ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1970/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 98, кв. 195, код 36641388)

до

державного спеціалізованого підприємства «Центральне спеціалізоване підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (07270, Київська область, Іванківський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, буд. 52, код 37197102)

про стягнення 99989,32 гривень

06.07.2021 до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (далі по тексту ТОВ «Дніпроавтозапчастини»/позивач) про стягнення з державного спеціалізованого підприємства «Центральне спеціалізоване підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (далі по тексту Підприємство/відповідач) заборгованості за договором поставки товару від 07.04.2021 № 112/11-7 в розмірі 99989,32 гривень, з яких: 99678,00 гривень основний борг та 311,32 гривень 3% річних.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що в порушення умов договору поставки товару від 07.04.2021 № 112/11-7 відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого утворилася стягувана сума заборгованості у розмірі 99678,00 гривень, що стало підставою для додаткового нарахування та вимог про стягнення 311,32 гривень 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 08.07.2021 позовну заяву ТОВ «Дніпроавтозапчастини» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/1970/21. Ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали.

На адресу суду 20.07.2021 від відповідача надійшла заява про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, яка обґрунтована тим, що до відкриття провадження відповідач погасив суму облікованої заборгованості у розмірі 99678,00 гривень.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для прийняття рішення.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

07.04.2021 ТОВ «Дніпроавтозапчастини» (продавець) та Підприємством (покупець) укладено договір поставки товару № 112/11-7 (далі договір), відповідно до умов якого:

- продавець зобов`язується поставити товар «Запасні частини до автотранспортних засобів Код ДК 021:2015:34330000-9 Запасні частини до вантажних транспортних засобів, фургонів та легкових автомобілів» далі по тексту товар, а покупець прийняти і оплатити товар згідно з переліком наведеним у Специфікації на товар (додаток № 1 до договору), яка є невід`ємною частиною цього договору (пункт 1.1.);

- ціна договору складає 99678,00 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 16613,00 грн (пункт 3.1.);

- розрахунок за поставлений товар здійснюється після поставки товару продавцем та пред`явлення видаткової накладної (пункт 4.1.);

- розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 15 банківських днів з моменту поставки товару на склад покупця (пункт 4.2.);

- поставка товару здійснюється силами та засобами продавця на склад покупця за адресою: Київська область, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52 (DDP відповідно до міжнародних правил інтерпретації термінів «Інкотермс-2010») (пункт 5.2.);

- перехід права власності на товар відбувається після його фактичної передачі на підставі належно оформлених первинних документів (видаткової накладної) на склад покупця (пункт 5.5.).

Додатком № 1 до договору сторони оформили Специфікацію, якою визначено, зокрема, перелік, кількість та загальну вартість товару, який продавець має передати покупцю.

Так, на виконання укладеного сторонами договору постачальником поставлено, а покупцем прийнято товар на загальну суму 99678,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією видаткової накладної від 29.04.2021 № ТОВ-000357, яка підписана обома сторонами та скріплена їх печатками.

Позивач стверджує, що відповідач всупереч умовам договору взяте на себе зобов`язання по оплаті поставленого позивачем та прийнятого відповідачем товару не виконав, що стало підставою звернення позивача до суду із розглядуваним позовом із вимогою про стягнення з відповідача боргу в розмірі 99678,00 гривень.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За змістом ст. ст. 11, 509, 627 Цивільного Кодексу України та ст. 179 Господарського кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з правочинів. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Майново-господарські зобов`язання між суб`єктами господарювання виникають на підставі договорів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Укладений договір за своїм змістом є договором поставки та є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 692 цього ж кодексу передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

У частині 1 статті 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом пунктом 4.2. договору сторони визначили, що розрахунки проводяться шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок продавця протягом 15 банківських днів з моменту поставки товару на склад покупця.

Отже, строк оплати отриманого відповідачем товару, за видатковою накладною від 29.04.2021 № ТОВ-000357 сплив 25.05.2021, а прострочення настало з 26.05.2021.

При цьому, в перебігу розгляду справи відповідач звернувся до суду із заявою про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 99678,00 гривень, у зв`язку із тим що останній 07.07.2021 погасив обліковану за ним заборгованість.

На підтвердження вказаної обставини відповідачем до заяви додано платіжне доручення від 07.07.2021 на суму 99678 гривень, згідно із призначення платежу за цим платіжним документом оплата відповідачем здійснена «за дог. № 112/11-7 від 07.04.2021, за автозапчастини зг. вид. накл. № ТОВ-000357 від 29.04.2021».

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної вище норми Господарського процесуального кодексу України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до моменту звернення до суду з позовною заявою, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Отже, в частині стягнення основного боргу у розмірі 99678,00 гривень, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в цій частині, оскільки на момент звернення позивача до суду стягувана сума заборгованості відповідачем погашена не була.

В зв`язку із закриттям провадження у справі в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 99678,00 гривень, суд розглядає вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 311,32 гривень розрахованих за період з 26.05.2021 по 02.07.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на предмет правильності та обґрунтованості, судом встановлено, що останній здійснено арифметично вірно, та у відповідності до умов договору, обставин справи та вимог закону, тож вимоги позивача про стягнення з відповідача 311,32 гривень 3% річних є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю в заявленому розмірі.

Поряд з цим, відповідач в перебігу розгляду справи контррозрахунок заявлених позивачем до стягнення 3% річних не надав, доводи позивача в цій частині не спростував.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

А саме суд приймає рішення про закриття провадження в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 99678,00 гривень та про стягнення з державного спеціалізованого підприємства «Центральне спеціалізоване підприємство з поводження з радіоактивними відходами» на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» 311,32 гривень 3% річних.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у повному обсязі, оскільки неправомірні дії відповідача призвели до необхідності позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Щодо заявлених позивачем до стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу в розмірі 3200,00 гривень.

У відповідності до наведеного позивачем у позовній заяві розрахунку судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 гривень та судового збору у розмірі 2270 гривень.

Частинами 1, 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. ч. 1-4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

З наведених вище норм вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката обмежений їх співмірністю зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Судом встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем надано до суду договір про надання послуг правової допомоги від 12.01.2021 № 140; додаткову угоду від 01.07.2021 № 8 до договору від 12.01.2021 № 140; акт здавання-приймання наданих послуг від 02.07.2021; платіжне доручення від 02.07.2021 № 12437 на суму 3200 гривень.

Отже, наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що загальний розмір фактично понесених позивачем витрат на професійну правову допомогу у зв`язку із розглядом цієї справи становить 3200 гривень.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 Кодексу).

Відповідачем в перебігу розгляду справи клопотання про зменшення судових витрат позивача на оплату правничої допомоги у зв`язку із розглядом цієї справи заявлено не було.

Здійснивши аналіз поданих позивачем доказів понесення судових витрат на оплату послуг адвоката, та враховуючи відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем до стягнення з відповідача розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та ціною позову, а відтак з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3200 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 99678,00 гривень закрити.

2. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» задовольнити повністю.

3. Стягнути з державного спеціалізованого підприємства «Центральне спеціалізоване підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (07270, Київська область, Іванківський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, буд. 52, код 37197102) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпроавтозапчастини» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 98, кв. 195, код 36641388) 311,32 гривень 3% річних, 2270,00 гривень судового збору та 3200,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення» цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 03.09.2021.

Суддя Р.М. Колесник