ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/286/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Горплюка А.М., розглянувши матеріали справи

за позовом Здолбунівської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Комунальне підприємство "Міське будинкоуправління"

про витребування майна з чужого незаконного володіння

Секретар судового засідання Сідлецька Ю.Р.

В засіданні приймали участь:

від позивача: Созонюк Т.М.;

від відповідача: Нікольченко Б.Б.;

від третьої особи: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Здолбунівська міська рада звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову Здолбунівська міська рада вказує, що позивачу на праві власності належить майновий комплекс "Ринок", що складається з м`ясного павільйону загальною площею 416,6 кв.м. та приміщення загальною площею 80,1 кв.м., які розташовані за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13.

Позивач зазначає, що вказаний майновий комплекс перебуває на балансі у Комунального підприємства "Міське будинкоуправління" та переданий в оренду ТОВ "Промтехсервіс" на підставі рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області № 53 від 27.02.2004.

Проте, позивач вважає, що вказані об`єкти нерухомого майна були передані в оренду відповідачу за нікчемним в силу закону Договором оренди, який порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження цим майном, внаслідок чого бюджет органу місцевого самоврядування не отримує доходи.

Відтак, Здолбунівська міська рада звернулась до суду з даним позовом, в якому просить витребувати від ТОВ ВКФ "Промтехсервіс" на користь Здолбунівської міської ради частину нежитлових приміщень, площею 80,1 кв.м та частину приміщень будівлі м`ясного павільйону, площею 401,4 кв.м., які розміщені за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13.

Ухвалою суду від 22.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 18.05.2021. Залучено Комунальне підприємство "Міське будинкоуправління" до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.

18.05.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від Комунального підприємства "Міське будинкоуправління" надійшла заява про розгляд справи без участі представника третьої особи.

Ухвалою суду від 18.05.2021 підготовче засідання відкладено на 10.06.2021.

19.05.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та безпідставністю вимог. Також, ТОВ ВКФ "Промтехсервіс" просить застосувати позовну давність у даній справі.

27.05.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

10.06.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №918/430/21.

10.06.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, а саме: відповідь Здолбунівської міської ради від 18.05.2021 № 02/9-1346, 02/9-1347, 02/9-1348, 02/1349, копію рішення сесії Здолбунівської міської ради від 30.09.2020 № 1240, витяг з додатку 2 до вищевказаного рішення.

Ухвалою суду від 10.06.2021 розгляд справи відкладено на 06.07.2021.

02.07.2021, через відділ канцелярії та документального забезпечення суду, від представника позивача надійшло заперечення на клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 06.07.2021 у задоволенні клопотання представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" про зупинення провадження у справі №918/286/21 відмовлено.

Ухвалою суду від 06.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження, підготовче засідання відкладено на 15.07.2021.

09.07.2021 на офіційну електронну пошту суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" адвоката Конончук І.М. надійшла заява про відвід судді Горплюка А.М. від розгляду справи №918/286/21.

Ухвалою суду від 09.07.2021 заяву представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" адвоката Конончук І.М. про відвід судді Горплюка А.М. від розгляду справи №918/286/21 визнано необґрунтованою та вказану заяву передано для визначення судді в порядку, встановленому ч. 1 ст. 32 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області (суддя Романюк Ю.Г.) від 12.07.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" про відвід судді Горплюка А.М. у справі №918/286/21 відмовлено.

Ухвалою суду від 15.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 17.08.2021.

17.08.2021 на офіційну пошту суду від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

Ухвалою суду від 17.08.2021 розгляд справи по суті відкладено на 02.09.2021.

В судовому засіданні 02.09.2021 представник позивача заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, що викладені у позовній заяві та поясненнях. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, просив відмовити повністю з підстав, вказаних у відзиві на позов та додаткових поясненнях.

Представник третьої особи в судове засідання 02.09.2021 не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, про що свідчать поштові повідомлення, наявні в матеріалах справи (а.с. 43, 71, 134, 211), проте 17.05.2021 подав до суду заяву про розгляду справи без участі уповноваженого представника КП "Міське будинкоуправління".

У поданій позовній заяві, Здолбунівська міська рада вказує, що згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 778706 від 13.06.2003, виданого Комунальним підприємством "Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації" (а.с. 8) та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради від 13.06.2003 (а.с. 9), Здолбунівській міській раді належить право комунальної власності на комплекс "Ринок", що знаходиться за адресою: Рівненська обл., Здолбунівський район, м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13. Опис об`єкта: майновий комплекс "Ринок" 1. А1, м`ясний павільйон загальна площа - 416,6 кв.м., 2. Б1, приміщення загальна площа - 80,1 кв.м.

