ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.08.2021 Справа № 904/1104/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В., при секретарі судового засідання Мальованій О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом: виконуючого обов`язки керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області (52500, Дніпропетровська область, місто Синельникове, вулиця Музична, будинок 32) в інтересах держави в особі Межівської селищної ради (52900, Дніпропетровська обл., Межівський р-н, селище міського типу Межова, вулиця М. Грушевського, будинок 9; )

до відповідача: акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґеройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (4404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; )

про відшкодування збитків в розмірі 184 936,00 грн.,-

за участю представників сторін:

прокурор: Кальницький А.В. (посвідчення №057368 від 09.10.20)

від позивача: не з`явився

від відповідача: Комісарова А.В. (довіреність б/н від 06.05.21)

СУТЬ СПОРУ:

Виконуючий обов`язки керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межівської селищної ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до акціонерного товариства "Українська залізниця" особі регіональної філії "Донецька залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" про відшкодування збитків в розмірі 184 936,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог виконуючий обов`язки керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області посилається на порушення відповідачем законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок чого навколишньому природному середовищу була заподіяна шкода в розмірі 184 936,00 грн.

Прокурор під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відповіді на відзив (а.с. 104-107) прокурор зазначив, що відповідач згідно ст. 17 Лісового кодексу України є постійним лісокористувачем, на якого чинним законодавством покладено обов`язок забезпечити охорону лісів на підвідомчій лісовому господарству території. Відповідачем не доведено, що він на виконання вимог лісового та природоохоронного законодавства забезпечив належну охорону і збереження лісу на підвідомчій території від незаконної порубки, а також відсутність вини у такій бездіяльності його працівників. Крім того, порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладання на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Позивач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі.

Представник відповідача під час розгляду даної справи проти задоволення позовних вимог заперечував. У відзиві на позовну заяву (а.с. 87-89) відповідач наголошував на тому, що незаконна вирубка була виявлена працівниками залізниці і про це своєчасно було надано повідомлення до поліції. За повідомленням було порушено кримінальне провадження та проведено досудове розслідування, за результатами якого не було встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, і кримінальне провадження було закрито. Отже, шкоду навколишньому природному середовищу було завдано невстановленими особами, а не залізницею. На думку відповідача, можлива неналежна охорона лісу відповідачем не підтверджена жодними доказами позивача та не є лісовим правопорушенням, яке тягне за собою матеріальну відповідальність. Крім того, у позовній заяві не зазначено, які саме заходи, спрямовані на збереження лісів від незаконних рубок, і якими працівниками залізниці, не виконані, і яким чином таке невиконання зумовило вчинення невстановленими особами незаконної порубки дерев.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Згідно державного акту на право постійного користування землею № І-ДП № 000590 від 22.04.1999, виданого головою Райпільської сільської Ради народних депутатів Межівського району Дніпропетровської області, Управлінню Донецької залізниці/дільниця Чаплине-Ясинувате на території Райпільської сільської ради надано у постійне користування для цільового використання 223,200 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування.

В матеріалах справи наявний лист Відділу у Межівському районі Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 31 531/109-20 від 25.11.2020 (а.с. 47), відповідно до якого лісосмуга, яка розташована на території місцевості поблизу смт. Межова Межівського району Дніпропетровської області, а саме по ходу руху з смт. Межова в сторону с. Райполе Межівського району надана у постійне користування ДП «Донецька залізниця» загальною площею 223,2000 га, теперішня назва якої Регіональна філія «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», згідно Державного акту на право постійного користування землею серія І-ДП №000590 від 22.04.1999 року, для цільового використання. Зазначена земельна ділянка є державною власністю.

06.08.2019 приблизно о 12:48 до ЧЧ Межівського ВП надійшло повідомлення про те, що на відрізку лісосмуги, розташованій в 25 мертах від дорожнього знаку «Новопідгороднє», що знаходиться поблизу с. Новопідгороднє Межівського району Дніпропетровської області невідомі особи здійснюють незаконний випил дерев.

07.08.2019 слідчим відділенням Межівського ВП Синельниківського ВП ГУНІ Дніпропетровської області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань №000084 від 06.03.2019 за фактом незаконної порубки лісу, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Відповідно до статті 35 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.2017 №275 затверджено Положення про Державну екологічну інспекцію України (далі - Положення №275), відповідно до якого Державна екологічна інспекція України (Держекоінспекція) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України (надалі - КМУ) через Міністра захисту довкілля та природних ресурсів і який реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) в сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Основними завданнями Держекоінспекції є: здійснення у межах повноважень, передбачених законом, державного нагляду (контролю) за додержанням вимог законодавства, зокрема, щодо: охорони, захисту, використання і відтворення лісів.

