СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р. Справа № 5023/1123/12

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий (суддя-доповідач): Судді: Стойка О.В. Попков Д.О., Барбашова С.В.
при секретарі судового засідання: Склярук С.І.
за участю представників сторін: від боржника: від ліквідатора: від кредитора: від зацікавлених осіб: розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу номер провадження (вх.№) на ухвалу господарського суду Поліщук Д.В. за ордером; не з`явився; Вельковський С.В. за довіреністю; не з`явилися; Арбітражного керуючого Данченка Андрія Сергійовича м.Харків 1781 Х/З Харківської області
від25.05.2021 року
у справі№5023/1123/12 (суддя Яризько В.О.)
за заявою до проФізичної особи підприємця Солонар Віталія Івановича м.Харків Фізичної особи підприємця Солонар Віталія Івановича м.Харків визнання банкрутом.

ВСТАНОВИВ:

Постановою господарського суду Харківської області від 20.08.2012 визнано фізичну особу-підприємця Солонар Віталія Івановича банкрутом (далі-Банкрут) та відкрито ліквідаційну процедуру, призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Фоміна Гранта Валерійовича, зобов`язано ліквідатора відповідно до ст. ст. 22-32, 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" виконати ліквідаційну процедуру банкрута.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2015 звільнено арбітражного керуючого Фоміна Г.В. від виконання обов`язків ліквідатора банкрута та призначено ліквідатором банкрута - арбітражного керуючого Данченка Андрія Сергійовича.

У жовтні 2019 до господарського суду Харківської області звернувся ліквідатор Банкрута арбітражний керуючий Данченко А.С. з заявою (вх. № 23650 від 02.10.2019) про визнання недійсними результатів аукціону, відповідно до змісту якої, арбітражний керуючий просив суд визнати недійсними результати аукціону, за результатами якого 24.01.2011 між ліквідатором арбітражним керуючим - Фоміним Г.В. та Лякіним Дмитром Сергійовичем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим № 61, та договір купівлі-продажу від 24.01.2011, укладений між Солонар В.І. та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим № 61.

Вищезазначена заява мотивована тим, що матеріали справи № 5023/1123/12 та № Б-39/66-10, всупереч вимогам ст. ст. 29, 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не містять: доказів здійснення колишнім ліквідатором ФОП Солонар В.І. - Фоміним Г.В. інвентаризації майна банкрута; доказів здійснення оцінки спірного майна банкрута; доказів (відсутній договір) залучення суб`єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки майна банкрута; доказів проведення аукціону. Також ліквідатор зазначає, що до Лякіна Д.С. не перейшло право власності на спірне майно, оскільки ним не було сплачено відповідних грошових коштів за це майно.

До канцелярії господарського суду Харківської області 12.04.2021 від Фоміна Г.В. надійшла заява про застосування строків позовної давності до заявлених вимог ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченко А.С.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.05.2021 у задоволенні заяви ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченка А.С. (вх. № 23650 від 02.10.2019) про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі-продажу майна банкрута - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви (вх. № 23650 від 02.10.2019), судом зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази дотримання процедури оцінки спірного майна та докази оповіщення через засоби масової інформації про порядок продажу майна банкрута, що в силу закону є підставою для визнання аукціону та укладеного за його результатами договору недійсним, проте в даній ситуації на підставі поданої до суду Фоміним Г.В. заяви про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку про сплив строку позовної давності щодо заявлених ліквідатором вимог, а доказів поважності причин пропуску такого строку до господарського суду надано не було.

Ліквідатор ФОП Солонар В.І. арбітражний керуючий Данченко А.С., не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить спірну ухвалу суду скасувати та постановити у справі нову ухвалу, якою задовольнити в повному обсязі заяву ліквідатора ФОП Солонара В.І. арбітражного керуючого Данченко А.С. (вх. № 23650 від 02.10.2019).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ліквідатор арбітражний керуючий Данченко А.С. посилається на необґрунтованість спірної ухвали та порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, зокрема, зазначає наступне:

- суд першої інстанції, приймаючи спірну ухвалу, не правильно застосував норми матеріального права, а саме ст. ст. 203 ЦК України, ч. 3 ст. 30 та ч. 4 ст. 78 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, ч. 1 ст. 22, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 23, ч. 1 ст. 25, ч. 2 ст. 30 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію);

- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 10/5026/995/2012 міститься правова позиція, відповідно до якої у справах про визнання недійними результатів аукціону та укладених за його результатами договорів купівлі продажу строк позовної давності починається з наступного дня після укладення спірного договору, що в свою чергу стало наслідком хибного твердження суду, що у спірній ситуації строк позовної давності потрібно відраховувати з 25.01.2011, тобто з дня після укладення спірного договору;

- суд першої інстанції безпідставно відмовив у визнанні причин пропуску строку позовної давності на звернення арбітражного керуючого ліквідатора Данченко А.С. з заявою про визнання недійними результатів аукціону та договору купівлі-продажу (вх. 23650 від 02.10.2019) поважними, так як в матеріалах справи наявні належні докази на підтвердження поважності причин пропуску зазначеного в законі строку позовної давності;

- норми цивільного законодавства є нормами загальної дії та не передбачають порядку оформлення результатів аукціону, а лише встановлюють загальні вимоги до договорів купівлі-продажу майна, а тому висновки суду першої інстанції про те, що до порядку проведення спірного аукціону має застосовуватися Закон України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), а оформлення його результатів повинно здійснюватися відповідно до вимог саме ЦК України, є помилковими;

- суд першої інстанції залишив поза увагою висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 04.10.2018 у справі № 910/3638/15-г, що порушення порядку організації будь-якого з етапів проведення аукціону є підставою для визнання його результатів в цілому недійсними;

- приписами ч. 1 ст. 22 Закону України Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), ч. 7 ст. 48 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також умовами протоколу № 3 спірного аукціону прямо передбачено порядок та обов`язок покупця внести грошові кошти на депозитарний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса, проте переможець аукціону громадянин ОСОБА_1 не вніс грошові кошти в розмірі 175 120,00 грн на відповідні рахунки;

- матеріали справи не місять доказів на підтвердження факту сплати ОСОБА_1 грошових коштів за придбане на аукціоні спірне майно, а також підписаного сторонами акту приймання-передачі майна, а тому до нього не перейшло право власності на спірне майно.

Інших доводів апеляційна скарга ліквідатора арбітражного керуючого Данченко А.С. на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.05.2021 у справі № 5023/1123/12 не містить.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.07.2021 у справі № 5023/1123/12 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора арбітражного керуючого Данченка А.С. на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.05.2021 у справі № 5023/1123/12 та встановлено строк учасникам справи для надання заяв та клопотань, а також відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх (доданих до них документів) надсилання іншим учасникам справи. Розгляд справи призначено на 06.09.2021.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2021 у зв`язку із звільненням у відставку судді Пушая В.І. визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Стойка О.В., судді Барбашова С.В., Попков Д.О.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченко А.С. учасники справи не скористалися.

Будь-яких заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.

В судовому засіданні представники Боржника та Кредитора підтримали вимоги апеляційної скарги, просили суд апеляційну скаргу арбітражного керуючого задовольнити, а спірну ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представники інших учасників справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності, оскільки вони не скористалися своїми правами, передбаченими статтею 42 ГПК України.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга арбітражного керуючого задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до матеріалів справи, Банкруту на праві приватної власності до моменту відчуження за спірним договором купівлі продажу належав житловий будинок з прибудовами № 33, літ "А-2", житловою площею 176,6 кв.м, загальною площею 368,0 кв.м, за адресою: м. Харків, провулок Путивельський (далі-спірне майно), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19494781 від 11.07.2008.

Вищезазначене спірне майно перебувало в іпотеці у ЗАТ "ОТП Банк" згідно договору іпотеки № PML - 705/241/2008 від 04.07.2008.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.06.2010 було порушено провадження у справі № Б-39/66-10 про банкрутство ФОП Солонар В.І.

Постановою господарського суду Харківської області від 02.07.2010 визнано ФОП Солонар В.І. банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру у справі № Б-39/66-10. Цією ж постановою скасовано арешти, що були накладені на майно Банкрута.

В межах справи № Б-39/66-10 було проведено аукціон з продажу майна Банкрута від 12.01.2011 на якому спірне майно Банкрута було продано переможцю аукціону - Лякіну Д.С., про що складений відповідний протокол № 3.

Між ліквідатором Банкрута арбітражним керуючим Фоміним Г.В. та переможцем аукціону Лякіним Д.С. 24.01.2011 було укладено договір купівлі-продажу спірного майна, який посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Гуревічовим О.М. за № 61 (далі-Договір), спірний Договір було укладено в ліквідаційній процедурі в межах справи про банкрутство ФОП Солонар В.І. № Б-39/66-10.

