ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/624/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон

на рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року, м. Херсон, суддя Литвинова В.В., повний текст складено та підписано 08.06.2021 року

у справі № 923/624/21

за позовом керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області, м.Херсон в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон

до відповідача Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області

про стягнення 65 145 грн. 87 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У травні 2021 року Керівник Бериславської окружної прокуратури Херсонської області, м.Херсон в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області, у якому просив стягнути з відповідача збитки, заподіяні державі у сумі 65 145 грн. 87 коп., які перерахувати до ГУК у Херсонській області Новоолександрівська СТГ/24062100, , р/р UA0021433 ККД24062100, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), а також відшкодувати Херсонській обласній прокуратурі за рахунок за рахунок відповідача судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Мотивуючи вимоги позовної заяви та посилаючись на результати перевірки дотримання відповідачем вимог природоохоронного законодавства, яка оформлена актом позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів № 07-14/178/20 в період з 16.06.2020 року по 17.06.2020 року, позивач зазначає про порушення відповідачем вимог ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра, а саме, останнім відбувалося користування земельними ділянками під артезіанськими свердловинами без належних документів, які б посвідчували право власності або право користування ними, внаслідок чого, забір підземної води здійснювався без спеціального дозволу на користування надрами.

Внаслідок несплати Біляївським сільським комунальним господарством «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області у добровільному порядку нарахованої суми за порушення вимог природоохоронного законодавства, прокурор, посилаючись на підставність звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 65 145 грн. 87 коп. збитків, заподіяних державі.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 у справі №923/624/21 у позовних вимогах керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області, м.Херсон в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон до Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області про стягнення збитків, заподіяних державі у розмірі 65 145 грн. 87 коп. відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у позові, Господарський суд Херсонської області зазначив, що порушення природоохоронного законодавства з боку відповідача, встановлені в Акті № 07-14/178/20, не знайшли свого підтвердження в матеріалах господарської справи, оскільки, на думку суду, за фактичними обсягами забору підземних вод, відібраних в період з 01.11.2017 року по 17.06.2020 року, відповідачем не було перевищено встановленого статтею 23 Кодексу України про надра добового ліміту водовидобутку, у зв`язку з чим отримання спеціального дозволу на користування надрами від відповідача не вимагається.

Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зроблено висновок, що посилання прокурора на ту обставину, що у відповідача відсутні документи, які підтверджують право користування земельними ділянками під артезіанськими свердловинами не спростовує факту користування відповідачем земельними ділянками під артезіанськими свердловинами, а може лише свідчити про відсутність належним чином оформленого права користування земельними ділянками, оскільки відповідач вже тривалий час здійснює спеціальне водокористування шляхом забору підземної води через артезіанські свердловини, зокрема відповідно до дозволів №Укр. 14.3 Хрс від 24.06.2014 року та №35/ХС/49д-20 від 04.02.2020 року, що передбачає користування земельними ділянками, які знаходяться під артезіанськими свердловинами.

Також, Господарський суд Херсонської області в оскаржуваному рішенні по справі №923/624/21 щодо наявності підстав для звернення прокурора з позовом зазначив, що фактично такі підстави для звернення прокурора з позовом відсутні, з огляду на те, що за наявності порушення інтересів держави у сфері довкілля Державна екологічна інспекція Південного округу, до компетенції якої віднесено повноваження контролю за використанням та охороною природних ресурсів, охороною та використанням надр фактично самоусунулася від виконання своєї функції, не вжила заходів до примусового зобов`язання відповідача відшкодувати завдані державним інтересам збитки, будучи належним чином поінформованою прокуратурою про наявність підстав для представництва, відмовилася звернутися до суду з позовом до Біляївського СКГ «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області, а відтак, за наведених вище обставин, заявлений прокурором позов не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Перший заступник керівника Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон з рішенням суду першої інстанції не погодився, тому звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив суд рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, за яким позовні вимоги керівника Бериславської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу до Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп» про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства в сумі 65 145 грн. 87 коп. задовольнити у повному обсязі, а також вирішити питання про стягнення з відповідача на користь Херсонської обласної прокуратури судового збору за подання позову та апеляційної скарги.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на приписи ст. 13 Конституції України, ст. 2, 3, 46, 48, 49 Водного кодексу, ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» зазначив, що, враховуючи встановленi фактичнi обставини справи, не можна погодитись iз висновком суду першої інстанції щодо застосування до спiрних правовiдносин правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду вiд 14.04.2021 року у справi №922/3488/19, оскільки предметом позову у цiй справi є вимога Iнспекцiї про стягнення з вiдповiдача шкоди, заподiяної державі порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок видобування пiдземних вод без спецiального дозволу понад встановленого ст. 23 Кодексу України про надра обсягу добового видобування.

