ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/317/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у загальному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, ) в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради (33000, м. Рівне, вул. майдан Просвіти, 1, )

до відповідачів: Дубенської міської ради (35600, м. Дубно, Рівненська область, вул. Замкова, 4, ),

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" (35641, с. Тараканів, Дубенський район, Рівненська область, вул. Львівська, буд. 107 А, )

третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державний історико-культурний заповідник м. Дубно (35603, м. Дубно, Рівненська область, вул. Замкова, 7А, )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації (33028, м. Рівне, майдан Просвіти, 1, ).

про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та його повернення

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Гречко Б.А.;

від відповідачів: Міщанюк О.А., Троянчук Д.М.;

від третьої особи: Управління культури та туризму Рівненської обласної державної адміністрації Калітинський Ю.М.; від Державного історико-культурного заповідника м. Дубно: не з`явився;

від органу прокуратури: Немкович І.І..

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради звернувся в Господарський суд Рівненської області з позовом до Дубенської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" в якому просить:

- визнати недійсним договір оренди нерухомого майна від 08.11.2019 року, укладеного між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп", зареєстрований 08.11.2019 приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" повернути нерухоме майно, а саме частину "торгівельно-житлової будівлі", передану згідно договору оренди нерухомого майна від 08.11.2019 року, розташовану за адресою: вул. Свободи, 14 у м. Дубно, у спільну власність територіальних громад Рівненської області в особі Рівненської обласної ради, шляхом складення акту приймання-передачі.

Позовні вимоги мотивує наступним.

Між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради, як Орендодавецем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дубно Вест Груп», як Орендарем 08.11.2019 укладено договір оренди нерухомого майна комунальної власності. Вказаний договір 08.11.2019 посвідчено приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу. Згідно п. 1.1 Договору, Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар прийняти у строкове платне користування двоповерхову будівлю «торгівельно-житлова будівля», що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дубно та розташована за адресою: вул. Свободи, 14 у м. Дубно. Пунктом 5.9 Договору визначено, що Орендодавець передає Орендарю частину об`єкту оренди загальною площею 593 кв.м. Відповідно до довідки ПП «Агенство нерухомості - Ваш дім» № 1/3/2021 від 01.03.2021, загальна вартість об`єкта нерухомості, площею 719,1 кв.м, розташованого за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, складає 11 926 тис. гривень.

Прокурор вважає, що договір оренди нерухомого майна комунальної власності між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" укладено всупереч вимог чинного законодавства, із порушенням вимог Законів України "Про місцеве самоврядування в Україні", "Про оренду державного та комунального майна". Зазначає, що постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 задоволено позов Рівненської обласної ради до виконавчого комітету Дубенської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Рівненська обласна державна адміністрація, Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації, Державний історико-культурний заповідник м. Дубно, та скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 №725. Рішення суду набрало законної сили 16.07.2013. Вказує, що з рішення суду вбачається, що об`єкт нерухомості, а саме торгівельно-житлова будівля, за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, належить до об`єктів спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради, однак Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради укладено вищезазначений договір оренди без відповідних делегованих Рівненською обласною радою повноважень щодо розпорядження вказаним майном.

Також заступник керівника Рівненської обласної прокуратури вважає, що при укладенні оскаржуваного договору порушено приписи Закону України «Про охорону культурної спадщини», так як, згідно паспорту об`єкта культурної спадщини, затвердженого наказом Мінкультбуду та Держбуду №295/104 від 13.05.2004, житловий будинок, розташований за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, є пам`яткою архітектури місцевого значення. Вказаний об`єкт взято на державний облік та визначено категорію пам`ятки рішенням Рівненського облвиконкому №140 від 28.07.1990. Зазначає, що згідно ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема, погодження відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Відповідно до інформації Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації від 20.01.2021, погодження на передачу в оренду пам`ятки архітектури, розташованої за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, не надавалося.

Пунктом 10 ч.2 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, надання висновків щодо відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їх власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Однак, відомості про отримання висновку виконавчого комітету міської ради щодо передачі у користування пам`ятки місцевого значення відсутні.

Також, згідно ст. 25 Закону України «Про охорону культурної спадщини», надання об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками, в користування юридичним та фізичним особам з науковою, культурно-освітньою, туристичною та іншою метою здійснюється з дотриманням встановлених цим Законом вимог. Юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов`язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечити збереженість пам`яток на землях, якими вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні договори.

Однак, стверджує прокурор, в порушення зазначених вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до інформації Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації від 20.01.2021, ТОВ «Дубно Вест Груп» до тепер охоронні договори не укладено.

