ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. Справа№ 910/17072/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Отрюха Б.В.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Добродзій Є.В.

у присутності представника скаржника Куценка О.В. за довіреністю

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року

у справі № 910/17072/20 (суддя Пасько М.В.)

за заявою Комунального підприємства "Водоканал"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Алкор ЛТД"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/17072/20 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Алкор ЛТД", до якого включеного вимоги КП "Водоканал" на суму 393 386,02 грн., з яких: 393096,92 грн. - вимоги четвертої черги, 289,10 грн. - шостої черги; АТ "Універсал банк" на суму 38615,72 грн., з яких: 4540,00 грн. - вимоги першої черги, 34 075,72 грн. - четвертої черги; АТ КБ "Приватбанк" на суму 153 570,61 грн., з яких: 4 540,00 грн. - вимоги першої черги, 131 334,72 грн. - вимоги четвертої черги, 17 695,89 грн. - шостої черги. Крім того, вказаною ухвалою суду відмовлено у визнанні кредиторами боржника АТ "Універсал банк" на суму 313 938,07 грн. та АТ КБ "Приватбанк" на суму 964 495,84 грн.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, АТ КБ "Приватбанк" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/18192/20 в частині відмови у визнанні грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Алкор ЛТД" на суму 969 035,87 грн., з яких 340 469,23 грн. - вимоги четвертої черги, 628 566,64 грн. - вимоги шостої черги.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт посилається на неповне дослідження судом першої інстанції фактичних обставин справи, а також порушення норм матеріального права під час прийняття оскаржуваної ухвали у відповідній частині.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2021 року вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Сотніков С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 року апеляційну скаргу АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/17072/20 залишено без руху у зв`язку з неподанням документів, які підтверджують відправлення копії цієї скарги і доданих до неї документів КП "Водоканал" та АТ "Універсал банк", встановлено строк для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених в ухвалі, протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

29.04.2021 року, згідно зазначених на накладній відомостей, тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 19.04.2021 року надано докази направлення копії апеляційної скарги КП "Водоканал" та АТ "Універсал банк".

Ухвалою суду від 17.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ "Приватбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/17072/20, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 03.06.2021 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

Ухвалою суду від 03.06.2021 року відкладено розгляду справи на 17.06.2021 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

Ухвалою суду від 17.06.2021 року відкладено розгляд справи на 02.09.2021 року на підставі положень ст. 216 ГПК України.

Представник скаржника в судовому засіданні 02.09.2021 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/18192/20 в частині відмови у визнанні грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" та прийняти в цій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" до ТОВ "Алкор ЛТД" на суму 969 035,87 грн., з яких 340 469,23 грн. - вимоги четвертої черги, 628 566,64 грн. - вимоги шостої черги.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

02.09.2021 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ "Приватбанк" підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині відмови АТ КБ "Приватбанк" у визнанні кредитором боржника - скасуванню з прийняттям в цій частині нового рішення про визнання грошових вимог АТ КБ "Приватбанк", виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Разом з тим, судова колегія зазначає, що 21.04.2019 року набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 року №2597-VIII, який введено в дію 21.10.2019 року, відтак в даному випадку застосуванню підлягають положення Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

В силу положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 наведеного кодексу, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.

Забезпечені кредитори зобов`язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Забезпечені кредитори можуть повністю або частково відмовитися від забезпечення. Якщо вартості застави недостатньо для покриття всієї вимоги, кредитор повинен розглядатися як забезпечений лише в частині вартості предмета застави. Залишок вимог вважається незабезпеченим.

Склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті України. Якщо зобов`язання боржника визначені в іноземній валюті, то склад і розмір грошових вимог кредиторів визначаються в національній валюті за курсом, встановленим Національним банком України на дату подання кредитором заяви з грошовими вимогами до боржника.

Згідно ч. 2 ст. 47 КУзПБ у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.

У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні.

За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються:

- розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів;

- розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів;

- дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів;

- дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 24.11.2020 року за завою КП "Водоканал" відкрито провадження у справі №910/17072/20 про банкрутство ТОВ "Алкор ЛТД" , введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Джеджею Л.А.

Відповідне оголошення про відкриття щодо ТОВ "Алкор ЛТД" провадження у справі про банкрутство оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 25.11.2020 року за № 65517.

Після публікації вказаного оголошення від АТ КБ "Приватбанк" надійшла заява з грошовими вимогами до боржника на суму 1 118 066,45 грн., яка ґрунтується на неналежному виконанні боржником своїх зобов`язань за угодами від 24.11.2011 року та від 29.05.2013 року.

