ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. Справа№ 910/6392/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Коробенка Г.П.

Чорногуза М.Г.

Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників Акціонерного товариства "Українська залізниця"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021

у справі №910/6392/21 (суддя Кирилюк Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БГС Рейл"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 175 426, 52 грн.

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл» звернулось (далі - ТОВ «БГС Рейл», позивач) до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця», відповідач) про стягнення 175 426,52 грн.

Позов обґрунтовано наявністю правових підстав для стягнення грошових коштів у зв`язку з виявленням нестачі зерна кукурудзи при здійсненні перевезення залізничним транспортом.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 08.06.2021 у справі № 910/6392/21 позов задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БГС Рейл» 169 666,52 грн основного боргу, 5 760, 00 грн витрат на проведення експертизи та 2 631,40 грн судового збору.

Суд першої інстанції, за відсутності доказів про те, що недостача сталася не з вини відповідача або з вини невстановлених осіб чи з незалежних від відповідача причин, дійшов висновку про правомірність заявлених вимог.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, АТ «Українська залізниця» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2021 у справі №910/6392/21 та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник покликається на те, що суд при ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

АТ «Українська залізниця» вважає, що суд неправильно застосував положення ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», п. 110 Статуту України, затвердженого постановою КМУ від 06.04.1998 № 457 (надалі - Статут), не застосовано частину третю ст. 310 ГК України, що кореспондується з частиною першою ст. 924 ЦК України, якими передбачено припинення відповідальності перевізника за збереження вантажу з моменту його видачі одержувачу.

Скаржник стверджує, що під час судового розгляду в суді першої інстанції наголошував про те, що відповідач належним чином здав, а одержувач ТОВ СП «Нібулон» прийняло вагон; вагон забраний зі станції без зауважень в момент видачі. За таких обставин, на переконання відповідача, ТОВ «БГС Рейл» не повинно нести відповідальність за нестачу вантажу. Факт видачі вантажу підтверджується підписом одержувача у пам`ятці № 97, що не заперечується судом у прийнятому рішенні.

АТ «Українська залізниця» стверджує, що за відсутності вимоги про перевірку маси вантажів в момент прийняття вагонів, що засвідчене пам`яткою про подавання вагонів № 97, вважається, що одержувач прийняв технічно справний вагон з цілісними пломбами відправника.

При цьому, відповідач стверджує, що про виявлення нестачі вантажу одержувач заявив вже після видачі спірних вагонів з вантажем.

З огляду на такі обставини та ст. 924 ЦК України, ст. 310 ГК України, ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт», п. 110 Статуту, підстави для покладення відповідальності на відповідача щодо нестачі вантажу відсутні.

При цьому, відповідач наголосив, що єдиним належним та допустимим доказом технічної несправності вагону є лише акт про технічний стан вагона; про те, що актом експертизи засвідчено наявність на вагоні усіх ЗПП вантажовідправника та їх відповідність перевізному документу.

Окрім того, відповідач стверджує, що акти експертиз РТПП Миколаївської області від 27.01.2021 № 120-64, № 120-0064/1 є неналежними доказами, оскільки не відповідають вимогам чинного законодавства, не містять підпису працівника залізниці. Експерт, що їх склала, відсутня в реєстрі експертів.

При цьому акти експертиз не містять ніяких висновків про технічну несправність вагонів та моменту виникнення пошкоджень розвантажувальних бункерів вагонів.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.07.2021, справу № 910/6392/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Яковлєв М. Л. - головуючий суддя; судді: Коробенко Г. П., Тищенко А. І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі № 910/6392/21; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

27.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог законодавства України.

У зв`язку з перебуванням судді Тищенко А.І., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці з 13.09.2021 - 17.09.2021, розпорядженням керівника апарату суду № 09.1-08/4368/21 від 13.09.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/6392/21.

Так, за наслідками проведення перерозподілу справи №910/6392/21, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів від 13.09.2021 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя - Яковлєв М.Л.; судді: Коробенко Г.П.,Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі №910/6392/21 прийнято до свого провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Яковлєв М.Л., судді: Коробенко Г.П.,Чорногуз М.Г.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення не підлягає скасуванню чи зміні, з наступних підстав.