Водночас, як зазначив прокурор, у справi, яка переглядається, встановлено вiдсутнiсть дозволу на користування надрами, яке сталося саме у зв`язку з неоформленням вiдповiдачем правовстановлюючих документiв на земельнi ділянки, на яких розташовані артезіанські свердловини. А отже, на переконання прокурора, у дiях вiдповiдача наявнi всi пiдстави для покладення на нього відповідальності за заподіяну шкоду, зокрема: протиправна поведінка полягає у невжитті заходів щодо своєчасного отримання дозволу на користування надрами; вина особи, яка полягає у порушенні правил спецiального водокористування, а саме, здiйснення забору пiдземних вод за вiдсутностi вiдповiдного дозволу, що підтверджується актом перевiрки, приписом, тощо; наявна сама шкода, яка розрахована вiдповiдно до п. 9.1, 9.2 Методики розрахунку розмiрiв вiдшкодування збиткiв, заподiяних державі внаслiдок порушення законодавства про охорону i рацiональне використання водних ресурсiв, а також причинний зв`язок, що виражений у заподiяннi вказаної шкоди саме протиправною поведiнкою (бездiяльнiстю) вiдповiдача.

Зважаючи на наведене вище, позивач звертає увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на те, що вiдповiдач не є землевласником та землекористувачем земельних дiлянок пiд артезiанськими свердловинами, а тому отримання ним спецiального дозволу на користування надрами є обов`язковим, оскільки саме спецiальний дозвiл на користування надрами дає право на видобування пiдземних вод, а дозвiл на спецiальне водокористування - право на їх використання. Отже, як вважає скаржник, відповідач не є суб`єктом в розумінні ст. 23 Кодексу України про надра, а відтак вина останнього у самовільному використанні водних ресурсів без відповідного дозволу є беззаперечною.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу, скаржником в апеляційній скарзі наголошено, що мiсцевим господарським судом за невiрним застосуванням ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та у порушення ст. 236 Господарського процесуального кодексу України безпiдставно не прийнято до уваги, що у даному випадку прокурор набув пiдстави для представництва, однією з яких є неналежне здiйснення компетентним органом (Державною екологiчною iнспекцiєю Пiвденного регiону) захисту iнтересiв держави, що полягає у її обiзнаностi про такi порушення та незвернення з вiдповiдним позовом у розумний строк, а причини незвернення позивача до суду зазначенi у самiй позовнiй заявi та доданих до неї документах.

Посилаючись на низку законодавчих норм та правові позиції Верховного суду, скаржник зазначив, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» i якщо компетентний орган протягом разумного строку пiсля отримання повiдомлення самостiйно не звернувся до суду з позовом в iнтересах держави, то це є достатнiм аргументом для пiдтвердження судом пiдстав для представництва. При цьому, якщо прокурору вiдомi причини такого незвернення, вiн обов`язково повинен зазначити їх в обгрунтуванні пiдстав для такого представництва.

