ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа№ 910/3336/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Ткаченка Б.О.

Суліма В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Агрінол"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 (дата підписання повного тексту рішення 21.04.2021)

у справі №910/3336/21 (суддя Пінчук В.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Агрінол"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 150 793,70 грн.

За результатами розгляду апеляційної скарги Північний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Агрінол" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з відповідача - Акціонерного товариства "Українська залізниця" 150 793,70 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно митної декларації від 25.10.2019 № 50020/2019/012126, відповідач зобов`язався поставити вантаж у митницю призначення (Одеська митниця) до 09.11.2019 для проходження митних формальностей. Митне оформлення зазначеного вантажу повинно було здійснюватися Одеською митницею на ст. Одеса-Застава-1, Одеської залізниці з подальшим направленням на станцію призначення вантажоодержувачу. Натомість, відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим позивач був вимушений здійснити повернення вантажу (переадресацію) за власні кошти до (митниці/призначення) - зі станції Берда на станцію Одеса-Застава-1 для проведення процедури митного оформлення. Вказані дії, а саме усунення наслідків, спричинених діями працівників АТ "Українська залізниця" призвело до фінансових втрат (збитків) в розмірі 150 793,70 грн, з яких: 80 745,80 грн - переадресація цистерни зі станції Берда Придніпровська на станцію/митницю призначення Одеса-Застава-1 із поверненням на станцію Берда Придніпровська; 608,80 грн - збір за переадресацію; 51 465,90 грн - за зберігання вантажу до видачі його вантажоодержувачу; 17 973,20 грн - плата за користування вагонами.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21 в позові відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем, всупереч вимогам ст.74 ГПК України, не надано суду доказів завдання відповідачем збитків в розумінні ст. 225 Господарського кодексу України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" звернулось до апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство Агрінол" до розгляду та відкрити апеляційне провадження, рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити повністю та стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Агрінол" суму збитків у розмірі 150 793,70 грн, стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" судовий збір за позовною заявою 2 270,00 грн., стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" судовий збір за апеляційною скаргою у розмірі 3 405,00 грн.

Підстави апеляційної скарги обґрунтовуються наступними доводами.

На думку скаржника, рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21 є незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому взагалі не досліджувались нормативні акти, що призвело до неправильності установлення обставин, які мають значення для справи і, як наслідок, невірно застосовано положення Цивільного та Господарського кодексів України, враховуючи наступне.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції із всіх наявних у справі матеріалів, дослідив тільки договір про надання послуг № 08497/ЦТЛ-2018 від 12.02.2018, укладений між позивачем та відповідачем, і підставою для відмови в задоволенні позовних вимог визнав те, що замовник, відповідно до ч. 2 п. 2.1.3 цього договору, зобов`язаний самостійно здійснювати всі необхідні погодження, пов`язані з перевезенням вантажів та оформляти або організовувати оформлення перевізних документів і документів, необхідних для виконання митних процедур та встановив, що накладна № 00396424 була передана позивачу для митного оформлення в митниці призначення, не зазначивши в якій саме митниці призначення, хоча суть спору полягала саме в тому, що відповідач доставив вантаж не в ту митницю призначення, яка була зазначена в провізних документах.

Скаржник зазначає, що вина відповідача полягає в тому, що після проходження цистерни № 73063661 за залізничною накладною № 00396424 митного контролю України та взяття її під митний контроль, доставив вантаж не в ту митницю призначення для митного оформлення вантажу, яка була вказана у супровідних документах. Щодо причинного зв`язку між діями або бездіяльності винної особи та збитками,то вантаж під митним контролем залізницею не може біти виданий вантажоодержувачу, а оскільки станція Берда знаходиться в зоні діяльності Запорізької митниці, а митне законодавство не дозволяє змінити зміну митниці призначення з Одеської на Запорізьку, позивач змушений був здійснити повернення вантажу (переадресацію) за власні кошти до (митниці/призначення) - зі станції Берда на станцію Одеса-Застава-1, для проведення процедури митного оформлення. Таке усунення наслідків, спричинених неправомірними діями відповідача, призвело до фінансових втрат (збитків). Склад правопорушення включає всі фактори, що є підставою для відшкодування збитків.