Ухвалою суду від 29 квітня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

21.05.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача - Дубенської міської ради надійшов відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує. При цьому зазначає наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні пункції у спірних правовідносинах.

Міська рада, вважає, що прокурор, пред`являючи позов належним чином не обгрунтував в чому полягає порушення прав Рівненської обласної ради. Відповідач вважає, що права на передачу в оренду торгівельно-житлової будівлі по вул. Свободи, 14 у м. Дубно позивач по справі не має, оскільки він не є її власником, а відтак в прокурора відсутні підстави для звернення з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача по справі. Відповідач вважає, що в матеріалах справи не має жодного доказу, який би підтверджував належність торгівельно-житлової будівлі по вул. Свободи, 14 у м. Дубно, Рівненській обласній раді, а так і відсутнє порушення її прав внаслідок укладення договору оренди нерухомого майна від 08.11.2019 року. Заступник керівника Рівненської обласної прокуратури зазначає, що договір оренди нерухомого майна укладено без відповідних делегованих Рівненською обласною радою повноважень щодо розпорядження вказаним майном (абз. 1 ст. 5). Крім того, в позовній заяві вказано, що згідно постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі № 2а/1770/4705/2012 торгівельно-житлова будівля по вул. Свободи, 14 у м. Дубно належить до об`єктів спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради (абз. 2 ст. 4, абз 6. ст. 7), однак з такими твердженнями Відповідач не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до ст. 5 Закону України Про оренду державного та комунального майна (в редакції станом на 08.11.2019 на момент укладення договору) орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній публіці Крим або перебуває у комунальній власності. Як зазначалося вище, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Рівненська обласна рада не є власником торгівельно-житлової будівлі по Свободи, 14, у м. Дубно, а тому вона не вправі була делегувати міській раді повноваження щодо розпорядження цим майном.

Щодо посилання на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 04.2013 у справі № 2а/1770/4705/2012, то вважає, що вона не є правовстановлюючим документом, оскільки нею не визнається право власності на спірний об`єкт за позивачем по справі.

У зв`язку з тим, що заява про оренду торгівельно-житлової будівлі по вул. Свободи, 14 у м. Дубно надійшла лише від Товариства з обмеженою відповідальністю Дубно Вест Груп договір оренди було укладено без рішення міської ради у відповідності до Положення про порядок передачі в оренду майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно, єдиним підтвердженням належності торгівельно-житлової будівлі по вул. Свободи, 14, у м. Дубно до пам`ятки місцевого значення має бути витяг з Державного реєстру нерухомих пам`яток України. Однак, згідно листа Міністерства культури та інформаційної політики України від 12.03.2021 № 272816.11.7 в м. Дубно Рівненської області до Державного реєстру нерухомих пам`яток України занесено лише Городище літописного Дубена.

Відповідач вважає, що за таких умов, міська рада не зобов`язана погоджувати передачу вищезазначеного об`єкта нерухомого майна з органами охорони культурної спадщини, оскільки об`єкт оренди не є пам`яткою місцевого значення.

26.05.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Рівненської обласної ради надійшла відповідь на відзив Дубенської міської ради. Рівненська обласна рада вважає, що доводи Дубенської міської ради, що заступником керівника Рівненської обласної прокуратури при поданні вказаного позову не надано жодного доказу, що згадана будівля є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, є безпідставними та необгрунтованими, оскільки до позову було долучено копію постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013, винесеної у справі №2а/1770/4705/2012, яка спростовує відповідні доводи відповідача (частина 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, зазначає, що Дубенська міська рада 15.01.2021 прийняла рішення №190, яким схвалила звернення депутатів Дубенської міської ради до Рівненської обласної ради щодо передачі об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад Рівненської області (що розташовані на території м. Дубно) до комунальної власності територіальної громади м. Дубно. Серед вказаних об`єктів значиться торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14. Таким чином, Дубенська міська рада вказаним рішенням додатково сама підтверджує про належність вказаної будівлі до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, оскільки звертається до обласної ради з проханням її передати у власність громади м. Дубно. А тому вважає, що Дубенська міська рада уклала оспорюваний договір з товариством з обмеженою відповідальністю «Дубно Вест Груп» щодо оренди нежитлових приміщень в торговельно-житловій будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, та є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, з порушенням законодавства.