Отже, як вважає прокурор, судом зроблено помилковий висновок про те, що прокурором не доведені підстави для представництва iнтересiв держави в судi, а тому рiшення Господарського суду Херсонської областi вiд 08.06.2021 року ухвалено з порушенням норм матерiального та процесуального права.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 923/624/21 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 65 145 грн. 87 коп.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон підлягає задоволенню, а рішення Господарського Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21 підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог прокурора у повному обсязі, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

В період з 16.06.2020 року по 17.06.2020 року, в ході позапланової перевірки дотримання Біляївським сільським комунальним господарством «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, в частині виконання припису Державної екологічної інспекції у Херсонській області від 23.11.2016 року №02-12/262, з підстав надання посадовій особі - державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Херсонській області направлення на перевірку від 12.06.2020 року №178, у присутності начальника Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області В. Бабич було складено Акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №07-14/178/20, за результатами якого встановлено, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Біляївське сільське комунальне господарство "Сількомунгосп", с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області , є комунальним підприємством, засновником якого є Біляївська сільська рада, основним видом діяльності є по класифікатору КВЕД 36.0 - забір, очищення та постачання води. На момент перевірки комунальне підприємство спеціалізується тільки на заборі та постачанні води, з артезіанських свердловин.

Вказаний вище Акт містить підписи як уповноваженої особи Державної екологічної інспекції України у Херсонській області, так і уповноваженої особи відповідача, який не заперечував проти обставин, викладених у ньому.

Зокрема, перевіркою виконання вказаного вище припису встановлено: що відповідач не оформив правовстановлюючі документи на право володіння (користування) земельними ділянками під артезіанськими свердловинами, що є порушенням ст. 125, 126 Земельного Кодексу України; у період часу з 02.01.2020 року по 03.02.2020 року здійснював забір підземної води зі свердловини, які експлуатуються, без дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням с. 44, 49 Водного кодексу України, ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра.

23.06.2020 року, державним інспектором охорони навколишнього природного середовища Херсонської області В. Заєць директору Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області В. Бабич, винесено припис №07-14/178/20, відповідно до якого у строк 10 днів після отримання припису, відповідач повинен був розробити план організаційно-технічних заходів по усуненню виявлених недоліків, оформити право землекористування земельними ділянками під артезіанськими свердловинами, проекти зон санітарної охорони артезіанських свердловин, отримати спеціальний дозвіл на користування надрами тощо. Вказаний вище припис підписано з боку відповідача без застережень та зауважень.

За результатами вищевказаного позапланового заходу, Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області за фактом здійснення Біляївським СКГ «Сількомунгосп» забору підземної води без спеціального дозволу на користування надрами та дозволу на спеціальне водокористування в період з 02.01.2020 року по 03.02.2020 року складено 2 протоколи про адміністративні правопорушення від 22.06.2020 року стосовно директора Біляївського СКГ «Сількомунгосп» ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.47 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постановою про накладення адміністративного стягнення від 23.06.2020 року, директора Біляївського СКГ «Сількомунгосп» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.47 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., яке в добровільному порядку директором Біляївського СКГ «Сількомунгосп» сплачено, про що свідчить наявна у матеріалах справи квитанція від 08.08.2020 року.

На момент позапланової перевірки, у відповідача був наявний дозвіл на спеціальне водокористування №35/ХС/49д-20 від 04.02.2020 року, а також попередній дозвіл на спеціальне водокористування №Укр. 14.3 Хрс від 24.06.2014 року терміном дії до 01.01.2017 року, термін дії якого було продовжено до 01.01.2020 року.

Крім того, як видно з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0008, має цільове призначення - 16.00, Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); відноситься до категорії земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; для обслуговування об`єктів водопостачання.

З наданого прокурором розрахунку розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (спеціального дозволу на користування надрами (підземна вода) Біляївським СКГ "Сількомунгосп" від 01.09.2020 року, вбачається, що із кількості відібраної води за період з 01.11.2017 року по 17.06.2020 року - 49800 куб. м. розраховано суму збитків в розмірі 65145 грн. 87 коп.

