РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2021Справа № 910/7700/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "TVD"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВД-КОМПЛЕКТ"

про стягнення 631553,28 грн.

Суддя Усатенко І.В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники сторін:

Від позивача: Бражник Є.В.

Від відповідача: не з`явились

У судовому засіданні 02.09.2021, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "TVD" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВД-Комплект" про стягнення 631553,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з оплати товару за договором, укладеним у спрощений спосіб.

Ухвалою суду від 24.05.2021 відкрито провадження у справі № 910/7700/21, постановлено, розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику учасників справи, надано відповідачу строк у 15 днів з дати отримання ухвали на подання відзиву.

25.06.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява про стягнення судових витрат.

15.07.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про витребування оригіналів доказів мотивоване тим, що у відповідача відповідні оригінали відсутні.

21.07.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити. Також відповідач просить проводити розгляд справи в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 22.07.2021 суд відмовив відповідачу у задоволенні його клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, якими він обґрунтовує позовні вимоги та призначив судове засідання на 02.09.2021.

04.08.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів та відповідь на відзив. Позивач підтримав позовні вимоги та зазначив про отримання відповідачем товару, який не був оплачений.

25.08.2021 через канцелярію суду від позивача надійшло клопотання про долучення доказів.

01.09.2021 та 02.09.2021 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання, оскільки, єдиний повноважний представник відповідача братиме участь у невідкладних процесуальних діях в кримінальному провадженні. Відповідні докази не можуть бути надані представником, оскільки, виклик до участі в невідкладних процесуальних діях в кримінальному провадженні був здійснений по телефону.

В судове засідання 02.09.2021 представник відповідача не з`явився, про дату та час судового розгляду був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні 02.09.2021 судом оголошено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.

Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував.

Розглянувши клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову в його задоволенні з огляду на наступне.

Посилання представника відповідача на те, що він є єдиним представником ТОВ "ТВД-Комплект", не беруться судом до уваги, оскільки заявником не було надано жодних доказів на підтвердження даної обставини.

Відповідач був завчасно повідомлений про призначене у даній справі судове засідання. Натомість представником відповідача не вказано, коли саме йому було повідомлено про невідкладні процесуальні дії та час їх проведення та не доведено неможливість здійснення представництва інтересів відповідача в справі № 910/7700/21 іншим повноважним представником.

З огляду на вищенаведені нормативні приписи чинного законодавства, зважаючи на сплив встановленого законом граничного строку розгляду справи, а також беручи до уваги факт неявки в призначене засідання представника відповідача, який був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, та недоведення поважних причин такої неявки, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи у зв`язку з неявкою уповноваженого представника ТОВ "ТВД-Комплект".

Суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у поновному обсязі та просив позов задовольнити. Крім того, повідомив про намір подати докази понесення судових витрат протягом 5 днів, після ухвалення рішення у даній справі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 статті 642 ЦК України).

Судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "TVD" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТВД-Комплект" був укладений договір поставки у спрощений спосіб.

На виконання вказаної угоди ТОВ "TVD" на підставі рахунку-фактури від 20.03.2019 року № СФ-0000187 на суму 631553,28 грн, згідно підписаної уповноваженими представниками сторін та скріпленої їх печатками видаткової накладної від 21.03.2019 року № РН-0000159 поставило відповідачу товар на загальну суму 631553,28 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями цих товаророзпорядчих документів.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено належним чином засвідчену копію податкової накладної від 21.03.2019 № 37, поданої та зареєстрованої в установленому законом порядку щодо здійснення вказаної господарської операції по продажу відповідачу товару на суму 631553,28 грн.

Проте відповідач не сплатив вартість отриманого від позивача товару у розмірі 631553,28 грн.

20.04.2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу від 19.04.2021 року № 19/04-21 про виконання зобов`язання з оплати товару на суму 631553,28 грн. Докази направлення в матеріалах справи.

05.05.2021 відповідач надав відповідь на вимогу, в якій останній зазначив, що ТОВ "ТВД-Комплект" не виявило в себе документів, на які позивач посилався у своїй вимозі, в зв`язку з чим просив останнього надати належним чином завірені копії цих документів, зокрема, видаткової накладної, генеральної довіреності, рахунку-фактури, тощо.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

У частині 2 статті 712 ЦК України зазначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджено поставку позивачем відповідачу товару на загальну суму 631553,28 грн.

Враховуючи те, що загальна сума основного боргу відповідача в розмірі 631553,28 грн. підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про погашення вказаної заборгованості, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог позивача до ТОВ "ТВД-Комплект".

Щодо заперечень відповідача з приводу отримання товару не уповноваженим представником та тих обставин, що відтиск печатки відповідача на видатковій накладній не несе будь-яких юридичних наслідків, суд зазначає наступне.