Крім того, зазначає, що Дубенська міська рада не повідомляла Рівненську обласну раду про факт укладення згаданого договору, а також не зверталась до обласної ради як до власника для отримання відповідних погоджень на укладення цього договору. Доводи Дубенської міської ради, що торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, не є пам`яткою місцевого значення, спростовуються наданими заступником керівника Рівненської обласної прокуратури до суду разом із позовною заявою відповідними документами, а саме: копією постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013, винесеної у справі №2а/1770/4705/2012; копією рішення виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів від 28.07.1990 №140; копією паспорта об`єкта культурної спадщини; копією охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини від 10.05.2016, №106.

Вказує, що торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, включена до Переліку пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації, який затверджений Законом України «Про Перелік пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» від 23.09.2008 №574-VI.

27.05.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Рівненської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив Дубенської міської ради, в якій заперечує проти доводів останньої посилаючись на ті ж підстави що наведені у позовній заяві, відтак вважає, що доводи, викладені у відзиві відповідача є необгрунтованими та безпідставними.

Крім того прокурор зазначає, що з постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 вбачається, що об`єкт нерухомості, а саме торгівельно-житлова будівля, за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, належить до об`єктів спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради. Відтак, прокурор вважає, що власником спірної будівлі є територіальна громада області в особі Рівненської обласної ради, однак, враховуючи те, що з 2013 року і по даний час право власності не скасоване, а вищезазначена будівля залишається в незаконному володінні Дубенської міської ради, порушуються права Рівненської обласної ради на користування та розпорядження вказаним майном. Враховуючи те, що Рівненська обласна рада упродовж тривалого часу не вживала дій щодо скасування реєстрації права комунальної власності за Дубенською міською радою та визнання права спільної власності спірної будівлі за територіальною громадою області, а також листом №09-492/01 від 33.03.2021 повідомила Рівненську обласну прокуратуру лише про невжиття заходів щодо усунення порушень, звернення прокурора до суду з даним позовом є єдиним способом захисту інтересів територіальної громади області в особі обласної ради на реалізацію права власності на майно.

27.05.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" надійшов відзив на позов, в якому останнє заперечує проти позовних вимог та вважає їх безпідставними, при цьому зазначає наступне.

Доказів того, що будівля за адресою: м, Дубно, вул. Свободи, 14, перебуває в управлінні Рівненської обласної ради, позивачем не надано.

Відповідач ТОВ "Дубно Вест Груп" зазначає, що в провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває на розгляді справа №918/188/21 за позовом Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради до Дубенської міської ради, третя особа державний історико-культурний заповідник м. Дубно про скасування державної реєстрації прав та дізнання права власності і саме в цій справі буде розглядатися судом питання скасування державної реєстрації права -комунальної власності за Дубенською міською радою на торгівельно-житлову будівлю, загальною площею 719,1 кв.м, розташовану за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, від 16.04.2013 року та визнання права спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної гади на цю торгівельно-житлову будівлю.

Відповідач ТОВ "Дубно Вест Груп" вважає, що позов по справі №918/317/21 подано передчасно та без належного обгрунтування.

Зазначає, що Рівненська обласна рада не є стороною Договору оренди від 08.11.2019 року, тому повернення їй орендованого майна суперечить ст. 216 ЦК України.

Вважає, що оскільки приміщення за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14 перебуває у комунальній власності Дубенської міської ради, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наданої позивачем, тому відповідачем 1 правомірно та в межах своєї компетенції укладено спірний договір з ТОВ «Дубно Вест Груп".

ТОВ "Дубно Вест Груп" вважає, що жодного належного та допустимого доказу з приводу перебування будівлі за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14 як пам`ятки місцевого значення позивачем надано не було.

31.05.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" надійшла заява про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 01 червня 2021 року позовну заяву Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури (33028, м. Рівне, вул. 16 Липня, 52, ) в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради (33000, м. Рівне, вул. майдан Просвіти, 1, ) залишено без руху.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Заступника керівника Рівненської обласної прокуратури надійшла належно оформлена позовна заява та докази направлення її Відповідачам, обгрунтування та докази на підтвердження повноважень особи, яка підписала позовну заяву.

04.06.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Рівненської обласної ради надійшла відповідь на відзив ТОВ "Дубно Вест Груп", в якій зазначає наступне. Рівненська обласна вважає, що доводи ТОВ «Дубно Вест Груп» про те, що Заступником керівника Рівненської обласної прокуратури при поданні вказаного позову не надано жодного доказу, що згадана будівля є об`єктом права спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, оскільки до позову було долучено копію постанови Рівненського окружного адміністративного ду від 12.04.2013, винесеної у справі №2а/1770/4705/2012, яка спростовує доводи відповідача 2 (частина 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому вказаний об`єкт нерухомого майна включений до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад області, затвердженого рішенням Рівненської обласної ради від 30.08.2019 №1477, яке на даний момент є чинним.