Проте, постановою Вищого господарського суду України від 01.02.2011 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 02.12.2010 та постанову господарського суду Харківської області від 02.07.2010 у справі № Б-39/66-10 скасовано, справу № Б-39/66-10 направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2011 припинено провадження у справі № Б-39/66-10 про визнання банкрутом ФОП Солонара В.І., скасовано мораторій на задоволення вимог кредиторів, скасовано арешт на все майно, що належить Боржнику, за винятком майна, на яке згідно до діючого цивільного процесуального законодавства не може бути звернено стягнення.

Припиняючи провадження суд першої інстанції не скасовував та не визнав недійсними договори, що укладені в межах справи № Б-39/66-10, зокрема, спірний Договір.

У 2012 році до господарського суду Харківської області звернувся Боржник - ФОП Солонар В.І., з заявою про порушення справи про банкрутство, відповідно до ст. ст. 47-49 Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.03.2012 з поміж іншого порушено провадження у справі № 5023/1123/12 про банкрутство ФОП Солонар В.І. та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В подальшому, постановою господарського суду Харківської області від 20.08.2012 у справі № 5023/1123/12 ФОП Солонара В.І. визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором у справі арбітражного керуючого Фоміна Г.В.

На момент визнання ФОП Солонар В.І. банкрутом ухвалою господарського суду від 20.08.2012 та вчинення спірного правочину з продажу його нерухомого майна діяв Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-ХІІ, до внесення змін Законом України № 4212-VІ від 22.12.2011), а тому до спірних правовідносин в даному випадку застосовуються положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у вказаній редакції (далі-Закон).

Відповідно до ст. 29 Закону (в редакції до 19.01.2013) майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю. Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий має право залучати на підставі договору суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.

Приписами ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні від 12.07.2001 за № 2658 -111 (далі - Закон про оцінку) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Звертаючись з заявою (вх. № 23650 від 02.10.2019) про визнання недійсними результатів аукціону та договору купівлі продажу майна банкрута, ліквідатор посилається на недотримання вимог ст. ст. 29, 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", зазначаючи, що матеріали справи № 5023/1123/12 та № Б-39/66-10 не містять доказів здійснення колишнім ліквідатором - Фоміним Г.В. інвентаризації майна банкрута, здійснення оцінки майна банкрута, залучення суб`єкта оціночної діяльності для здійснення оцінки майна банкрута, а також доказів проведення аукціону.

Тобто у якості підстави позову про визнання недійсним спірного Договору заявник зазначає недотримання процедури проведення аукціону, необхідність якої зумовлювалася межами справи про банкрутство № Б-39/66-10, а також не набуття покупцем права власності на зазначене майно через відсутність доказів оплати його вартості.

Відповідно до ч. ч. 3, 10 ст. 30 Закону у разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Вимоги ст. ст. 17, 18 вищенаведеного Закону (як на момент проведення спірного аукціону так і на даний час) передбачають порядок проведення аукціону та конкурсу, проте ними не визначається момент виникнення права власності на спірне майно.

Норми ст. ст. 22, 23 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", на яку посилається скаржник в обґрунтування доводів щодо не виникнення у покупця права власності на спірне майно через відсутність доказів оплати та підписаного акту прийому-передачі, дійсно передбачали такі умови для переходу права володіння, користування і розпорядження об`єктом приватизації, проте ці норми, що знаходяться в іншому розділі Закону та необхідність їх застосування не охоплювалося межами вищенаведених вимог ст. 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у відповідній редакції.

Судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи місять протокол № 3 проведення аукціону з продажу спірного майна банкрута на Товарній біржі "Правопорядок", що свідчить про проведення аукціону, проте судом зазначено про відсутність в матеріалах справ доказів оцінки майна в передбаченому законом порядку в процедурі банкрутства, що покладено судом в обґрунтування висновку про наявність підстав до визнання спірного аукціону та договору недійсними, проте в задоволенні позовних вимог відмовлено через застосування строку позовної давності.

Щодо доводів заявника про не набуття покупцем права власності на спірне майно через відсутність доказів його оплати, судове колегія зазначає наступне.

За змістом ст. ст. 328, 334 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Змістом п. 1.3 Договору передбачено, що право власності на майно переходить до покупця після державної реєстрації договору купівлі-продажу спірного майна.

Відповідно до матеріалів справи, спірний Договір посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим № 61 та зареєстровано у передбаченому законом порядку.

Отже з урахуванням змісту п. 1.2 Договору, яким сторони засвідчили момент переходу права власності на спірне майно та факту державної реєстрації спірного Договору, момент набуття права власності покупцем за даним Договором відповідає вимогам вищенаведеної норми закону.

