РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2021Справа № 910/6928/21

Господарський суд міста Києва у складі: судді Ягічевої Н.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/6928/21

За позовом Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (вул. Кирилівська, буд. 40, Київ, 04080, )

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (проспект Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А, Київ, 04210, )

про стягнення 12 424,77 грн (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.06.2021),

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Українська пожежно-страхова компанія" (далі - позивач) із позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ." (далі - відповідач) про стягнення 13 505,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №177/078/000339 від 26.11.2019 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля марки "Subaru Forester" реєстраційний номер НОМЕР_1 , у зв`язку з чим позивачем отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, якою є відповідач у справі, про стягнення 11 686, 04 грн страхового відшкодування, 709,57 грн пені, 828,77 грн інфляційних втрат та 280, 96 3% річних.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6928/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Примірник ухвали Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 надіслано на адресу Моторного (транспортного) страхового бюро України та зобов`язано його надіслати на адресу Господарського суд міста Києва інформацію щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії ЕР144927868 відповідальності особи при керуванні автомобілем "IVECO DAILY 65C15", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на період коли сталося ДТП - станом на 05.12.2019.

18.05.2021 через відділ діловодства суду надійшла відповідь на запит інформації від Моторного (транспортного) страхового бюро України на виконання ухвали суду від 05.05.2021 надало інформацію з єдиної центральної бази даних МТСБУ.

01.06.2021 до відділу діловодства суду від Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач не погоджується з сумою позовних вимог, оскільки позивач не врахував розмір франшизи, передбаченої полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак сума основного зобов`язання, на думку відповідача, має складати 10686,04 грн., сума штрафних санкцій у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 08.07.2020 по 30.01.2021 становить 630,68 грн., сума інфляційного збільшення -757,85 грн. Таким чином, загальна заборгованість складає 12 331, 49 грн.

07.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він погодився з визначеною відповідачем сумою основного боргу, однак не погодився із сумою нарахованих штрафних санкцій: за розрахунком позивача пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період 08.07.2020 по 31.12.2020 складає 648,25 грн., сума інфляційного збільшення - 837,95 грн., штрафні санкції у розмірі 3% річних - 252,53 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить зменшити розмір позовних вимог до 12 424,77 грн.

Частиною 1 статті 46 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідно до частини 2 статті 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу: 1) позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу; 2) позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; 3) відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Позивачем подана заява про зменшення розміру позовних вимог у відповідності до вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим вона прийнята судом до розгляду та відповідно новою ціною позову є 12 424,77 грн.

Частиною 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2019 між Приватним акціонерним товариством "Українська пожежно-страхова компанія", як страховиком, та ОСОБА_1 , як страхувальником, було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №177/078/000339 (далі - договір), предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме автомобіля марки "Subaru" моделі "Forester" державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , зокрема, від страхового ризику "ДТП".

Згідно умов договору вигодонабувачем є страхувальник.

Строк дії договору, відповідно до п. 17.1 та п. 12 договору, - з 27.11.2019 по 26.05.2020.

05.12.2019 в місті Києві по вулиці Костянтинівській сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "IVECO", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та "Subaru", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 (страхувальника).

Відповідно до ч. 2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до повідомлення про ДТП від 05.12.2019, складеного водіями, ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , що вбачається з його змісту.

05.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою - повідомленням (АВТОКАСКО).

Внаслідок ДТП власнику автомобіля "Subaru", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , була завдана матеріальна шкода, розмір якої відповідно до акту виконаних робіт № АП-0006608 від 06.12.2019, складеного між ОСОБА_1 як замовником, та ТОВ "БОГДАН-АВТО ПОДІЛ" як виконавцем, становить 11 686,04 грн.

11.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування.

03.01.2020 страхувальником був складений та підписаний страховий акт №КАСКО/177/000/19/0096, згідно з яким пошкодження транспортного засобу марки "Subaru Forester" реєстраційний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 11686,04 грн.

На підставі складеного страхового акту №КАСКО/177/000/19/0096 від 03.01.2020 позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором страхування №177/078/000339 від 26.11.2019, перерахував на рахунок ОСОБА_1 в АТ «КБ «ПриватБанк» суму страхового відшкодування в розмірі 11 686,04 грн. грн, що підтверджується платіжним дорученням №8908 від 03.01.2020.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно зі статтями 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування".