Крім того, зазначає, що Дубенська міська рада 15.01.2021 прийняла рішення №190, яким схвалила звернення депутатів Дубенської міської ради Рівненської обласної ради щодо передачі об`єктів нерухомого майна спільної власності територіальних громад Рівненської області (що розташовані на території Дубно) до комунальної власності територіальної громади м. Дубно. Серед вказаних об`єктів значиться торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14.

Таким чином, Дубенська міська рада вказаним рішенням додатково сама стверджує про належність вказаної будівлі до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, оскільки звертається до обласної ради з проханням її передати у власність громади м. Дубно.

А тому вважає, що Дубенська міська рада уклала оспорюваний договір з товариством з обмеженою відповідальністю «Дубно Вест Груп» щодо оренди нежитлових приміщень в торговельно-житловій будівлі, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, та є об`єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, Рівненської області, з порушенням законодавства.

Крім того зазначає, що Дубенська міська рада не повідомляла Рівненську обласну раду про акт укладення згаданого договору, а також не зверталась до обласної ради як до власника для отримання відповідних погоджень на укладення цього договору. Разом з тим не заслуговують на увагу суду доводи ТОВ «Дубно Вест Груп», що торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м.Дубно, вул. Свободи, 14, є пам`яткою місцевого значення, оскільки це спростовується наданими Заступником керівника Рівненської обласної прокуратури до суду разом із позовною явою відповідними документами, а саме: копією постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 01.04.2013, винесеної у справі №2а/1770/4705/2012; копією рішення виконавчого комітету Ровенської обласної ради народних депутатів від 28.07.1990 №140; копією паспорта об`єкта культурної спадщини; копією охоронного договору на пам`ятку культурної спадщини від 10.05.2016 №106.

Вважає, що торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, включена до Переліку пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації, який затверджений Законом України «Про Перелік пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» від 23.09.2008 №574-VІ.

25.06.2021 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Рівненської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив ТОВ "Дубно Вест Груп", в якій фактично посилається на підстави та обставини, наведені у позовній заяві та відповіді на відзив Дубенської міської ради.

Через відділ канцелярії та документального забезпечення суду від Державного історико-культурного заповідника м. Дубно та Управління культури і туризму рівненської ОДА надійшли пояснення, в яких останні підтримують позовні вимоги заступника керівника Рівненської обласної прокуратури та позицію Рівненської обласної ради.

Суд зазначає, що прокурором правомірно відповідачем у даній справі зазначено Дубенську міську раду, так як саме остання вважає, що торговельно-житлова будівля, яка знаходиться за адресою: м.Дубно, вул. Свободи, 14 і яка є предметом оренди за оспорюваним договором, належить до комунальної власності територіальної громади м.Дубно, а відповідно до Законів України "Про оренду державного та комунального майна" та "Про місцеве самоврядування в Україні" державну політику у сфері оренди майна, яке перебуває в комунальній власності, управління майном, яке знаходиться в комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та створені нею органи місцевого самоврядування, представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Будь-яких заяв, клопотань про залучення до участі у справі інших відповідачів, заміну відповідача від Дубенської міської ради до суду не надходило.

Ухвалою суду від 13 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.

В судове засідання 09.09.2021 року не з`явився представник третьої особи Державного історико-культурного заповідника м. Дубно. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Під час розгляду справи по суті представник Рівненської обласної прокуратури та позивача підтримали позовні вимог з підстав наведених у позовній заяві. Представники відповідачів підтримали свої доводи, викладені у відзивах та запереченнях. Представник третьої особи підтримав заявлені позовні вимоги.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради, як Орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дубно Вест Груп», як Орендарем 08.11.2019 укладено договір оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м.Дубно (далі по тексту Договір, Договір оренди).

Вказаний договір 08.11.2019 посвідчено приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу.

Згідно п. 1.1 Договору, Орендодавець передає, а Орендар приймає в оренду двоповерхову будівлю «торгівельно-житлова будівля», що належить до комунальної власності територіальної громади м. Дубно, розташовану за адресою: вул. Свободи, 14 (чотирнадцять) у м. Дубно Рівненської області, - для побутового обслуговування населення.

Пунктом 5.9 Договору визначено, що Орендодавець передає Орендарю частину об`єкту оренди загальною площею 593 кв.м.

Пунктом 7.1 Договору встановлено, що цей Договір укладено строком на п`ять років з моменту його підписання.