На підтвердження заявлених вимог кредитором до кредиторської заяви надано наступні документи та докази: заяву про відкриття поточного рахунку від 24.11.2011 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, банківські виписки за договором від 24.11.2011 року, розрахунок заборгованості за договором від 24.11.2011 року, копію виконавчого напису нотаріуса від 08.12.2017 року №23769, копію постанови Центрального ВДВС м. Миколаїв від 15.11.2019 року №55991165,виписку по розрахунково-касовому обслуговуванні, розрахунок заборгованості за розрахунково-касовим обслуговуванням, копію заяви від 29.05.2013 року, копії заявок на гарантований платіж, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, банківські виписки за договором від 29.05.2013 року, розрахунок заборгованості за договором від 29.05.2013 року, копію рішення господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року у справі №908/2178/15-г та копію постанови Донецького апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року у справі №908/2178/15-г.

Розпорядником майна боржника у відзиві від 08.02.2021 року №02-01/19 на заяву АТ КБ "Приватбанк" кредиторські вимоги визнано частково за угодою від 29.05.2013 року на загальну суму 149 030,61 грн., з яких: 70 366,57 грн. - заборгованість за кредитом, 58 045,98 грн. - заборгованість про процентам, 17695,89 грн. - пеня та 2 922,17 грн. - витрати по сплаті судового збору. За угодою від 24.11.2011 року вимоги відхилені з огляду на пропуск строку позовної давності.

За наслідками розгляду заявлених кредиторських вимог ухвалою господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/17072/20 затверджено реєстр вимог кредиторів ТОВ "Алкор ЛТД", до якого включеного, серед інших, вимоги АТ КБ "Приватбанк" на суму 153 570,61 грн., з яких: 4540,00 грн. - вимоги першої черги, 131 334,72 грн. - вимоги четвертої черги, 17695,89 грн. - шостої черги. У визнанні інших вимог АТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

Місцевий господарський суд погодився з розпорядником майна про визнання вимог банку лише в частині заявлених вимог за угодою від 29.05.2013 року, які були стягнуті рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року у справі №908/2178/15-г. При цьому, ухвала суду не містить жодних обґрунтувань відхилення вимог банку, нарахованих після винесення вказаного рішення суду. Крім того, за угодою від 24.11.2011 року вимоги судом відхилені з огляду на пропуск строку позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 47 КУзПБ ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.

Оскільки доводи та вимоги скаржника фактично зводяться до незгоди з ухвалою суду в частині відмови АТ КБ "Приватбанк" у визнанні кредитором боржника, то у відповідності до ст. 269 ГПК України ухвала суду першої інстанції переглядається лише в цій частині.

В іншій частині ухвала місцевого господарського суду не переглядається.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення вказаної ухвали в оскаржуваній банком частині, колегія суддів вбачає підстави для її скасування з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частинами першою, другою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 наведеного кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

В силу ч.1 ст.1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунку клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунку), банк вважається таким, що надав клієнту кредит на відповідну суму від дня здійснення такого платежу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 24.11.2011 року ТОВ "Алкор ЛТД" було підписано заяву про відкриття поточного рахунку (далі - Заява). Згідно Заяви Боржник приєднався до "Умов та правил надання банківських послуг" (надалі - Умови), Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку.

Відповідно до Договору Боржнику було відкрито поточний рахунок НОМЕР_1 (гривня) із встановленням на нього кредитного ліміту.

Відповідно до п. 3.2.2.1.1., 3.2.2.1.3 Умов, кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Техніко-економічне обгрунтування кредиту - фінансування поточної діяльності. Про розмір Ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронногозв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк. інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування Ліміту Клієнта, що полягає в проведенні його платежів понад затишок коштів на поточному рахунку Клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах Ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. При цьому утворюється дебетове сальдо.

Кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта по поверненню кредиту, сплаті відсотків і винагороди.

Відповідно до пп. 3.2.2.4.1.1., 3.2.2.4.1.2., 3.2.2.4.1.4. п. 3.2.2.4.1 Умов, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт сплачує відсотки, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від терміну користування кредитом (Диференційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків:

За період користування кредитом з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обнулення дебетового сальдо в одну з дат з наступного 20-го до 25-го числа місяці (далі -"період, в який дебетове сальдо підлягає обнулення"), розрахунок відсотків здійснюється за процентною ставкою в розмірі, 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнулення, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обнулення, Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24 двадцять чотири)% річних, починаючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнулення.