За приписами ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частини другої ст. 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

За приписами частини п`ятої ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до частини другої ст. 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Згідно з частини першої ст. 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною першою ст. 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з частинами першою та другою ст. 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Згідно з матеріалами справи, ТОВ «БГС Рейл» відповідно до залізничних накладних № 42718726, № 42728774 передав АТ «Українська залізниця» для перевезення зерно кукурудзи.

АТ «Українська залізниця» згідно домовленостей узяло на себе обов`язок доставити його Товариству з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон».

Залізничні накладні № 42718726, № 42728774 свідчать про укладення між позивачем (відправник) та відповідачем (перевізник) договору перевезення вантажу на користь вантажоодержувача - Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (вантажоодержувач).

Суд установив, що АТ «Українська залізниця» прийняло зазначений вантаж без зауважень та заперечень, про що свідчить відсутність записів щодо неповноти навантаження або пошкодження вантажу у накладних № 42718726, № 42728774.

Будь-яких зауважень щодо маси вантажу з боку залізниці при його прийнятті до перевезення та укладенні зазначеного договору перевезення не було.

Разом з тим, АТ «Українська залізниця» не скористалася своїм правом, визначеним п. 24 Статуту, якою передбачено право останньої перевіряти кількість та масу переданого до перевезення вантажу, та погодилася із масою вантажу, визначеною відправником.

Натомість, з прибуттям вантажу на станцію призначення Миколаїв-Вантажний Одеської залізниці, отримавши вантаж, відповідач здійснив первинне переваження вагонів № 95204616, № 95272712, відправлених згідно залізничних накладних № 42718726, № 42728774 на брутто на власних вагонних вагах.

За результатами зважування ТОВ «БГС Рейл» виявило різницю із вагою відправника в сторону зменшення (нестача вантажу) у загальній кількості 21 150, 00 кг.

Нестача вантажу підтверджується актами про виявлення нестачі вантажу від 23.01.2021.

Після встановлення обставин недостачі вантажу 23.01.2021 на станцію призначення Миколаїв-Вантажний подані заявки одержувача про проведення перевірки кількості вантажу у вагонах № 95204616, № 95272712 та складення комерційного акту.

Пункт 52 Статуту зобов`язує залізницю здійснити перевірку маси та стану вантажу у разі прибуття вагонів навалом і насипом за наявності вимоги одержувача вантажу, як сторони договору перевезення. Дана імперативна норма не допускає будь-яких відхилень та відступів від вказаного обов`язку залізниці. Таким чином, отримання вимоги одержувача є достатньою підставою для залізниці здійснити перевірку вантажу незалежно від часу отримання вагонів.

Відповідно до ст.129 Статуту залізниця, яка була повідомлена одержувачем про факт нестачі вантажу, зобов`язана була здійснити перевірку маси та стану вантажу у спірних вагонах, та скласти комерційний акт щодо засвідчення в ньому обставин нестачі вантажу у спірних вагонах, однак необґрунтовано відмовила у складанні таких актів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.01.2020 у справі №910/5280/19.

Відповідно до пункту 16 Правил складання актів у разі відмови начальника станції від складання комерційного акта (акта загальної форми) або оформлення акта з порушенням цих Правил одержувач має право до вивезення вантажу зі станції, а при вивантаженні на місцях незагального користування - протягом 24 годин з моменту прийняття від залізниці вагона (контейнера) з вантажем подати про це письмову скаргу начальнику Дирекції залізничних перевезень безпосередньо або через начальника станції.

На виконання вказаної норми закону одержувач вантажу подав начальнику дирекції залізничних перевезень скаргу № 23-4/35 від 23.01.2021.

Натомість відповідач відмовив у задоволенні скарги через відсутність підстав для комісійної перевірки маси і стану вантажу у вагонах № 95204616, № 95272712 та складення комерційних актів (лист № ДН-5-07/39 від 23.01.2021).