За Актом приймання-передачі від 08.11.2019 року Орендодавець пердав, а Орендар прийняв нежитлові приміщення торгівельно-житлової будівлі, загальною площею 593 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Дубно, вул.Свободи, 14. Вартість об`єкта оренди площею 593 кв.м. згідно незалежної оцінки станом на 31.08.2019р. - 854,3 тис. грн..

За приписами статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 цього ж Кодексу встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, вказаною статтею передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Водночас, судом встановлено, що укладення вищевказаного правочину здійснено усупереч вимогам чинного законодавства України, із порушеннями вимог Цивільного кодексу України, Законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про оренду державного та комунального майна», "Про охорону культурної спадщини".

Так, рішенням виконавчого комітету Рівненської обласної ради народних депутатів від 28.07.1990 № 140 «Про перебудову справи охорони, реставрації, експлуатації пам`яток архітектури та містобудування» визначено список пам`ятників архітектури місцевого значення на території Рівненської області, зокрема і у м. Дубно. Зазначені пам`ятники архітектури були взяті на державний облік та баланс Головного управління архітектури та містобудування.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України № 311 від 05.11.1991 «Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю», затверджено перелік державного майна України, що передається до власності областей, м. Києва та Севастополя.

Пунктом 3 зазначеної постанови визначено, що розмежування майна між власністю областей, міст Києва та Севастополя і власністю районів, міст обласного підпорядкування, районів міст Києва та Севастополя провадиться облвиконкомами, Київським і Севастопольським міськвиконкомами за участю виконкомів нижчестоящих Рад народних депутатів.

Розмежування майна між областю та районами здійснювалось на підставі розпорядження Представника Президента України № 396 від 24.11.1992 «Про майно комунальної власності», яким затверджено перелік майна, яке залишається в комунальній власності області і майна, що передається у комунальну власність районів, міст Рівне, Дубно, Кузнецовська. Згідно із зазначеним розпорядженням, у комунальній власності області залишилися майнові комплекси управлінь, відділів, інспекцій обласної державної адміністрації. Згідно додатку № 1 до розпорядження, нерухомі пам`ятки історії та культури як окремі об`єкти права власності та об`єкти соціальної сфери до комунальної власності міст обласного підпорядкування та районів області не передавались.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 444 від 14.06.1993 «Про державний історико-культурний заповідник у м. Дубні Рівненської області», ансамбль пам`яток історії, культури й архітектури м. Дубна оголошено державним історико-культурним заповідником, що підпорядковується Рівненській обласній державній адміністрації.

На виконання зазначеної постанови, Представник Президента України 09.07.1993 підписав розпорядження № 319 «Про державний історико-культурний заповідник у м. Дубно», відповідно до якого на базі ансамблю пам`яток історії, культури й архітектури м. Дубно створено державний історико-культурний заповідник, підпорядкований управлінню культури обласної державної адміністрації.

Вказаним розпорядженням Дубенський міськвиконком було зобов`язано передати на баланс заповідника пам`яток історії, культури й архітектури м. Дубно ряд об`єктів нерухомості, зокрема будівлю за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14.

В подальшому, 20.11.1993 підписано акт прийому-передачі пам`яток архітектури з балансу управління архітектури обласної адміністрації на баланс Дубенського державного історико-культурного заповідника, у тому числі і вказаної будівлі.

Рішенням Рівненської обласної ради №339 від 25.05.2007 внесено доповнення до переліку об`єктів спільної власності територіальних громад області, включивши і будівлю за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14.

У той же час, з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (№254367027, т.1, а.с.29-30) встановлено, що право комунальної власності на торгівельно-житлову будівлю за адресою м. Дубно, вул. Свободи, 14, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №1781809 від 19.04.2013, державним реєстратором Антонюк І.І. зареєстровано за Дубенською міською радою.

Підставою для реєстрації стало Свідоцтво про право власності № САВ 369810, видане 18.09.2007 виконавчим комітетом Дубенської міської ради, на виконання рішення даного комітету від 21.08.2007 №725 «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно».

Однак, постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12.04.2013 у справі №2а/1770/4705/2012 задоволено позов Рівненської обласної ради до виконавчого комітету Дубенської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Рівненська обласна державна адміністрація, Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації, Державний історико-культурний заповідник м. Дубно, та скасовано рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради від 21.08.2007 №725. Рішення суду набрало законної сили 16.07.2013.

Зокрема, вищевказаним рішенням суду встановлено, що об`єкт нерухомості, а саме торгівельно-житлова будівля, за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, належить до об`єктів спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради. Рівненський окружний адміністративний суд дійшов вказаного висновку на підставі доказів, які, зокрема, зазначені вище.

