірі 771,12 грн. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заявлені позивачем до відшкодування витрати на відправку поштової кореспонденції покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 130, 185, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи підприємця Цуркан Світлани Вікторівни / АДРЕСА_1 , ОЦОБГ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 / на користь комунального підприємства „Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго" /68600, Одеська обл., м. Ізмаїл, вул. Клушина, буд. 5-А; ідентифікаційний код 05514413/ суму боргу за поставлену теплову енергію у розмірі 23 239,03 грн. /двадцять три тисячі двісті тридцять дев`ять грн. 03 коп./, 3% річних у розмірі 241,14 грн. /двісті сорок одна грн. 14 коп./, збитки від інфляції у розмірі 771,12 грн. /сімсот сімдесят одна грн. 12 коп., судовий збір у розмірі 2162,93 грн. /дві тисячі сто шістдесят дві грн. 93 коп./, витрати на відправку поштової кореспонденції у розмірі 25,70 грн. /двадцять п`ять грн. 70 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції до Південно-Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення складено 13 вересня 2021 р.

Суддя С.П. Желєзна