В матеріалах справи є наявною претензія №81 від 11.09.2020 року, адресована Біляївському сільському комунальному господарству «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області від Державної екологічної інспекції у Херсонській області про відшкодування збитків, заподіяних державі порушенням законодавства про надра, за текстом якої позивач вимагав від відповідача оплату заподіяних державі збитків в сумі 65 145 грн. 87 коп. у встановлені законодавством строки. Доказів на підтвердження направлення вказаної вище претензії відповідачу матеріали справи не містять.

11.02.2021 року Бериславська місцева прокуратура запитом №50/1-92Вих від Державної екологічної інспекції у Херсонській області, м. Херсон витребувала інформацію щодо сплати у добровільному порядку відповідачем розміру шкоди, заподіяної державі внаслідок забору підземної води без спеціального дозволу на користування надрами (підземними водами) за період з 01.11.2017 року по 17.06.2020 року на загальну суму 65 145 грн. 87 коп.; а також, чи заявлявся Інспекцією позов до Господарського суду Херсонської області щодо стягнення з відповідача шкоди, зазначеної вище.

11.03.2021 року, Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон листом №929/02/2-07/06/2-34 повідомила Бериславську місцеву прокуратуру про те, що Інспекція не звертається з позовами до суду за раніше проведеними Державною екологічною інспекцією у Херсонській області перевірками та скерованими за їх результатами матеріалами до органів прокуратури.

26.04.2021 року Бериславська місцева прокуратура листом №50-401Вих-21 повідомила Державну екологічну інспекцію Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон про те, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратурою, в рамках здійснення представництва інтересів держави підготовлено позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон до Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства у розмірі 65 145 грн. 87 коп., який буде направлено для розгляду по суті до Господарського суду Херсонської області.

05.05.2021 року прокуратурою подано вказани й позов до Господарського суду Херсонської області (вх. 1343/21).

Крім того, як встановлено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, матеріали справи не містять доказів оскарження відповідачем спірного Акта про порушення вимог природоохоронного законодавства, припису, як і не містять будь-яких письмових доказів щодо належності відповідачу земельних ділянок під свердловинами на умовах оренди або власності.

Оскільки вказана вище сума збитків не сплачена відповідачем до цього часу, позивач звернувся з відповідним позовом до Господарського суду Херсонської області.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність або відсутність підстав для стягнення з Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області на користь держави збитків, завданих внаслідок порушення відповідачем законодавства про охорону навколишнього природного середовища, а саме, здійснення останнім порушення законодавства про надра, у розмірі 65 145 грн. 87 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви прийняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 35 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів. Виконавчі органи сільських, селищних, міських рад здійснюють державний контроль у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.

Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.

Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд (ст. 3 Водного кодексу України).

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Водного кодексу України підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі статтями 1, 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.

Згідно з ст. 1 Водного кодексу України, водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Відповідно до положень ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це збір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Згідно з ст. 16 Кодексу України про надра користування надрами здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Статтею 19 Кодексу України про надра встановлено, що надання надр у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам здійснюється лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.

Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених ст. 23 цього ж Кодексу.

Згідно ст. 23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 м.куб. на добу.

Крім того, державному контролю підлягають використання і охорона земель, надр, поверхневих і підземних вод, атмосферного повітря, лісів та іншої рослинності, тваринного світу, морського середовища та природних ресурсів територіальних вод, континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони України, природних територій та об`єктів, що підлягають особливій охороні, стан навколишнього природного середовища, а також дотримання заходів біологічної і генетичної безпеки щодо біологічних об`єктів навколишнього природного середовища при створенні, дослідженні та практичному використанні генетично модифікованих організмів у відкритій системі.

Порядок здійснення державного контролю за охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів визначається Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими законами України.

Компетенцію центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища визначено у ст. 20-2 Закону № 1264-ХІІ.

За змістом ч. 1 ст. 20-2 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить, зокрема, організація і здійснення у межах компетенції державного нагляду (контролю) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів.