Відповідно до пункту четвертого статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Приймаючи до уваги те, що у справі №918/317/21 бере участь у якості позивача Рівненська обласна рада, яка брала участь у адміністративній справі №2а/1770/4705/2012 теж у якості позивача і щодо неї встановлено обставини, а саме належності торгівельно-житлової будівлі за адресою м. Дубно, вул. Свободи, 14 до об`єктів спільної власності територіальних громад області в особі Рівненської обласної ради, то, відповідно, на підставі ст. 75 ГПК України, вказані обставини не потребують повторного доказування при розгляді справи №918/317/21.

Згідно ст. 5 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендодавцями є органи, уповноважені Верховною Радою Автономної Республіки Крим та органами місцевого самоврядування управляти майном, - щодо цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів та нерухомого майна, яке відповідно належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Разом з тим, відповідно до п.п. 19-20 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях районних і обласних рад вирішується питання про продаж, передачу в оренду, концесію або під заставу об`єктів комунальної власності, які забезпечують спільні потреби територіальних громад і перебувають в управлінні районних, обласних рад, а також придбання таких об`єктів в установленому законом порядку; вирішення в установленому законом порядку питань щодо управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Законодавцем чітко окреслено питання необхідності прийняття будь-яких рішень щодо управління комунальним майном - об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, що перебувають в управлінні районних і обласних рад, виключно на сесії відповідної ради.

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Однак, незважаючи на імперативність вищевикладених норм чинного законодавства, Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради укладено вищезазначений договір оренди без відповідних делегованих Рівненською обласною радою повноважень щодо розпорядження вказаним майном.

При цьому, питання передачі в оренду, взагалі не обговорювалося на депутатських комісіях та на сесії обласної ради не розглядалося. Таким чином без згоди та рішення власника майна спільної власності територіальної громади області в особі Рівненської обласної ради Управлінням економіки та власності міської ради одноособово, прийнято рішення про передачу майна в оренду та вжито відповідні заходи.

Згідно висновку Великої палати Верховного суду у справі № 183/1617/16 від 14.11.2018, відсутність спрямованого на відчуження майна рішення уповноваженого органу - означає про відсутність волевиявлення. Тобто, воно вибуло з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення. Відсутність заперечення не свідчить про вияв волі уповноваженої особи.

Відповідно до п. 19 Положення про управління економіки і власності Дубенської міської ради, затвердженого рішенням міської ради №1566 від 24.01.2006, Управління економіки і власності Дубенської міської передає об`єкти комунальної власності в оренду у відповідності до рішень міської ради.

Отже, Управління економіки і власності Дубенської міської ради не було уповноважене на укладання вказаного договору і Дубенською міською радою, оскільки нею, також, жодних рішень про укладення договору оренди нерухомого майна з ТОВ «Дубно Вест Груп» не приймалось.

Крім того, судом встановлено, що при укладенні оскаржуваного договору порушено приписи Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Так, згідно паспорту об`єкта культурної спадщини, затвердженого наказом Мінкультбуду та Держбуду №295/104 від 13.05.2004, житловий будинок, розташований за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, є пам`яткою архітектури місцевого значення. Вказаний об`єкт взято на державний облік та визначено категорію пам`ятки рішенням Рівненського облвиконкому №140 від 28.07.1990.

Преамбулою Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що охорона об`єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та місцевого самоврядування.

Згідно ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини», до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції належить, зокрема, погодження відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їхніми власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Аналогічна позиція висловлена в рішенні Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 22.01.2019 по справі 554/12781/14-а, де суд констатував, що не заперечуючи наявності у ради виключної компетенції щодо здійснення прав власності від імені територіальної громади на розпорядження комунальним майном, з урахуванням специфіки даного об`єкту комунальної власності, право щодо передачі даного об`єкту у володіння, користування іншій юридичній або фізичній особі обмежене необхідністю дотримання режимів використання пам`яток, встановлених органами охорони культурної спадщини, а також зобов`язанням отримання відповідних дозволів органів охорони культурної спадщини в залежності від категорії пам`яток (місцевого та національного значення).

Відповідно до інформації Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації від 20.01.2021, погодження на передачу в оренду пам`ятки архітектури, розташованої за адресою: м. Дубно, вул. Свободи, 14, не надавалося.