Вищенаведене узгоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині та спростовує наведені доводи апеляційної скарги про невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у вказаній редакції), ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю тощо.

Ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті, що направлені на формування ліквідаційної маси боржника та задоволення вимог кредиторів. В момент введення ліквідаційної процедури та з призначенням ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником.

Колегія суддів зазначає, що в основу поданої ліквідатором заяви покладено саме процес порушення порядку проведення спірного аукціону в межах справи про банкрутство № 39/66-09, а також укладення Договору, такими доказами суд вважає факт відсутності в матеріалах справи № 39/66-09 доказів дотримання процедури оцінки майна та відсутність доказів оповіщення через засоби масової інформації про порядок продажу спірного майна Банкрута.

Зазначений факт судом покладено в основу висновку про наявність в даній ситуації обґрунтованих підстав для визнання спірного аукціону та укладеного за його результатами договору купівлі продажу майна Банкрута недійсним, на підставі чого судом було застосовано строк позовної давності за заявою колишнього ліквідатора Боржника арбітражного керуючого Фоміна Г.В., в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Згідно до вимог ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за виключенням випадку встановлення судом порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судовою колегією встановлено факт неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права в частині наявності законних підстав до визнання недійсним спірного Договору з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як вбачається з матеріалів справи № 39/66-09, які було витребувано та досліджено судовою колегією, провадження у цій справі, в межах якої й були вчинені спірні правочини, ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2011 було припинено з мотивів безпідставності його відкриття, а ліквідатор звернувся з відповідним позовом в межах даної справи № 5023/1123/12 в жовтні 2019 року з позовом, який базувався саме на необхідності дотримання вимог процедури реалізації майна банкрута в межах вже припиненого провадження.

Зазначена ухвала господарського суду набула законної сили, отже права, за захистом яких заявник, як ліквідатор Боржника в іншій справі, звернувся до суду після закриття провадження у справі № 39/66-09, не можуть бути порушеними саме через недотримання процедури проведення аукціону в справі № 39/66-09.

З урахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що навіть встановлення факту недотримання порядку проведення спірного аукціону в даному випадку не може бути підставою визнання спірних правочинів недійсними, оскільки саме провадження, в межах яких вони були вчинені, визнано судом відкритим без законних на те підстав, права Банкрута та Кредиторів в даній справі, за захистом яких Заявник звернувся до суду в межах підстав заявлених позовних вимог не є порушеними.

Оскільки предмет дослідження в даній справі обмежується підставою заявлених позовних вимог, якою не охоплюються доводи Боржника та Кредитора, викладені ними в судовому засіданні апеляційної інстанції щодо недійсності спірного правочину саме через незаконність порушення справи про банкрутство за № 39/66-09, отже судова колегія позбавлена можливості їх досліджувати на підставі ч. 5 ст. 269 ГПК України.

Судом взято до уваги наявну в матеріалах справи заяву колишнього ліквідатора Банкрута арбітражного керуючого Фоміна Г.В. від 12.04.2021 про застосування строків позовної давності до заявлених вимог ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченко А.С.

За змістом ст. ст. 256, 261, 267 ГПК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.

Оскільки судовою колегією не встановлено порушення прав відповідних осіб в межах заявлених підстав позовних вимог, отже відсутні підстави до застосування строків позовної давності.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що в межах заявлених позовних вимог відсутні підстави до визнання недійсними аукціону з продажу житлового будинку з прибудовами, який розташований за адресою: м. Харків, пров. Путивельський, 33, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. за реєстровим № 61.

Доводи апеляційної скарги ліквідатора ФОП Солонар В.І. арбітражного керуючого Данченко А.С. не спростовують вищенаведених висновків колегії суддів.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 277 ГПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів доходить висновку про необхідність викладення мотивувальної частини ухвали господарського суду Харківської області від 25.05.2021 року у справі № 5023/1123/12 в редакції даної постанови з залишенням резолютивної частини спірної ухвали без змін.

Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу (провадження №1781 Х/З) арбітражного керуючого Данченка Андрія Сергійовича м. Харків на ухвалу господарського суду Харківської області від 25.05.2021 року у справі №5023/1123/12 - залишити без задоволення.

Мотивувальну частину ухвали господарського суду Харківської області від 25.05.2021 року у справі №5023/1123/12 - змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції постанови апеляційної інстанції, а резолютивну частину ухвали - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на арбітражного керуючого Данченка Андрія Сергійовича м. Харків.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.09.2021 року.

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя С.В. Барбашова