На думку скаржника, не дослідивши всі наявні матеріали справи, не встановивши всі обставини, які мають значення для справи, суд першої інстанції хибно зробив висновок, що позивачем не надано доказів завдання відповідачем збитків у розумінні ст. 225 ГК України, оскільки до складу збитків входять додаткові витрати, які поніс позивач за повернення цистерни на митницю призначення і назад на ст. Берда, для того щоб отримати свій вантаж. Судом першої інстанції неправильно застосовано п. 2 ст. 22 ЦК України, яка передбачає, що збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку з знищенням або пошкодженням майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, поданому до суду 02.08.2021, вказав на те, що саме позивачем ініційовано переадресування вагона № 73063661 по первинному перевізному документу на нову станцію призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці. Норми права, на які позивач посилається, як на підставу своїх позовних вимог, не підтверджують обов`язку відповідача здійснювати митне оформлення вантажу. Накладна дула передана представнику позивача для здійснення митного оформлення відповідно до п. 7 Правил видачі вантажів, про що зроблено запис у Книзі передачі перевізних та супровідних документів одержувачу (митному підрозділу) для митного оформлення в митниці призначення.

На думку відповідача, позивачем обрано спосіб захисту, який не відповідає приписам ст. 16 ЦК України і ст. 20 ГК України, а також суперечить умовам договору від 12.02.2018 № 08497/ЦТЛ-2018, оскільки виявивши необґрунтоване відображення у своєму особовому рахунку спірної суми, як використаної, позивач мав звернутися до відповідача з позовною вимогою про відновлення цієї суми на особовому рахунку.

Відповідач вважає, що в даному випадку позивачем жодним чином не доведено заподіяння відповідачем збитків.

Також відповідач заперечує проти витрат на правничу допомогу, зазначених позивачем у позовній заяві, як прогнозовані витрати на залучення адвоката в апеляційній та касаційній інстанціях. Обгрунтування підстав, з яких відповідач заперечує, будуть надані після надання позивачем доказів про фактичне понесення таких витрат у строк встановлений абз. 2 ч. 8 ст. 129 ГПК України, про що зазначено позивачем у власній позовній заяві.

Узагальнені доводи заперечення на відзив

Позивач вказує на те, що відповідач своїм неналежним виконанням своїх обов`язків, доставивши, минаючи митницю призначення, на станцію призначення вантаж під митним контролем, порушив право позивача на отримання вантажу, у зв`язку із чим, позивач для відновлення свого порушеного права зробив витрати (реальні збитки), що підтверджується матеріалами справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/3336/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Ткаченко Б.О., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/3336/21 залишено без руху, надано скаржнику час для усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агрінол" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3336/21.

Згідно з приписами ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

Враховуючи викладене, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, враховуючи перебування головуючого судді у щорічній відпустці, з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, справа № 910/3336/21 розглядалась протягом розумного строку.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.02.2018 між позивачем, як замовником, та відповідачем, як перевізником, укладено договір про надання послуг № 08497/ЦТЛ-2018, відповідно до умов якого, відповідач зобов`язався здійснювати перевезення вантажів, а позивач зобов`язався здійснювати розрахунки за отримані послуги.

03.11.2019 позивачу, як вантажоодержувачу на станцію призначення Берда Придніпровська залізниця із Грузії (Кутаиси) надійшла цистерна: № 73063661 (залізнична накладна № 00396424) - олива циліндрова Ц-11 (56600 кг).

Вказаний вантаж надійшов на ст. Берда без проходження процедури розмитнення в митниці призначення (Одеська митниця), на станції Одеса-Застава-1.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що згідно митної декларації від 25.10.2019 № 50020/2019/012126, відповідач зобов`язався поставити вантаж у митницю призначення (Одеська митниця) до 09.11.2019 для проходження митних формальностей. Митне оформлення зазначеного вантажу повинно було здійснюватися Одеською митницею на ст. Одеса-Застава-1, Одеської залізниці з подальшим направленням на станцію призначення вантажоодержувачу. Натомість, відповідач свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим позивач був вимушений здійснити повернення вантажу (переадресацію) за власні кошти до (митниці/призначення) - зі станції Берда на станцію Одеса-Застава-1 для проведення процедури митного оформлення. Вказані дії, а саме усунення наслідків, спричинених діями працівників АТ "Українська залізниця" призвело до фінансових втрат (збитків) в розмірі 150 793,70 грн, з яких: 80 745,80 грн - переадресація цистерни зі станції Берда Придніпровська на станцію/митницю призначення Одеса-Застава-1 із поверненням на станцію Берда Придніпровська, 608,80 грн - збір за переадресацію, 51 465,90 грн - за зберігання вантажу до видачі його вантажоодержувачу, 17 973,20 грн - плата за користування вагонами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, з огляду на наступне.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Згідно із п. 2.1.3 договору про надання послуг від 12.02.2018 № 08497/ЦТЛ-2018 передбачено, що замовник зобов`язаний самостійно здійснювати всі необхідні погодження, пов`язані з перевезенням великовагових та негабаритних вантажів, оформляти або організовувати оформлення перевізних документів і документів, необхідних для виконання митних та інших процедур державного контролю.