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок із відшкодування шкоди не виконала.

Отже, з огляду на положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" підставою для набуття позивачем права вимоги щодо виплати страхового відшкодування (в порядку заміни кредитора в зобов`язанні) є факт фактичної виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування.

Таким чином, до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" перейшло в межах виплаченої суми право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб марки "IVECO DAILY65C15", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким спричинено ДТП, що потягнуло пошкодження автомобіля марки "Subaru Forester" реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився під керуванням ОСОБА_2 .

Доказів того, що ОСОБА_2 не мав права керування транспортним засобом марки "IVECO DAILY65C15" державний реєстраційний номер НОМЕР_3 та притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 126 КУпАП матеріали справи не містять, а відтак, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 на законних підставах керував вказаним транспортним засобом.

Згідно із ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відтак, за змістом вказаних норм, у відносинах між володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вбачається зі змісту повідомлення про ДТП від 05.12.2019, ДТП сталася з вини ОСОБА_2 .

Доказів наявності вини інших осіб в ДТП, що відбулася 05.12.2019 суду не надано.

Під час розгляду справи встановлено, що з Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту, оформлений полісом серії ЕР №144927868, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "IVECO DAILY 65C15", реєстраційний номер НОМЕР_3 , який був діючим на момент ДТП - 05.12.2019.

Згідно п.п. 1.1, 1.4 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхувальниками є юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази на користь того, що ОСОБА_2 експлуатував автомобіль марки "IVECO DAILY 65C15", реєстраційний номер НОМЕР_3 не на законних підставах, тому суд дійшов висновку, що відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації цього автомобіля застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ".

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до п. 12.1 ст. 12 зазначеного вище Закону страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Вказаним договором (поліс серії ЕР №144927868) передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000, 00 грн., франшиза - 1000,00 грн.

Статтею 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Матеріалами справи підтверджено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Subaru Forester" реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 11686,04 грн, а до позивача перейшло право зворотної вимоги в межах виплаченої суми.

За таких обставин, враховуючи розмір права зворотної вимоги, який перейшов до позивача, визначені полісом серії ЕР №144927868 розміри лімітів відповідальності (100000,00 грн.) та франшизи (1000,00 грн.), суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу витрати в розмірі 10 686,04 грн (11686,04 грн. (сума виплаченого страхового відшкодування) - 1000,00 грн (франшиза) = 10686,04 грн).

Щодо вимоги позивача про стягнення пені за порушення відповідачем строків виплати страхового відшкодування, а також 3% річних, суд зазначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

За приписами пункту 36.2 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

При цьому, пунктом 36.5 статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика або МТСБУ особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Відповідачем не заперечується факт отримання претензії (заяви) щодо виплати страхового відшкодування 07.04.2020.

Отже, у відповідності до вимог чинного законодавства, відповідач зобов`язаний був сплатити страхове відшкодування не пізніше 07.07.2020.

Відтак, позивач правомірно нарахував пеню за період з 08.08.2020 по 08.01.2021 у розмірі 648,25 грн.

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку та дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім того, оскільки відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3 % річних в сумі 252, 53 3% грн та інфляційні втрати у розмірі 648, 25 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних у межах заявленого періоду, суд дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення 3% річних також підлягають задоволенню в повному обсязі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статтей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 86, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" про стягнення 12 424, 77 грн задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Ю.ЕС.АЙ" (проспект Героїв Сталінграда, буд. 4, корпус 6А, Київ, 04210, ) на користь Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія" (вул. Кирилівська, буд. 40, Київ, 04080, ) суму страхового відшкодування у розмірі 10 686 (десять тисяч шістсот вісімдесят шість) грн. 04 коп., пеню в розмірі 648 (шістсот сорок вісім) грн 25 коп., 3% річних у розмірі 252, 53 (двісті п`ятдесят дві) грн 53 коп, інфляційні втрати у розмірі 837 (вісімсот тридцять сім) грн 95 коп. та судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з лікарняного.

Повний текст рішення складено та підписано 07.09.2021.

Суддя Н.І.Ягічева