У зв`язку з відмовою відповідача здійснити перевірку кількості і стану вантажу, позивач звернувся до Торгово-промислової палати Миколаївської області для здійснення експертизи кількості вантажу у вагонах № 95204616, № 95272712.

Відповідно до частини першої ст. 11 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислові палати мають право, зокрема, проводити на замовлення українських та іноземних підприємців експертизу, контроль якості, кількості, комплектності товарів (у тому числі експортних та імпортних) і визначати їх вартість.

Регіональна Торгово-промислова палата Миколаївської області є незалежною професійною організацією, яка діє на підставі Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні". Методичні та експертні документи, видані торгово-промисловими палатами у межах їх повноважень, є обов`язковими для застосування на всій території України. Права торгово-промислових палат закріплюються в їх статутах і реалізуються у порядку, передбаченому законодавством України. Отже, повноваження торгово-промислових палат на проведення експертиз встановлені законом.

За результатами експертизи, проведеною Торгово-промисловою палатою Миколаївської області кількості вантажу у вагонах № 95204616, № 95272712 у період 23.01.2021 - 26.01.2021 складено акти експертизи № 120-0064 від 27.01.2021, № 120-0064/1 від 27.01.2021.

Згідно з висновками експертизи, виявлено, що:

- у вагоні № 95204616 корпус середнього розвантажувального бункера з протилежної сторони від штурвалів вагона запилений, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено наявність зазорів з затиснутими зернами кукурудзи, забитих поліпропіленом та сухою травою. Між другим та третім від сходів вагона завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки. Візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу;

- у вагоні № 95272712 корпус середнього розвантажувального бункера з протилежної сторони від штурвалів вагона запилений, в місці прилягання кришки до корпусу бункера виявлено наявність зазорів з затиснутими зернами кукурудзи. Між другим та третім від сходів вагона завантажувальними люками є конусоподібне поглиблення вантажу у вигляді воронки. Візуально вільний простір у вагоні дозволяє поміститися нестачі вантажу.

За результатами переважування вагонів та перевірки тари вагонів встановлено, що:

- маса нетто вантажу у вагоні № 95204616 - 55 400, 00 кг, що на 10 050,00 кг менше, ніж зазначено у накладній № 42718726;

- маса нетто вантажу у вагонів № 95272712 - 55 150, 00 кг, що на 11 050,00 кг менше, ніж зазначено у накладній № 42728774;

Загальна нестача вантажу становить 21 100, 00 кг.

Зважування вагонів проведене представником одержувача за присутності експерта регіональної Торгово-промислової палати Миколаївської області Карнаух Н.І.

Враховуючи зазначене вище та з урахуванням інституту належності та допустимості доказів, Акти експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області є належними та допустимими доказами, на підставі яких є можливим встановлення обставин справи, що входять до предмету доказування у даній справі, у тому числі щодо технічної справності (несправності) спірних вагонів.

Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідач у порушення підпункту "а" п. 129 Статуту комерційний акт не склав, що свідчить про його небажання здійснювати перевірку вантажу у спірних вагонах.

Водночас варто зауважити, що чинним законодавством України не передбачено обов`язкову участь представника залізниці при проведенні експертиз регіональними Торгово-промисловими палатами.

Що стосується доводів скаржника про те, що експертиза здійснена неналежним експертом, то колегія суддів з цього приводу зазначає, що у даному випадку проведена експертиза не є судовою, а отже, не є обов`язковим вимога перебування експерта в Реєстрі атестованих судових експертів, що веде Міністерство юстиції України.

Суд установив, що на станцію призначення вагони № 95204616, № 95272712 прибули технічно несправними (пошкодженим), про свідчать висновки експертизи № 120-0064 від 27.01.2021, № 120-0064/1 від 27.01.2021.

Технічна несправність вагонів виявилася у механічному пошкодженні та розжиманні розвантажувальних бункерів, нещільному приляганні кришки люка розвантажувального бункеру, наявності зазорів, через які проглядається затиснуте зерно кукурудзи і через які можлива втрата вантажу.