Пунктом 10 ч.2 ст. 6 Закону України «Про охорону культурної спадщини» визначено, що до повноважень районних державних адміністрацій, виконавчого органу сільської, селищної, міської ради відповідно до їх компетенції у сфері охорони культурної спадщини належить, зокрема, надання висновків щодо відчуження або передачі пам`яток місцевого значення їх власниками чи уповноваженими ними органами іншим особам у володіння, користування або управління.

Однак, відомості про отримання висновку виконавчого комітету міської ради щодо передачі у користування пам`ятки місцевого значення відсутні.

Також, згідно ст. 25 Закону України «Про охорону культурної спадщини», надання об`єктів культурної спадщини, що є пам`ятками, в користування юридичним та фізичним особам з науковою, культурно-освітньою, туристичною та іншою метою здійснюється з дотриманням встановлених цим Законом вимог. Юридичні та фізичні особи, у користуванні яких перебувають пам`ятки, відповідають за їхню збереженість і зобов`язані дотримувати вимог органів охорони культурної спадщини. Юридичні та фізичні особи зобов`язані забезпечити збереженість пам`яток на землях, якими вони користуються, та укладати з органами охорони культурної спадщини охоронні договори.

Однак, в порушення зазначених вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини», відповідно до інформації Управління культури і туризму Рівненської обласної державної адміністрації від 20.01.2021, ТОВ «Дубно Вест Груп» дотепер охоронні договори не укладено.

Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України, господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Ураховуючи, що оскаржуваний Договір укладено без належних на те правових підстав, прямо суперечить вимогам ст. 5, 9 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст.ст. 43, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» в частині дотримання процедури передачі в оренду майна, він підлягає визнанню недійсним.

Заперечення відповідачів, наведені у відзивах на позов, спростовуються всім вищенаведеним та не обгрунтовують правомірність укладення оспорюваного договору.

Крім того суд зазначає, що безпідставним є і посилання відповідачів на те, що Дубенська міська рада є власником нерухомого майна розташованого за адресою: вул. Свободи, 14 у м. Дубно так як право на таке майно зареєстровано за радою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

На вказане заперечення відповідачів суд зазначає, що підстави набуття права власності передбачені статтею 328 Цивільного кодексу України. Зокрема за приписами вказаної статті право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Ні Дубенська міська рада, ні Товариство з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" не надали суду правовстановлючих документів, які б свідчили про правомірне набуття Дубенською міською радою чи її виконавчими органами права власності на нерухоме майно двоповерхову "торговельно-житлову" будівлю розташовану за адресою: вул. Свободи, 14 у м. Дубно.

Пунктом 4 статті 334 Цивільного кодексу України, на який посилаються відповідачі, лише передбачено момент набуття права власності, а не підстави такого набуття.

Позовні вимоги про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" повернути нерухоме майно, а саме частину "торгівельно-житлової будівлі", передану згідно договору оренди нерухомого майна від 08.11.2019 року, розташовану за адресою: вул. Свободи, 14 у м. Дубно, у спільну власність територіальних громад Рівненської області в особі Рівненської обласної ради, шляхом складення акту приймання-передачі задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Рівненська обласна рада не є стороною Договору оренди від 08.11.2019 року, тому повернення їй орендованого майна шляхом складення акту приймання-передачі суперечить ст. 216 ЦК України.

Крім того суд зазначає, що до набрання рішенням суду про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна розташованого за адресою: вул. Свободи, 14 у м. Дубно законної сили віндикаційний позов про витребування вказаного майна у ТОВ "Дубно Вест Груп" на користь Рівненської обласної ради є передчасним.

Щодо правомірності звернення заступника керівника Рівненської обласної прокуратури з позовом до суду в інтересах держави в особі Рівненської обласної ради суд зазначає наступне.

Згідно з п. З ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 1, 3 ст. 4 ГПК України визначено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві, скарзі самостійно обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення прокурора до суду, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 № З-рп/99 Конституційний Суд України, суд з`ясовуючи поняття «інтереси держави» зробив висновок, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. З мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (п. 4 мотивувальної частини).

Відтак, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.

Наведена позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Таким чином, наведені вище норми законів та Рішення Конституційного Суду України дають прокурору право звертатися до суду з позовами про захист інтересів держави, обґрунтовуючи при цьому у чому саме полягає таке порушення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26.07.2018 (справа №926/1111/15), 13.11.2018 (справа №910/2989/18), 17.01.2019 (справа № 923/241/18), 21.01.2019 (справа № 909/516/18), погодившись з доводами прокурора щодо наявності підстав для представництва інтересів держави.

Додержання всіма учасниками суспільних відносин принципу законності, який закріплено у ст. 68 Конституції України, є обов`язковою передумовою досягнення загальнонаціональної мети українського народу - побудови демократичної, соціальної, правової, економічно розвиненої держави.