У ст. 11 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) зобов`язаний, зокрема, виконувати вимоги органу державного нагляду (контролю) щодо усунення виявлених порушень вимог законодавства; надавати документи, зразки продукції, пояснення в обсязі, який він вважає необхідним, довідки, відомості, матеріали з питань, що виникають під час державного нагляду (контролю), відповідно до закону.

У п. 1, 4, 6 Положення про Державну екологічну інспекцію, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 454/2011, передбачено, що Державна екологічна інспекція України входить до системи органів виконавчої влади та утворюється для забезпечення реалізації державної політики із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів.

Держекоінспекція України відповідно до покладених завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням центральними органами виконавчої влади та їх територіальними органами, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування в частині здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності і господарювання, громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, а також юридичними особами - нерезидентами вимог законодавства про використання та охорону земель, законодавства про охорону і раціональне використання вод та відтворення водних ресурсів, законодавства про охорону атмосферного повітря.

Держекоінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право проводити перевірки з питань, що належать до її компетенції, видавати за їх результатами обов`язкові для виконання приписи, розпорядження.

Положеннями ч. 1-2 ст. 65 Кодексу України про надра порушення законодавства про надра тягне за собою відповідальність, зокрема, цивільно-правову, згідно з законодавством, зокрема за самовільне користування надрами.

Відповідно до ст. 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").

Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1, 2 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 та 1166 Цивільного кодексу України).

Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, відповідач мав довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.

Аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що для відшкодування шкоди необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Як вбачається з матеріалів справи, в період з 16.06.2020 року по 17.06.2020 року, в ході позапланової перевірки дотримання Біляївським сільським комунальним господарством «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, в частині виконання припису Державної екологічної інспекції у Херсонській області від 23.11.2016 року №02-12/262, з підстав надання посадовій особі - державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Херсонській області направлення на перевірку від 12.06.2020 року №178, у присутності начальника Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області В. Бабич було складено Акт позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів №07-14/178/20, за результатами якого встановлено, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Біляївське сільське комунальне господарство "Сількомунгосп", с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області , є комунальним підприємством, засновником якого є Біляївська сільська рада, основним видом діяльності є по класифікатору КВЕД 36.0 - забір, очищення та постачання води. На момент перевірки комунальне підприємство спеціалізується тільки на заборі та постачанні води, з артезіанських свердловин. Вказаний вище Акт підписаний як уповноваженою особою Державної екологічної інспекції України у Херсонській області, так і уповноваженою особою відповідача, який підписав даний Акт без зауважень та заперечень.

За результатами позапланової перевірки щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства відповідачем, Інспекцією встановлено: що відповідач не оформив правовстановлюючі документи на право володіння (користування) земельними ділянками під артезіанськими свердловинами, що є порушенням ст. 125, 126 Земельного Кодексу України; у період часу з 02.01.2020 року по 03.02.2020 року здійснював забір підземної води зі свердловини, які експлуатуються, без дозволу на спеціальне водокористування, що має наслідком порушенням с. 44, 49 Водного кодексу України, ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України про надра.

В подальшому, 23.06.2020 року, державним інспектором охорони навколишнього природного середовища Херсонської області В. Заєць директору Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області В. Бабич, винесено припис №07-14/178/20, відповідно до якого у строк 10 днів після отримання припису, відповідач повинен був розробити план організаційно-технічних заходів по усуненню виявлених недоліків, оформити право землекористування земельними ділянками під артезіанськими свердловинами, проекти зон санітарної охорони артезіанських свердловин, отримати спеціальний дозвіл на користування надрами тощо. Вказаний вище припис підписано з боку відповідача без застережень та зауважень та прийнято до виконання.

Як було встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на момент позапланової перевірки, у відповідача був наявний дозвіл на спеціальне водокористування №35/ХС/49д-20 від 04.02.2020 року, а також попередній дозвіл на спеціальне водокористування №Укр. 14.3 Хрс від 24.06.2014 року терміном дії до 01.01.2017 року, термін дії якого було продовжено до 01.01.2020 року.