27 лютого 2004 року Виконавчим комітетом Здолбунівської міської ради було прийнято рішення №53 "Про дозвіл на тимчасову оренду майнового комплексу "Ринок" по вул. 8 Березня м. Здолбунів та справляння ринкового збору" (а.с. 13), за яким було надано дозвіл ТОВ "Промтехсервіс" на тимчасову оренду майнового комплексу "Ринок" по вул. 8 Березня в м. Здолбунів з метою організації торгівлі та здійснення функціонування вказаного ринку, уповноважено КП "Міське будинкоуправління" заключати договір оренди згідно чинного законодавства.

На підставі вказаного рішення, між КП "Міське будинкоуправління" (орендодавець) та ТОВ "Промтехсервіс" (орендар) 03.01.2005 укладено Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності (а.с. 14 - 16).

Згідно п. 1.1. зазначеного Договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування комунальним майном м`ясо - молочний павільйон (надалі - майно), площею 481,5 кв.м., розміщене за адресою: 8 Березня, на першому поверсі, що знаходиться на балансі КП "Міське будинкоуправління".

Пунктом п. 10.1. зазначеного договору сторони погодили термін його дії 3 роки, тобто до 31.12.2007.

Зазначений Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтисками печаток останніх.

Позивач вказує, що в подальшому, без будь - якого прийняття Здолбунівською міською радою чи її виконавчим комітетом рішення про передачу в оренду вказаних вище приміщень, між сторонами укладено ще декілька додаткових угод до Договору, якими продовжували строк його дії до 31.12.2014.

01.01.2015 між КП "Міське будинкоуправління" Здолбунівської міської ради Рівненської області (орендодавець) та ТОВ ВКФ "Промтехсервіс" (орендар) укладено Договір №1 оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів (надалі - Договір, а.с. 20 - 24).

Згідно з положеннями п. 1.1. вказаного Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно: частину нежитлових приміщень, що є комунальною власністю територіальної громади міста Здолбунів (далі - майно), площею 481,5 кв.м, розміщене за адресою: Рівненська обл., м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13, що перебуває на балансі Комунального підприємства "Міське будинкоуправління", вартістю 595500, 00 гривень (п`ятсот дев`яносто п`ять тисяч п`ятсот гривень) без врахування ПДВ, в тому числі: нежитлові приміщення загальною площею 80,1 кв.м - 99100,00 гривень (дев`яносто дев`ять тисяч сто грн. 00 коп.) та частина приміщень будівлі м`ясного павільйону загальною площею 401,4 кв.м - 496400,00 грн. (чотириста дев`яносто шість тисяч чотириста грн 00 коп).

Відповідно до п. 2.1. Договору орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, одночасно із підписанням сторонами Договору акта приймання-передавання вказаного майна, який є невід`ємною частиною Договору.

За приписами п. 2.3. Договору передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником майна залишається Здолбунівська міська рада, а орендар користується ним протягом строку оренди.

Положеннями п. 12.1. Договору передбачено, що Договір укладено строком на 7 (сім) років, що діє з "01" січня 2015 року до " 31" грудня 2021 року включно.

Крім того, у п. 12.2. Договору визначено, що умови цього Договору зберігають силу протягом усього строку цього Договору, у тому числі у випадках, коли після його укладення законодавством установлено правила, що погіршують становище орендаря, а в частині зобов`язань орендаря щодо орендної плати до виконання зобов`язань

Відповідно до Акту прийому-передачі об`єкту комунального майна (а.с. 25) і до Договору оренди, укладеного між КП "Міське будинкоуправління" та ТОВ ВКФ "Промтехсервіс" 01.01.2015, орендарю було передано в строкове платне користування нерухоме майно, а саме: частину нежитлових приміщень - загальною площею 481,5 кв.м., що розташоване за адресою: Рівненська обл., м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13.

В подальшому, 01.01.2020 між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоду №2 (а.с. 26) до Договору, якою внесено зміни до п. 3.1. Договору №1 від 01.01.2015, якою було збільшено розмір орендної плати та встановлено її у розмірі 5510,42 грн. в місяць, без ПДВ.

Крім того, 01.07.2020 між КП "Міське будинкоуправління" та ТОВ ВКФ "Промтехсервіс" укладено Додаткову угоду №3 (а.с. 27) до Договору № 1 від 01.01.2015, яким розділ 7 "Права орендаря" доповнили пунктом 7.3, за приписами якого орендареві надали можливість укладання прямих договорів з відповідними підприємствами на користування комунальними послугами (водопостачання та водовідведення, електропостачання, вивіз твердих побутових відходів) та самостійно сплачувати за користування комунальними послугами згідно виставлених рахунків.