Згідно з пунктом 7 Положення про Державну екологічну інспекцію України Держекоінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо і через утворені в установленому порядку територіальні органи.

За фактом незаконної порубки дерев, відповідно до ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» та наказу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області № 232-П від 10.03.2020 старшим державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Дніпропетровської області Колесниковим І.М. проведено перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства в рамках зазначеного кримінального провадження.

За результатами перевірки 10.03.2020 складено акт про проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що під час її проведення встановлено, що біля с. Новопідгороднє, в 25 метрах від знака «Новопідгороднє», Межівського району, Дніпропетровська область розташовані захисні лісові насадження, де було виявлено пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту дерев у кількості 16 (шістнадцять) одиниць.

Діаметр стовбурів пошкоджених дерев до ступеня припинення росту становить:

- 18,1 22,0 см 1 од.

- 34,1 38,0 см 1 од.

- 38,1 42,0 см 4 од.

- 42,1 46,0 см 3 од.

- 46,1 50 см 1 од.

- 52 см 3 од.

- 56 см 1 од.

- 60 см 1 од.

- 64 см. 1 од.

в якому виявлено ознаки пошкодження механічним способом. Виходячи з морфологічних ознак дерева знаходились в задовільному санітарному стані.

Особу, яка здійснила незаконну порубку дерев у ході досудового розслідування кримінального правопорушення не встановлено.

Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту у захисних лісонасаджень розташованих в 25 метрах від знаку «Новопідгороднє» Межівського району Дніпропетровської області, складає 184 936,00 грн.

Вказаний розрахунок проведено на підставі Такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду внаслідок незаконної рубки або пошкодження дерев та рослин, що мають здерев`яніле стебло, до ступеня припинення росту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.07.2013 №541, додаток №1.

Посилаючись на те, що осіб, винних у скоєнні зазначеного кримінального правопорушеня, не встановлено, а шкода, що заподіяна державі, залишається не відшкодованою, прокурор звернувся до Господарського суду Донецької області з даним позовом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру"). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави".

Вказані положення Закону України "Про прокуратуру" кореспондуються з нормами частини четвертої та абзацу 2 частини п`ятої статті 53 ГПК України, згідно з якими прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; у разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Системне тлумачення положень частин третьої - п`ятої статті 53 ГПК України і частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Межівської селищної ради.

Рішенням Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області № 324-15/VІІ від 14.02.2017 «Про добровільне об`єднання територіальних громад» територіальну громаду Райпільської сільської ради Межівського району об`єднано з територіальною громадою Межівської селищної ради, яка є правонаступником, а отже розпорядником всього комунального майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єднались, зокрема, Райпільської сільської ради Межівського району.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що самовільна порубка лісу мала місце у лісосмузі площею 223,2 га, що розташована поблизу с. Новопідгороднє Межівського району Дніпропетровської області. Відповідно до адміністративно-територіального устрою с. Новопідгороднє входить до складу Райпільської сільської ради, яка входить до Межівської селищної об`єднаної територіальної громади.

При зверненні з позовом, в обґрунтування підстав для представництва, прокурор зазначив, що порушення інтересів держави (територіальної громади) полягає у ненадходженні до бюджетів місцевого самоврядування грошових стягнень на відшкодування шкоди, заподіяної незаконною порубкою дерев, що унеможливлює подальше відновлення зелених насаджень та реалізацію інших природоохоронних заходів, спрямованих на поліпшення стану природного середовища, забезпечення екологічно безпечних умов життєдіяльності громадян і суспільства. Отже, не звернення Межівської селищної ради до суду з позовною заявою про стягнення шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу незаконною порубкою лісів, унеможливлює в подальшому вжиття цивільно-правових заходів для відновлення порушених інтересів територіальної громади у спірних правовідносинах та стягнення з відповідача вказаних коштів, а також свідчить про неналежне здійснення відповідним органом повноважень, спрямованих на захист державних інтересів.

Перевіривши обґрунтованість наведених прокурором доводів в обґрунтування підстав для звернення його з позовом у даній справі для захисту інтересів держави, суд дійшов висновку, що останнім належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та визначені законом підстави для звернення до суду прокурора.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне.

Предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення норм лісового та природоохоронного законодавства.

Статтею 2 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища визначено, що відносини у галузі охорони навколишнього природного середовища в Україні регулюються цим Законом, а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно ст. 5 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Частинами 1-3 статті 1 Лісового кодексу України встановлено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), в якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані в своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.

Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.

Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Частиною другою статті 19 Лісового кодексу України визначено, що обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, а також дотримання правил і норм використання лісових ресурсів покладено на постійних лісокористувачів.

Згідно приписів ст.ст. 63, 64 Лісового кодексу України ведення лісового господарства полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Підприємства, установи, організації і громадяни здійснюють ведення лісового господарства з урахуванням господарського призначення лісів, природних умов і зобов`язані здійснювати охорону лісів від пожеж, захист від шкідників і хвороб, незаконних рубок та інших пошкоджень.

Відповідно до ст. 86 Лісового кодексу України організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від пожеж, незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу, захист від шкідників і хвороб. Забезпечення охорони і захисту лісів покладається на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику в сфері лісового господарства та органи місцевого самоврядування, власників лісів і постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Охорону і захист лісів на території України здійснюють зокрема лісова охорона постійних лісокористувачів і власників лісів (стаття 89 Лісового кодексу України).

Зі змісту статей 19, 64, 86, 89, 90 Лісового кодексу України слідує, що постійні лісокористувачі зобов`язані забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень. Організація охорони і захисту лісів передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на збереження лісів від незаконних рубок, пошкодження, ослаблення та іншого шкідливого впливу. Забезпечення охорони та захисту лісів серед інших покладається на постійних лісокористувачів відповідно до цього Кодексу.

Порушення вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених у сфері охорони, захисту та використання лісів, є підставою для покладення на постійного лісокористувача цивільно-правової відповідальності. При цьому, не важливо хто конкретно здійснював незаконне вирубування дерев на ділянках лісу, наданих у постійне користування, оскільки визначальним є факт порушення лісокористувачем встановлених правил лісокористування, що спричинило завдання державі збитків внаслідок незаконної рубки дерев третіми особами на підконтрольній лісокористувачу ділянці лісу.

Таким чином, обов`язок щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев. Отже, цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства мають нести не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів (пошкодження дерев), а й постійні лісокористувачі, вина яких полягає в протиправній бездіяльності в вигляді невчинення дій щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчих їм ділянках із земель лісового фонду, що має наслідком самовільну рубку (пошкодження) лісових насаджень третіми (невстановленими) особами.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.02.2020 у справі №920/1106/17, від 20.12.2018 у справі №924/12/18, від 20.08.2018 у справі №920/1293/16 та у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 09.08.2018 у справі № 909/976/17.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатами перевірки 10.03.2020 складено акт про проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, що під час її проведення встановлено, що біля с. Новопідгороднє, в 25 метрах від знака «Новопідгороднє», Межівського району, Дніпропетровська область розташовані захисні лісові насадження, де було виявлено пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту дерев у кількості 16 (шістнадцять) одиниць.

Згідно розрахунку розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок пошкодження зелених насаджень до ступеня припинення росту у захисних лісонасаджень розташованих в 25 метрах від знаку «Новопідгороднє» Межівського району Дніпропетровської області, складає 184 936,00 грн.

Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що акт перевірки від 10.03.2020 містить відомості зазначені у пунктах 6 статті 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності". Також, в цьому акті зазначено детальний опис виявлених порушень з посиланням на відповідні вимоги законодавства. Отже, цей акт є належним доказом, в якому зафіксовані фактичні дані про протиправні діяння і порушення природоохоронного законодавства, і який є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища та його дотримання.

Стаття 41 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлює економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища, зокрема, передбачає відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Відповідно до частини четвертої статті 68 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Статтею 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" встановлено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів. Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди.

Відповідно до приписів ст. 105 Лісового кодексу України порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи, винні у порушенні строків лісовідновлення та інших вимог щодо ведення лісового господарства, встановлених законодавством у сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів.

Положеннями статті 107 Лісового кодексу України встановлено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, в розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, вина. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Винне діяння - це усвідомлений, вольовий вчинок людини, зовні виражений в формі дії (активного поводження) або бездіяльності (пасивного поводження). Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Виходячи зі змісту абзацу 2 частини 1 статті 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до Порядку організації та проведення перевірок суб`єктів господарювання щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №464 від 10.09.2008 року, акт перевірки це документ, який є, зокрема, носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог законодавства та його дотримання, а відтак, зазначений акт слід розцінювати як належний доказ, в якому зафіксовано факт вчинення правопорушення природоохоронного законодавства.

Доказів оскарження акту про проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 10.03.2020 у встановленому законом порядку матеріали справи не містять, а відтак, на час вирішення спору він є чинним, відомості, зазначені в акті, відповідачем за допомогою належних і допустимих доказів не спростовані.