Разом з тим, колегією суддів з Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:001:0008, має цільове призначення - 16.00, Землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам); відноситься до категорії земель: землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; для обслуговування об`єктів водопостачання.

Окрім наведеного вище, судами встановлено, що Державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Херсонської області за фактом здійснення Біляївським СКГ «Сількомунгосп» забору підземної води без спеціального дозволу на користування надрами та дозволу на спеціальне водокористування в період з 02.01.2020 року по 03.02.2020 року складено 2 протоколи про адміністративні правопорушення від 22.06.2020 року стосовно директора Біляївського СКГ «Сількомунгосп» ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.47 Кодексу України про адміністративні правопорушення та Постановою про накладення адміністративного стягнення від 23.06.2020 року, директора Біляївського СКГ «Сількомунгосп» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.47 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., яке в добровільному порядку директором Біляївського СКГ «Сількомунгосп» сплачено, про що свідчить наявна у матеріалах справи квитанція від 08.08.2020 року.

При цьому, дозвіл на спеціальне використання, чинний у період з 01.11.2017 року по 17.06.2020 року у відповідача був відсутній, як і відсутні належні правовстановлюючі документи на земельні ділянки під свердловинами.

Таким чином, фактично, уповноваженими особами Інспекції на момент проведення перевірки встановлено факт видобутку відповідачем підземних вод для здійснення господарської діяльності без наявності у відповідача документів, які б посвідчували право власності, або право користування земельними ділянками, а також без наявності спеціального дозволу, визначеного Кодексом України про надра.

З цього приводу колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.

Згідно ст.23 цього Кодексу землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.

Вказане вище, на думку суду першої інстанції, свідчить про відсутність у Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області обов`язку отримання дозволів на спеціальне водокористування та спеціального дозволу на користування ділянкою надр, оскільки, як зазначено в оскаржуваному рішенні Господарським судом Херсонської області, для правильного вирішення спору в цій справі обов`язковим є дослідження факту дотримання добового обсягу видобування підземних вод, що, з урахуванням приписів ст. 23 Кодексу України про надра. А тому, як вважає суд першої інстанції, з урахуванням того, що обсяг видобування підземних вод відповідачем становить 51.88 куб. м. на добу, останній є суб`єктом, від якого не вимагається спеціальний дозвіл на користування надрами, в розумінні вищевказаної норми, що має наслідком відсутність порушення природоохоронного законодавства з боку відповідача, встановленого Актом №07-14/178/20.

Натомість, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з наведеним вище висновком суду попередньої інстанції з огляду на наступне.

Як апеляційним судом було зазначено вище, законодавцем встановлено, що забір води - це вилучення води з водного об`єкта для використання за допомогою технічних пристроїв або без них. Водний об`єкт - природний або створений штучно елемент довкілля, в якому зосереджуються води (море, річка, озеро, водосховище, ставок, канал, водоносний горизонт). Водоносний горизонт - однорідна пластова товща гірських порід, де постійно знаходяться води (ст. 1 Водного кодексу України).

Аналіз вказаних вище норм, у тому числі і ст. 23 Кодексу України про надра дає підстави для висновку, що право на видобування води для власних господарсько-побутових потреб без отримання спеціального дозволу та гірничого відводу мають право тільки землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок, а потім уже за умови, якщо такий видобуток не перевищує не 300 кубічних метрів на добу.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечувалося самим відповідачем ані під час розгляду справи судом апеляційної інстанції, ані під час проведення позапланової перевірки, у останнього були відсутні документи, які посвідчують його право власності (користування) земельними ділянками, на яких розташовані відповідні джерела водопостачання (свердловини), що підтверджується Актом перевірки.

А відтак, аналізуючи зазначені доводи та викладені вище норми Кодексу України про надра, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду приходить до висновку, що оскільки на момент проведення перевірки та винесення припису Державної екологічної інспекції у Херсонській області від 23.11.2016 року №02-12/262 відповідачем не надано відповідних підтверджуючих документів стосовно права власності (користування) земельними ділянками, на яких знаходились джерела водопостачання (свердловини), у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування статті 23 Кодексу України про надра щодо відповідача, яка звільняє від обов`язку отримання спеціального дозволу на користування надрами.