Зазначений Договір від 01.01.2015 та Додаткові угоди підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені відтисками їх печаток. Договір та додаткові угоди укладено сторонами у простій письмовій формі, вони нотаріально посвідчені не були та державної реєстрації не містять.

Відтак, позивач вказує, що всупереч вимогам ст. 793 та ст. 794 Цивільного Кодексу України (надалі - ЦК України) Договір не був нотаріально посвідчений та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не міститься інформація про зареєстроване речове право користування нежитловими приміщеннями.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, Здолбунівська міська рада просить витребувати спірне майно від чужого незаконного володіння.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

При цьому, за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами ч. 2 ст. 16 ЦК України та статті 20 ГК України.

Приписами ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами ст. 193 ГК України.

Положеннями ч. 1 ст. 193 Господарського Кодексу України (надалі - ГК України) передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

За змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою договір, який укладено між відповідачем та третьою особою, є договором найму (оренди).

Положеннями ч. 1 ст. 283 ГК України встановлено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За приписами ч. 1 ст. 760 ЦК України предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживча річ).

Статтею 765 ЦК України унормовано, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ГК України (в редакції яка діяла на момент підписання Договору №1 від 01.01.2015) орендодавцями щодо державного та комунального майна є державні (комунальні) підприємства, установи та організації - щодо нерухомого майна, загальна площа якого не перевищує 200 квадратних метрів на одне підприємство, установу, організацію, та іншого окремого індивідуально визначеного майна, якщо інше не передбачено законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Крім того, згідно ст. 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції Закону, яка діяла на момент прийняття рішення Виконавчим комітетом - 27.02.2004) орендодавцями є підприємства - щодо окремого індивідуально визначеного майна та нерухомого майна площею до 200 квадратних метрів, а з дозволу органів, зазначених в абзацах другому та третьому цієї статті, - також щодо структурних підрозділів підприємств (філій, цехів, дільниць) та нерухомого майна, що перевищує площу 200 квадратних метрів.

На підставі викладеного, право передачі майна в оренду має власник речі або особа, якій належать майнові права. Орендодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору оренди.

В той же час, у поданому відзиві на позовну заяву, представник відповідача вказував, що 24.12.2014 Виконавчий комітет Здолбунівської міської ради прийняв рішення № 267 "Про дозвіл на продовження терміну дії договорів оренди приміщень по вулиці 8 Березня, 13 в місті Здолбунів" (а.с. 87), яким надано дозвіл Комунальному підприємству Міське будинкоуправління на продовження договорів оренди нежитлових приміщень по вулиці 8 Березня, 13 в місті Здолбунів укладених з ТОВ ВКФ "Промтехсервіс".

В свою чергу, у поданій відповіді на відзив, представник позивача вказував, що при здійсненні свої повноважень, Виконавчий комітет Здолбунівської міської ради діяв з перевищенням своїх повноважень.

За приписами пп. 1 п. а) ч. 1 ст. 29 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (в редакції закону, яка діяла на момент прийняття Виконавчим комітетом рішення про продовження строку дії Договору), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження щодо управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад.

Однак, із матеріалів справи та пояснень позивача вбачається, що Здолбунівська міська рада не приймала рішення про уповноваження Виконавчого органу на продовження строку дії Договору чи надати згоду на передання КП "Міське будинкоуправління" у короткострокову оренду відповідачу нежитлових приміщень, площею 80,1 квадратних метрів, частину приміщень будівлі м`ясного павільйону, площею 401,4 квадратних метрів, які розміщені за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. 8 Березня,13, тобто загальною площею 481,5 квадратних метрів.

При цьому, відповідно до ст. 793 ЦК України (в редакції Закону, яка діяла станом на 01.01.2015) Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів №1 від 01.01.2015 він укладений строком на сім років з 01.01.2015 по 31.12.2021 (включно) та нотаріально не посвідчений.

В той же час, згідно ст. 210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий договір є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції закону станом на 01.01.2015) державній реєстрації підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, право користування (найму, оренди) будівлею або іншою капітальною спорудою (їх окремою частиною), що виникає на підставі договору найму (оренди) будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки.