Слід звернути увагу, що згідно із п. 54 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004, правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

З контексту викладеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення національного законодавства та практику ЄСПЛ, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням публічного інтересу. Держава зацікавлена у раціональному, ефективному та результативному використанні комунального майна, що безумовно являє публічний інтерес.

Згідно ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

При цьому, «не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, зазначеної в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності - це право територіальної громади володіти, доцільно, економічно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо так і через органи місцевого самоврядування.

З урахуванням вимог ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», державну політику у сфері оренди майна, яке перебуває в комунальній власності, здійснюють органи місцевого самоврядування.

Згідно положень ст. 327 ЦК України, управління майном, яке знаходиться в комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та створені нею органи місцевого самоврядування. Об`єктами права комунальної власності являються об`єкти житлово-комунального господарства та інше майно, необхідне для забезпечення економічного та соціального розвитку відповідної території.

Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення. Обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст.

Крім того, обласні ради на пленарних засіданнях вирішують питання прийняття рішень про звернення до суду щодо визнання незаконними актів місцевих органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій, які обмежують права територіальних громад у сфері їх спільних інтересів, а також повноваження районних, обласних рад та їх органів (п. 30 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ).

Відповідно до ч. 2 ст. 20 ГК України, кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених об`єктів захищаються, зокрема, шляхом визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, обмежують права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених Законом.

Одним із основних принципів місцевого самоврядування, згідно з вимогами ст. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», є судовий захист прав місцевого самоврядування. Відповідно до положень ст. 18 - 1 Закону, орган місцевого самоврядування має право звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Тобто, наявність укладеного договору оренди фактично позбавляє законного власника майна, а саме територіальну громаду Рівненської області, від імені якої діє Рівненська обласна рада, можливості розпоряджатись належним їй майном та отримувати відповідні платежі.

Крім того, незаконне отримання ТОВ «Дубно Вест Груп» об`єкта комунальної власності в оренду, грубо порушує інтереси територіальних громад області, як частини держави, у сфері ефективного використання комунального майна, оскільки унеможливлює реалізацію державної політики по забезпеченню дотримання єдиного порядку реалізації прав на таке майно, нівелює визначені Законом України «Про оренду державного та комунального майна» правові, економічні та організаційні основи оренди майна.

У той же час, недотримання законодавчо встановленої процедури надання в оренду об`єктів комунального майна не надало змогу здійснити таке відчуження на ефективних та результативних умовах, що у свою чергу, порушує інтереси держави у особі спільних територіальних громади області.

Враховуючи вказане, Рівненською обласною прокуратурою до Рівненської обласної ради 19.02.2021 скеровано лист №15/2-129вих-21 щодо інформування про вжиті заходи до усунення вищезазначених порушень, а у разі їх не вжиття - повідомити про причини такого стану.

Однак, Рівненська обласна рада, отримавши інформацію про порушення інтересів держави при розпорядженні комунальним майном, маючи відповідні повноваження для їх захисту, належних заходів до усунення порушень не вжила, з позовом про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна та його повернення до суду не зверталася.

У той же час, листом №09-492/01 від 03.03.2021 Рівненська обласна рада лише повідомила Рівненську обласну прокуратуру про невжиття заходів щодо усунення порушень.

Враховуючи зазначене, суд доходить висновку, що Рівненська обласна прокуратура правомірно звернулася до господарського суду за захистом інтересів держави в особі Рівненської обласної ради із вказаною позовною заявою.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку що Рівненською обласною прокуратурою доведено належними та допустимими доказами неправомірність укладення Договору оренди нерухомого майна комунальної власності територіальної громади м. Дубно від 08.11.2019 року, а Відповідачами вказаного не спростовано належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд - ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити частково.

2. Визнати недійсним договір оренди нерухомого майна від 08.11.2019, укладений між Управлінням економіки і власності Дубенської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дубно Вест Груп», зареєстрований 08.11.2019 приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу.

3. В решті позову відмовити у задоволенні.

4. Стягнути з Дубенської міської ради (35600, м. Дубно, Рівненська область, вул. Замкова, 4, ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Дубно Вест Груп" (35641, с. Тараканів, Дубенський район, Рівненська область, вул. Львівська, буд. 107 А, ) на користь прокуратури Рівненської області (UA0), МФ0820172, ЗКПО 02910077, ДКСУ м. Київ, код класифікації - 2800) по 1135,00 грн. судового збору з кожного.

5. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 14.09.2021 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.