Аналогічну правову позицію викладено у Постанові Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 15.04.2021 року у справі №820/5820/16.

Крім того, в даному випадку спірні водні правовідносини, які пов`язані з обов`язковістю отримання відповідачем дозволу на спеціальне водокористування, вичерпно врегульовані ст. ст. 44, 48, 49 Водного Кодексу України, а ст. 23 Кодексу України про надра звільняє певних суб`єктів (землевласників і землекористувачів в межах наданих їм земельних ділянок) від отримання спеціальних дозволів на користування надрами, що не слід ототожнювати з дозволами на спеціальне водокористування.

Тотожну правову позицію було викладено у Постанові Верховного Суду від 02.07.2019 року у справі №916/1718/18.

Отже, зважаючи на вищевикладене, в даному випадку факт здійснення відповідачем самовільного користування надрами знайшов своє підтвердження, поведінка відповідача є неправомірною, а його вина полягає у здійсненні використання водних ресурсів за відсутності спеціального дозволу на користування надрами, що призвело до спричинення державі шкоди (збитків),який був необхідним, оскільки останній не є ані власником, ані користувачем земельних ділянок на законних підставах. При цьому, доказів зворотнього матеріали справи не містять.

Що стосується нарахованого розміру шкоди, судова колегія зазначає таке.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389 та зареєстрованою в Мін`юсті України від 14.08.2009 року за № 767/16783 зі змінами та доповненнями (далі - Методика).

Перевіривши розрахунок позивача щодо визначення розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, у відповідності до п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість такого розрахунку.

Крім того ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду відповідач будь-яких доводів стосовно неправильності розрахунку збитків у розмірі стягнення 65 145 грн. 87 коп., які заявлено до стягнення з відповідача, не заявляв.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

З огляду на зазначене, за результатами дослідження наявних у справі належних та допустимих доказів колегія суддів приходить до висновку про те, що у діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення, зокрема: протиправна поведінка відповідача полягає у здійсненні відбору підземних вод без наявності відповідного спеціального дозволу в період з 01.11.2017 року по 17.06.2020 року у кількості 49 800 куб. м., що підтверджується матеріалами перевірки, при цьому ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, протилежного відповідачем доведеного не було; наявна сама шкода, яка правомірно розрахована відповідно до Методики; а також причинний зв`язок, що виражений у заподіяні зазначеної шкоди саме протиправною поведінкою відповідача; при цьому, вина відповідача доведена наявними у справі письмовими доказами, як то Актом щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища від 16-17.06.2020 року №07-14/178/20; приписом від 23.06.2020 року №№07-14/178/20; протоколами про адміністративні правопорушення від 22.06.2020 року стосовно директора Біляївського СКГ «Сількомунгосп» ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ст.47 Кодексу України про адміністративні правопорушення; Постановою про накладення адміністративного стягнення від 23.06.2020 року, якою директора Біляївського СКГ «Сількомунгосп» визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.47 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., яке в добровільному порядку директором Біляївського СКГ «Сількомунгосп» сплачено, про що свідчить наявна у матеріалах справи квитанція від 08.08.2020 року.

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з твердженням прокурора, викладеним в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем наявності в діях відповідача вини щодо неправомірного використання водних ресурсів без відповідного дозволу на користування надрами.

Щодо висновку Господарського суду Херсонської області, викладеного в оскаржуваному рішенні від 08.06.2021 року у справі №923/624/21, про здійснення прокурором представництва в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, колегія суддів зазначає таке.