Аналогійні приписи містить ст. 794 ЦК України (в редакції Закону, яка діяла станом на 01.01.2015) право користування нерухомим майном, яке виникає на підставі договору найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладеного на строк не менш як три роки, підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається з умов Договору від 01.01.2015 та відомостей які містяться в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна № 252907630 від 15.04.2021 (а.с. 10), речове право користування (оренди) нежитловими приміщеннями, загальною площею 481,5 кв.м. не зареєстроване.

У відповідності до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним (частина перша статті 220 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до Закону.

При цьому, судом враховується, що у пункті 2.10 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" та абзацах 6 та 7 пункту 2.6. Постанови Пленуму від 29.05.2013 року за №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" вказано, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов`язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін.

Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору оренди нежитлового приміщення, укладеного на три роки і більше, а також відсутність державної реєстрації речового права (оренди приміщення), свідчить про відсутність укладення договору, а відповідно і про відсутність будь-яких правових наслідків для сторін за таким договором.

Відтак, суд приходить до висновку, що недотримання сторонами нотаріального посвідчення та державної реєстрації Договору № 1 від 01.01.2015 має наслідком його нікчемність в силу закону.

Суд також враховує, що з метою захисту свого права оренди, відповідачем до Господарського суду Рівненської області подано позов до КП "Міське будинкоуправління", третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Здолбунівська міська рада, в якому просив визнати Договір оренди № 1 від 01.01.2015 дійсним.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 21 липня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Щодо обраного позивачем способу захисту свого порушеного права в порядку ст. 1212 ЦК України, суд зазначає.

У письмових поясненнях від 17.08.2021 відповідач вказує, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту прав, а тому в задоволенні позову просить відмовити. В обгрунтування зазначає, що обраний позивачем спосіб захисту суперечить законодавству, оскільки майно не вибуло із володіння власника. В даному випадку власником майнового комплексу "Ринок" є територіальна громада м. Здолбунів в особі Здолбунівської міської ради, а, отже, вказані приміщення з володіння позивача не вибували.

Також, відповідач вказує, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду.

Відтак, відповідач вважає, що якщо позивач є власником майна і фактичним його володільцем, віндикаційний позов (вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння) не є належним способом захисту, а тому окремою підставою для відмови у задоволення позову є невідповідність обраного способу захисту способам, визначеним законодавством.

В свою чергу, позивач подав до суду заперечення на письмові пояснення, в яких вказує, що він не подавав до суду віндикаційного позову з вимогою про витребування майна з чужого незаконного володіння. В даному випадку має місце кондикція, тобто позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може бути застосований самостійно на підставі ст. 1212 ЦК України шляхом подання кондикційного позову.

Також, позивач зазначає, що в даному випадку не заявлено віндикаційний позов в порядку ст. 387 - 388 ЦК України а міститься вимога застосувати витребування майна як ефективний спосіб захисту в порядку п. 2 ч. 3 ст. 1212 УК України (кондикційний позов), оскільки Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів № 1 від 01.01.2015 є нікчемним, а визнання його недійсним не вимагається.

Відповідно до частини 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Тобто до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди цього майна, відносини з фактичного користування нежитловим приміщенням без укладеного договору оренди є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач нежитлового приміщення, який без достатньої правової підстави орендував таке приміщення, зобов`язаний повернути це приміщення власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Верховним Судом у постанові від 17.04.2019 по справі №757/16163/17 наголошено, що ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження існування договірних відносин між позивачем та відповідачем, відсутність яких є обов`язковою умовою застосування приписів ст. 1212 ЦК України.

На підставі викладеного, враховуючи що під час розгляду справи судом встановлено безпідставне користування нежитловим приміщенням, що передане в оренду за нікчемним правочином, а також беручи до уваги, що між позивачем та відповідачем відсутній договір оренди, суд приходить до винсовку, що позивачем правильно обрано спосіб захисту шляхом пред`явлення позову власником майна до особи, яка утримує вказане майно без належної правової підстави.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, а також те, що позивачем подано суду належні та переконливі докази на підтвердження своїх доводів, суд приходить до висновку про обґрунтованість доводів позивача та задоволення позову.

Крім того, у відзиві на позовну заяву відповідач просив застосувати строк позовної давності та на цій підставі відмовити в задоволенні позову.

В обгрунтування застосування строку позовної давності представник відповідача вказує, що 16 березня 2011 року Здолбунівська міська рада своїм рішенням № 155 вирішила затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,5110 га в оренду терміном на 3 роки ТОВ ВКФ "Промтехсервіс" для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (майновий комплекс "Ринок") по вулиці 8 Березня в межах міста Здолбунів. В подальшому, 17.06.2011 між Здолбунівською міською радою та ТОВ ВКФ "Промтехсервіс" укладено відповідний Договір оренди землі.