До матеріалів справи долучено копію генеральної довіреності № 3 від 02.01.2019, виданої директором ТОВ "ТВД-Комплект" Анищенко Леоніду Аркадійовичу та Ткаченко Наталії Михайлівні на представництво інтересів товариства по отриманню товарно-матеріальних цінностей за договором № 09-08 від 09.03.2008.

Суд погоджується з доводами відповідача, що саме долучена до матеріалів справи довіреність, не підтверджує повноваження Ткаченко Н.М. на отримання товарно-матеріальних цінностей за накладною від 21.03.2019 № РН-0000159.

Проте, відповідачем не надано доказів того, що Ткаченко Н.М. при отриманні товару за від 21.03.2019 № РН-0000159 діяла від свого імені як фізична особа, не надано доказів того, що вказана особа не мала повноважень діяти від імені відповідача.

Щодо тверджень відповідача, що відтиск печатки на видатковій накладній схожий на відтиск печатки, що використовується відповідачем у своїй діяльності, проте він не свідчить про вчинення господарської операції, суд зазначає наступне.

Відповідачем не заявлялось клопотання про технічну експертизу для встановлення автентичності печатки, проставленої на видатковій накладній від імені відповідача.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 2, ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 58-1 ГК України суб`єкт господарювання має право використовувати у своїй діяльності печатки. Використання суб`єктом господарювання печатки не є обов`язковим. Виготовлення, продаж та/або придбання печаток здійснюється без одержання будь-яких документів дозвільного характеру.

Відповідно до пунктів 1, 2, 5, 9-11 розділу ІІ, параграфу 3 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 червня 2015 року N 1000/5 право на застосування гербових печаток (для установ, які мають право використовувати державну символіку) або печаток установи із зазначенням найменування установи та ідентифікаційного коду (далі - печатка установи) закріплюється у положенні (статуті) установи і зумовлюється її правовим статусом. На документах, що засвідчують права громадян і юридичних осіб, на яких фіксується факт витрати коштів і проведення операцій з матеріальними цінностями, підпис посадової (відповідальної) особи скріплюється печаткою установи (за наявності). В установах дозволяється також застосовувати печатки структурних підрозділів (служби діловодства, бухгалтерії, кадрової служби тощо), печатки для окремих категорій документів (для копій, перепусток, конвертів тощо), а також металеві печатки - для опечатування приміщень, шаф, сейфів. Розпорядчим документом керівника установи визначаються порядок використання, місце зберігання печатки установи і посадові особи, відповідальні за її зберігання, а також перелік посадових осіб, підписи яких скріплюються печаткою установи. Облік усіх печаток та штампів, що застосовуються в установі, ведеться у журналі за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил. Видача печаток, штампів посадовим особам здійснюється під підпис у відповідному журналі. Печатки зберігаються у шафах (сейфах), що надійно замикаються і опечатуються. Перевірка наявності печаток і штампів здійснюється щороку комісією, призначеною розпорядчим документом керівника установи, та оформлюється актом.

Встановивши наявність відбитку печатки відповідача на спірних документах та, враховуючи, що відповідач несе повну відповідальність за законність використання його печатки, зокрема, при нанесенні відбитків на договорах, актах, суди мають дослідити питання встановлення обставин, що печатка була загублена відповідачем, викрадена в нього або в інший спосіб вибула з його володіння, через що печаткою могла б протиправно скористатися інша особа.

З`ясування відповідних питань і оцінка пов`язаних з ними доказів має істотне значення для вирішення такого спору, оскільки це дозволило б з максимально можливим за цих обставин ступенем достовірності ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні відповідних господарських операцій.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 910/6216/17 та від 05 грудня 2018 року у справі № 915/878/16.

Видаткова накладна містить печатку відповідача, при цьому відповідальність за збереження печатки несе відповідач. Про втрату чи викрадення відповідної печатки відповідачем не зазначалось. Докази чи запереченення щодо проставлення на видатковій накладній печатки, що не належить відповідачу, також не надавались суду.

Отже, відповідачем не надано суду доказів в підтвердження обставин, що його повноважний представник не підписував первинні документи, якими позивач підтверджує позовні вимоги та не скріплював їх печаткою відповідача.

За таких умов, суд приймає додану до матеріалів справи видаткову накладну №РН-000159 від 21.03.2019, як належний доказ в підтвердження обставин поставки товару.

За приписами частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частиною 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

За таких обставин вимоги ТОВ "TVD" підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-249, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ТВД-Комплект" (01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, 23, кв. 21, ідентифікаційний код 35690167) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "TVD" (01103, м. Київ, вул. Бойчука Михайла, 23, кв. 21, ідентифікаційний код 23525886) заборгованість у розмірі 631553 (шістсот тридцять одну тисячу п`ятсот п`ятдесят три) грн 28 коп., судовий збір у розмірі 9473 (дев`ять тисяч чотириста сімдесят три) грн 30 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили, видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 07.09.2021

Суддя І.В.Усатенко