Так, за змістом частини третьої статті 4 Господарського процесуального кодексу України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з положеннями ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

З урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурором інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Водночас, згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У рішенні від 05.06.2019 № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Схожу за змістом правову позицію стосовно представництва прокурором інтересів держави викладено Верховним Судом у постановах від 19.08.2020 року у справі №923/787/18, від 20.01.2021 року у справі № 927/468/20, від 25.08.2020 року у справі №910/12285/18, а також Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 року у справі № 912/2385/18.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів відзначає, що судом першої інстанції фактично взагалі не досліджувалось питання щодо наявності підстав для представництва прокурором у даному випадку інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу, окрім обставин, викладених в інформації Державної екологічної інспекції у Херсонській області від 05.11.2020 року №3078/02/1-08/08-35 та відповіді Державної екологічної інспекції Південного округу від 11.03.2021 року №929/02/2-07/06/2-34.

При цьому, наведені вище обставини, на переконання колегії Південно-західного апеляційного господарського суду також свідчать про бездіяльність Державної екологічної інспекції Південного округу у питанні відновлення порушених відповідачем державних інтересів у галузі природоохоронного законодавства, про що судом першої інстанції взагалі не зроблено відповідний висновок у оскаржуваному рішенні.

Більш того, з матеріалів господарської справи вбачається, що 26.04.2021 року Бериславська місцева прокуратура листом №50-401Вих-21 повідомила Державну екологічну інспекцію Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон про те, що у відповідності до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокуратурою, в рамках здійснення представництва інтересів держави підготовлено позов в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон до Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок порушення природоохоронного законодавства у розмірі 65 145 грн. 87 коп., який буде направлено для розгляду по суті до Господарського суду Херсонської області, та в розумний строк, необхідний для подання самим державним органом позовної заяви до суду, 05.05.2021 року подала вказаний позов до Господарського суду Херсонської області.

При цьому, вказаний вище лист прокуратури від 26.04.2021 року остання направила на адресу Інспекції цінним листом з описом рекомендованого вкладення, про що свідчать наявні в матеріалах справи письмові належні та допустимі опис, поштова накладна та квитанція від 26.04.2021 року.

Отже, наявність підстав здійснення представництва прокурором інтересів держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу є обґрунтованою та такою, що підтверджена наявними у матеріалах письмовими належними та допустимими доказами.

Відтак, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні в цій частині також є помилковими.

З урахуванням викладеного, колегія суддів зазначає, що доводи позивача, викладені ним в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21, а тому рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог прокурора прийняте без належного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття судом першої інстанції невірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на що, вказане рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог Керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області, м.Херсон в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон до Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області, про стягнення з відповідача збитків, заподіяних державі у сумі 65 145 грн. 87 коп. у повному обсязі.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, м.Херсон потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21 потребує скасування із прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати пов`язані із розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Першого заступника керівника Херсонської обласної прокуратури, м. Херсон на рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21 задовольнити.

Рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21 скасувати.

Позовні вимоги керівника Бериславської окружної прокуратури Херсонської області, м.Херсон в інтересах держави в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області), м. Херсон до Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області про стягнення з відповідача збитків, заподіяних державі у сумі 65 145 грн. 87 коп. задовольнити.

Стягнути з Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», (, вул. Гагаріна, 3, с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області, 74221) на користь держави збитки у розмірі 65 145 грн. 87 коп. (ГУК у Херсонській області Новоолександрівська СТГ/24062100, , р/р UA0021433 ККД24062100, банк отримувача Казначейство України (ЕАП).

Стягнути з Біляївського сільського комунального господарства «Сількомунгосп», (, вул. Гагаріна, 3, с.Біляївка, Бериславського району Херсонської області, 74221) на користь Херсонської обласної прокуратури (, вул. Михайлівська, 33, м. Херсон, 73000) судовий збір за подання позовної заяви до Господарського суду Херсонської області у розмірі 2 270 грн., та судовий збір за апеляційний перегляд рішення Господарського суду Херсонської області від 08.06.2021 року у справі №923/624/21 у розмірі 3 405 грн.

Господарському суду Херсонської області видати відповідні накази.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

А.І. Ярош