Судом відхиляються доводи відповідача про те, що акт складеного за результатами проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в рамках кримінального провадження №000084 від 06.03.2019 за фактом незаконної порубки лісу, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України є неналежним доказом у справі та не доводить наявності встановленого судами в діях відповідача складу правопорушення, оскільки, по-перше, відповідач не заперечує встановлений факт виявлення незаконної вирубки на підконтрольних йому лісових ділянках, по-друге, такі доводи не спростовують факту порушення ним вимог щодо ведення лісового господарства стосовно забезпечення охорони лісових насаджень від незаконної вирубки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.08.2018 року у справі №909/976/17.

Відповідно до ст. 89 Лісового кодексу України охорону і захист лісів на території України здійснюють: державна лісова охорона, яка діє у складі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань лісового господарства та підприємств, установ і організацій, що належать до сфери їх управління; лісова охорона інших постійних лісокористувачів і власників лісів. Державна лісова охорона має статус правоохоронного органу.

Порядок діяльності державної лісової охорони та лісової охорони визначається положенням, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Статтею 93 Лісового кодексу України передбачені завдання контролю за охороною, захистом, використанням та відтворенням лісів. Зокрема, такими завданнями є забезпечення реалізації державної політики в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів; забезпечення додержання лісового законодавства органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями та громадянами; забезпечення додержання лісового законодавства власниками лісів, постійними і тимчасовими лісокористувачами; запобігання порушенням законодавства в сфері охорони, захисту, використання та відтворення лісів, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення.

У зв`язку з викладеним, суд відхиляє доводи відповідача щодо відсутності у нього обов`язку щодо забезпечення охорони лісових насаджень покладено саме на постійних лісокористувачів, які відповідають за невиконання або неналежне виконання таких обов`язків, у тому числі, у разі незабезпечення охорони та захисту лісів від незаконних рубок дерев.

Відповідачем протягом розгляду даної справи не доведено, що ним як постійним лісокористувачем вчинялися дії, спрямовані на охорону і захист лісів, зокрема, не доведено вжиття заходів для забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок на підвідомчій йому території.

Приймаючи до уваги, що вина відповідача у незабезпеченні охорони та збереження лісових насаджень від незаконних рубок на підвідомчої йому території із земель лісового фонду доведена матеріалами справи, тому суд дійшов висновку, що відповідач має нести цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства.

Як вже зазначалося, статтею 1166 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань. У деліктних зобов`язаннях діє принцип відповідальності за вину. Тобто, деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди.

Відповідно до п. 1.3. Роз`яснення Вищого арбітражного суду України Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із застосуванням законодавства про охорону навколишнього природного середовища вирішуючи спір про відшкодування шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, господарському суду слід виходити з презумпції вини правопорушника (статті 440 та 442 Цивільного кодексу. Отже позивач не повинен доводити наявність вини відповідача у заподіянні шкоди навколишньому природному середовищу, навпаки, відповідач повинен довести, що у діях його працівників відсутня вина у заподіянні шкоди.

Отже, враховуючи, що належними та допустимими доказами, зокрема, актом про проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства від 10.03.2020, підтверджується склад цивільного правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача, яка виражається в неналежному виконанні своїх обов`язків щодо охорони та захисту лісу; розмір шкоди заподіяної навколишньому природному середовищу, обрахований відповідно до чинних такс, затверджених постановою КМУ від 23.07.2008 №665; безпосередній причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача, оскільки шкода виступає об`єктивним наслідком поведінки відповідача через недотримання природоохоронного законодавства; а також вина відповідача, що полягає в протиправній бездіяльності та неперешкоджанні його посадовими особами незаконному вирубуванню лісових насаджень, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На думку суду покладення відповідальності виключно на осіб, що безпосередньо здійснюють незаконне вирубування, та звільнення від юридичної відповідальності, як засобу державного примусу, лісокористувачів знівелює принцип невідворотності покарання за неналежну охорону ввіреного в їх користування лісового фонду та призведе до втрати найбільш дієвого механізму стимулювання стосовно самих лісокористувачів до належного виконання покладених на них обов`язків з охорони лісу.