Відповідач прийняв переданий вантаж до перевезення у вагонах № 95204616, № 95272712 без будь-яких зауважень до їх технічного чи комерційного стану, що свідчить про те, що вагони на станції відправлення були у технічно справному стані. Натомість на станцію призначення Миколаїв-Вантажний вагони прибули з вантажем в технічно несправному стані.

Відповідно до частини першої ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало. Перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами частини третьої ст. 310 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу припиняється з моменту його видачі одержувачу у пункті призначення. Якщо одержувач не затребував вантаж, що прибув, в установлений строк або відмовився його прийняти, перевізник має право залишити вантаж у себе на зберігання за рахунок і на ризик вантажовідправника, письмово повідомивши його про це.

Відповідно до п. 110 Статуту залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку про те, що у вказаних положеннях йдеться про «припинення відповідальності» за збереження вантажу після видачі одержувачу, а не про «звільнення від відповідальності» за втрату вантажу під час перевезення залізницею.

АТ «Українська залізниця» стверджує, що за відсутності вимоги про перевірку маси вантажів в момент прийняття вагонів, що засвідчене пам`яткою про подавання вагонів № 97, вважається, що одержувач прийняв технічно справний вагон з цілісними пломбами відправника.

Щодо таких аргументів, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що Правилами користування вагонами і контейнерами, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 №113, не передбачено ані права, ані обов`язку вантажоодержувача вносити до пам`яток про забирання вагонів будь-які зауваження, у тому числі і щодо технічного стану вагону, про стан запірно-опломбувальних пристроїв тощо.

Отже, пам`ятка не свідчить про будь-які інші обставини, крім того факту, що залізниця передала, а вантажоодержувач прийняв відповідний вагон. Законодавством України не передбачено обов`язку вантажоодержувача вносити до цього документу будь-які інші відомості.

Тобто, відсутність зауважень у пам`ятках про забирання вагонів не доводить відсутність вини відповідача у недостачі вантажу, зданого йому до перевезення.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач не довів, що нестача вантажу сталась не з його вини чи з вини невстановлених осіб або з незалежних від відповідача причин.

Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позов заявлено вантажовідправником ТОВ «БГС Рейл».

Правомірність заявлення позову ТОВ «БГС Рейл» обґрунтовуються таким.

Згідно з пунктом 2 Правил заявлення та розгляду претензій (статті 130 - 137 Статуту), встановлено, що згідно зі статтею 133 Статуту передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції) такого змісту: "Право на пред`явлення претензії та позову передано (найменування організації)". Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства.

Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (вантажоодержувач) правомірно передало право на пред`явлення позову позивачу (вантажовідправнику), що підтверджується переуступними написами на залізничних накладних № 42718726, № 42728774.

Згідно з матеріалами справи вартість недостачі вантажу становить 169 666, 52 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунки нестачі вантажу, дійшла висновку про правильність їх здійснення.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність та обґрунтованість стягнення вартості нестачі вантажу з відповідача в сумі 169 666,52 грн.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права колегією суддів під час перегляду справи не встановлено.

Скаржник в апеляційній скарзі заявив, що понесені позивачем витрати на проведення експертизи не відносяться до витрат у розумінні ст. 123 ГПК України, а тому ці витрати неправомірно покладені на відповідача.

Щодо таких аргументів, то колегія суддів, встановивши, що відомості експертизи Регіональної торгово-промислової палати Миколаївської області є належними та допустимими доказами, а також враховуючи, що здійснення експертизи було необхідним для встановлення обсягу нестачі вантажу, вважає стягнення таких витрат з відповідача в сумі 5 760, 00 грн обґрунтованим.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на правильне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні статей 269, 277 ГПК України з викладених в апеляційних скаргах обставин.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають приписам законодавства та фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2021 у справі № 910/6392/21 без змін.

Судові витрати (судовий збір) на підставі ст.129 ГПК України покладаються на скаржника.

На підставі викладеного та керуючись ст.8, 129, 252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 08.06.2021 у справі №910/6392/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 08.06.2021 у справі №910/6392/21 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/6392/21 повернути до Господарського суду м. Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді Г.П. Коробенко

М.Г. Чорногуз