Відповідно до п. 7 Правил видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, затверджених Наказ Міністерства транспорту України 21.11.2000 № 644, вантаж разом з накладною видається на станції призначення одержувачу, зазначеному в накладній, після внесення ним усіх належних залізниці платежів. Видача імпортних вантажів провадиться після митного оформлення. На станціях, на території яких знаходяться підрозділи митних органів, перевізні документи передаються їм працівниками станцій з реєстрацією факту передачі у спеціальній книжці з обов`язковим зазначенням дати й часу. На станціях, де підрозділи митних органів відсутні, перевізні документи для оформлення в митниці тимчасово передаються працівниками станцій одержувачу під розписку в спеціальній книжці, у якій фіксується дата й час одержання документів, а також зобов`язання одержувача передати перевізні документи в митний орган і повернути їх станції. При поверненні станції перевізних документів після митного оформлення працівник товарної контори зобов`язаний: перевірити наявність відповідних штемпелів і відміток митного органу на всіх екземплярах перевізного документа; звірити проставлені в перевізних документах печатки та штемпелі митних органів із зразками, наданими в товарну контору митним органом, у регіоні діяльності якого знаходиться станція. У разі невідповідності печаток наданим раніше зразкам видача вантажів затримується до одержання дозволу митного органу.

Як вбачається із матеріалів справи, накладна № 00396424 передана позивачу для здійснення митного оформлення відповідно до п. 7 Правил видачі вантажів, про що зроблено запис у книзі передачі перевізних та супровідних документів одержувачу (митному підрозділу) для митного оформлення в митниці призначення.

Відповідно до ст. 22 ЦК України визначено способи відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди: особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, у тому числі, неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК України необхідно довести такі елементи: 1. Неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії. 2. Наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо). 3. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. 4. Вина особи, що завдала шкоду.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем дотримано положення п. 7 Правил видачі вантажів та передано позивачу накладну № 00396424 для здійснення митного оформлення.

Крім того, із листа за № 367/042 від 19.12.2019 вбачається, що позивачем переадресовано вагон № 7306661 по первинному перевізному документу на нову станцію призначення - Одеса-Застава 1 Одеської залізниці, на підставі якого було видано наказ на переадресування № 752 від 19.12.2019, саме у зв`язку із виробничою необхідністю.

Слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні договори, за якими відповідач взяв на себе зобов`язання митного оформлення вантажу, також відсутні такі обов`язки і згідно із нормами права, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог.

Також слід зазначити, що саме позивачем, який є відповідальним за заповнення даних, у накладні й № 00396424 зазначено станцію призначення: 478009 Берда Придніпровська.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність доказів неправомірної поведінки та вини відповідача, у зв`язку із чим погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів наявності вини відповідача завдання відповідачем збитків в розумінні ст. 225 Господарського кодексу України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, судом відхиляються як необґрунтовані та такі, що не відповідають нормам процесуального законодавства.

З приводу решти доводів скаржника, викладених в його скарзі, колегія суддів звертає увагу, що такі аргументи враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації").

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, скаржником не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог процесуального та матеріального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Агрінол" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 124, 129-1 Конституції України, ст.ст. 8, 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Агрінол" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі № 910/3336/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 справі № 910/3336/21 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково - виробниче підприємство "Агрінол".

4. Справу № 910/3336/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді Б.О. Ткаченко

В.В. Сулім