Крім того, суд зазначає, що аргумент відповідача про те, що матеріалами справи не доведена вина відповідача у вчиненні незаконної рубки дерев, зокрема з огляду на те, що не було виявлено осіб, які її здійснили, а незаконна вирубка була виявлена працівниками залізниці і про це своєчасно було надано повідомлення до поліції, не може бути прийнято до уваги з огляду на встановлені судом обставини справи, а також на положення чинного законодавства відповідно до якого цивільно-правову відповідальність за порушення лісового законодавства несуть не лише особи, які безпосередньо здійснюють самовільну вирубку лісів, а і постійні лісокористувачі, які допустили протиправну бездіяльність щодо забезпечення охорони та збереження лісу від незаконних рубок.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.02.2020 року у справі №920/1106/17.

Постановою №665 затверджено Порядок проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу підприємствами, установами, організаціями та громадянами за яким індексація такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, проводиться починаючи з 1 січня 2009 р. за формулою Ні = Нп х І / 100, де Ні - проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у поточному році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; Нп проіндексований розмір такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу у попередньому році, гривень з копійками (з округленням до двох десяткових знаків) за одну одиницю; І - індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік, відсотків.

У разі коли індекс споживчих цін (індекс інфляції) за попередній рік не перевищує 100 відсотків, індексація такс не проводиться. Під час проведення індексації базовим вважається значення такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу, що утворилося станом на 31 грудня 2008 року, а для нововведених такс - на 31 грудня року їх введення (п. 2 та 3 Порядку).

Розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок незаконної вирубки дерев здійснено у відповідності до постанови КМУ від 23.07.2008 №665 «Про затвердження такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної лісу», додаток №1 (далі - Постанова №665).

Перевіривши доданий до позовної заяви розрахунок розміру заподіяної шкоди суд дійшов висновку, що вказаний розрахунок виконано у відповідності до Постанови №665 і він є арифметично вірним, протилежного відповідачем не доведено, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення збитків в розмірі 184 936,00 грн.

Відповідно до ст. 42 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" в Україні фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища здійснюється за рахунок Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів, коштів підприємств, установ та організацій, фондів охорони навколишнього природного середовища, добровільних внесків та інших коштів.

За приписами ст. 47 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди за рахунок, зокрема, частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.

Статтею 69-1 Бюджетного кодексу України передбачено, що до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать, зокрема, 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до бюджетів місцевого самоврядування (крім бюджетів міст Києва та Севастополя) - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

При цьому в пункті 2.2 Порядку казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 43 від 29.01.2013 № 43 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19.02.2013 за № 291/22823 (зі змінами), передбачено, що у процесі казначейського обслуговування доходів та інших надходжень державного бюджету органи Казначейства: відкривають, закривають бюджетні рахунки у національній валюті у Державній казначейській службі України для зарахування до державного бюджету доходів та інших надходжень (далі - платежі); здійснюють в автоматизованому режимі розподіл платежів між загальним та спеціальним фондами державного бюджету, між державним і місцевими бюджетами відповідно до нормативів відрахувань, визначених бюджетним законодавством, та перераховують розподілені кошти за належністю.

Суд зазначає, що розподіл грошових коштів від стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, повинен здійснюватися з урахуванням приписів ст. 47 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища та вимог п. 7 ч.3 ст. 29, п 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України, які визначають, що джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, а 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності зараховуються до спеціального фонду місцевих бюджетів, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

У зв`язку з чим, заподіяні державі порушенням вимог природоохоронного законодавства збитки підлягають стягненню з відповідача з врахуванням відсоткового співвідношення: до спеціального фонду державного, обласного та місцевого бюджетів.

Згідно ч.1-4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовий збір підлягає віднесенню на відповідача, відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на його неправильні дії, що призвели до виникнення спору та змусили прокурора звернутися до суду.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 126, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги виконуючого обов`язки керівника Синельниківської місцевої прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Межівської селищної ради до акціонерного товариства Українська залізниця особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця про відшкодування збитків в розмірі 184 936,00 грн., задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґеройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (4404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; ) на користь Державного бюджету України, обласного бюджету Дніпровської обласної ради та місцевого бюджету Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області збитки в сумі 184 936,00 грн. за шкоду, заподіяну навколишньому природному середовищу, на рахунок № UA0004545, відкритий в Державному казначействі України, код отримувача 37909010, код класифікації 24062100 «Грошові стягнення за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності».

Стягнути з акціонерного товариства Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Ґеройця, будинок 5; ) в особі регіональної філії Донецька залізниця акціонерного товариства Українська залізниця (4404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Привокзальна, будинок 22; ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, пр. Д. Яворницького, 38; МФО 820172, розрахунковий рахунок № UA000029 в ДКСУ в м. Київ, ) судовий збір в сумі 2774,04 грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 26.08.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 06.09.2021.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.В. Бокова