Відповідач вважає, що укладення Договору оренди землі для обслуговування приміщень майнового комплексу "Ринок" позивач фактично визнав дійсність договору оренди нежитлових приміщень, не ставив під сумнів наявність повноважень для передачі цього майна в користування ТОВ ВКФ "Промтехсервіс".

Відтак, відповідач вважає, що доведення факту обізнаності позивача про оренду відповідачем спірних приміщень, дає можливість заявляти про сплив строку позовної давності, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

В свою чергу, позивач у відповіді на відзив вказує, що не заслуговують уваги твердження відповідача, оскільки вказані ним обставини не стосуються Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів № 1 від 01.01.2015 та не містить посилань на вказаний договір, оскільки на той час діяв інший Договір оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності від 03.01.2005, пролонгований Додатковою угодою від 25.01.2007. Крім того, існування цих рішень Здолбунівської міської ради і факт оренди земельної ділянки не спростовує нікчемність Договору оренди нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Здолбунів № 1 від 01.01.2015.

Розглянувши заяву відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За загальним правилом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, за змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це, особою, позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа, права якої порушено, довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів або інтересів територіальної громади.

Отже, строк позовної давності у даному випадку має обчислюватися з того моменту коли саме позивач у справі Здолбунівська міська рада довідалась або могла довідатись про порушення свого права або особу, яка його порушила.

За змістом норми ч. 1 ст. 261 ЦК України для визначення початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і обєктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав. Суд повинен встановити момент не лише, коли особа довідалася, але і коли могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме : забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала б змогу дізнатись про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.

До спірних правовідносин у даній справі застосовується загальний строк позовної давності у три роки з моменту, коли позивач дізнався або міг дізнатися про своє порушене право.

Предметом розгляду даного спору є витребування майна власником із чужого незаконного володіння на підставі п. 2 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.

Із позовної заяви вбачається, що Здолбунівська міська рада VIII скликання сформувалася за результатом проведення перших місцевих виборів 25 жовтня 2020 року, так само на цих виборах був обраний новий міський голова міста Здолбунів, які після оголошення результатів та реєстрації їх депутатами і складення присяги головою набули своїх повноважень в кінці листопада на початку грудня 2020 року.

Таким чином, нообраним депутатам та міському голові не могло бути відомо про всі прийняті раніше рішення депутатами попередніх скликань Здолбунівської міської ради та попередніми членами її Виконавчого комітету, а також про укладення правочинів, пердметом яких є майно територіальної громади міста Здолбунів.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

При цьому, судом враховується, що положення статті 1212 ЦК України не визначають строк, в межах якого таке повернення має бути здійснене, і до настання якого, вимога про таке повернення не підлягає задоволенню. Це зумовлено природою правовідносин з набуття/збереження/знаходження майна без достатньої правової підстави та вказує на необхідність негайного повернення майна. Особливості правового регулювання кондикційних зобов`язань виключають існування строку для належного/непростроченого виконання таких зобов`язань у розумінні статті 530 ЦК України.

Відтак, суд дійшов висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За таких обставин, в повній мірі дослідивши матеріали справи, врахувавши наведені правові норми, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Здолбунівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" про витребування майна з чужого незаконного володіння є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 12 810, 50 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 73 - 79, 91, 129, 202, 233, 236 - 238, 240 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Здолбунівської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс", за участі третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Комунального підприємства "Міське будинкоуправління" про витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

2. Витребувати від Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" (35701, Рівненська область, Рівненський район, м. Здолбунів, вул. Шкільна, 42, ) на користь Здолбунівської міської ради (35705, Рівненська область, Рівненський район, м. Здолбунів, вул. Грушевського, 14, код ЄДПРОУ 05391130) частину нежитлових приміщень, площею 80, 1 кв.м. та частину приміщень будівлі м`ясного павільйону, площею 401, 4 кв.м., які розміщені за адресою: Рівненська область, м. Здолбунів, вул. 8 Березня, 13.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича комерційна фірма "Промтехсервіс" (35701, Рівненська область, Рівненський район, м. Здолбунів, вул. Шкільна, 42, ) на користь Здолбунівської міської ради (35705, Рівненська область, Рівненський район, м. Здолбунів, вул. Грушевського, 14, код ЄДПРОУ 05391130) судовий збір в розмірі 12 810, 50 (дванадцять тисяч вісімсот десять грн. 50 коп.)

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13 вересня 2021 року.

Суддя А.М. Горплюк