Свої зобов`язання за договором АТ КБ "ПриватБанк" виконав в повному обсязі, встановивши боржнику кредитний ліміт на поточний рахунок, однак, боржник взяті на себе зобов`язання не виконав, допустив прострочення кредитних зобов`язань перед банком та не погасив в повному обсязі заборгованість.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

З метою захисту порушеного права АТ КБ "ПриватБанк" звернулось до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. із заявою про вчинення виконавчого напису.

08.12.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. було вчинено виконавчий напис про стягнення грошових коштів за кредитним договором від 24.11.2011 р. у розмірі: - заборгованість за кредитом - 32 000,00 грн.: - заборгованість відсотками - 71 459,88 грн.; - комісія (винагорода) - 13 389,00 грн.: - пеня - 1 379,15 грн.

Судова колегія зазначає, що відповідний виконавчий напис в установленому порядку не було оскаржено, оскільки доказів зворотнього матеріали справи не містять, а отже є чинним та підтверджує безспірність вимог на зазначену у ньому грошову суму.

Більш того, вказаний виконавчий напис було пред`явлено до виконання, однак постановою Заступника начальника відділу Центрального відділу ДВС міста Миколаїв ГТУ юстиції у Миколаївській області від 15.11.2019 року даний виконавчий документ було повернуто стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення, а також безрезультатністю вжитих державним виконавцем заходів щодо розшуку такого майна.

Суд першої інстанції під час прийняття оскаржуваної ухвали в даній частині вищенаведених обставин не дослідив та не надав їм жодної правової оцінки, як наслідок дійшов помилкових висновків про відхилення заявлених вимог за договором від 24.11.2011 року з підстав пропуску строку позовної давності.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про визнання заявлених банком до боржника вимог за договором від 24.11.2011 року на суму 118 228,03 грн., визначених виконавчим написом нотаріуса.

Окрім наведеного, враховуючи те, що боржник не виконав даний напис та продовжує порушувати строки повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, банк продовжив нараховувати відсотки та пеню, відтак станом на 25.11.2020 року заборгованість складає 340 665,38 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 32000,00 грн., заборгованості по процентам у сумі 99285,65 грн., заборгованості з комісії (винагороди) у сумі 15069,00 грн. та заборгованості з пені у сумі 194310,73 грн.

Також за цим договором у боржника наявна заборгованість за комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 153,00 грн.

З цього приводу слід зазначити, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно (в один і той же період) правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. У зв`язку із цим за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12, від 04.07.2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 04.02.2020 року у справі №912/1120/16, від 19.05.2020 року у справі №910/23028/17, а також, зокрема, у постановах Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №654/4345/19, від 11.05.2021 року у справі №1424/2649/2012, від 28.10.2020 року у справі №921/321/18, від 18.09.2020 року у справі №916/4693/15, від 02.06.2020 року у справі №911/1774/15, від 06.02.2019 року у справі №175/4753/15-ц, від 05.03.2019 року у справі №5017/1987/2012, від 10.06.2020 року у справі №903/151/19, від 10.11.2020 року у справі №903/802/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, згідно положень пп. 3.2.2.4.1.3. Умов та правил надання банківських послуг, у разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні Клієнтом будь-якого з грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користування кредитом в розмірі 48 (сорок вісім) % річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Під «непогашенням кредиту» мається на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня.

У липні 2014 року п. 3.2.1.4.1.3. Умов було визначено таким чином, що у разі непогашення кредиту протягом 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо на позиковому рахунку підлягало обнулення, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнулення, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клієнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушення

Клієнтом будь-якого із грошового зобов`язання Клієнт сплачує Банку відсотки за користуванням кредитом в розмірі 56 (п`ятдесят шість)% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Таким чином, процентна ставка за користування кредитом була встановлена у розмірі 24% річних, а підвищена процентна ставка, що нараховується на розмір простроченої заборгованості становила 48% річних, а з липня 2014 р. - 56% річних.

Тобто, за висновком колегії суддів апеляційного господарського суду, проценти, які нараховуються за підвищеною відсотковою ставкою у разі порушення зобов`язань за кредитним договором охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, а відтак нараховані банком правомірно, як наслідок останні підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

Крім того, відповідно до п. 3.2.2.2.2.7. Умов, Клієнт зобов`язується сплатити Банку нагороду відповідно до п.п. 3.2.2.4.4, 3.2.2.4.5, 3.2.2.4.6, 3.2.2.4.11.

Згідно п. 3.2.2.4.4. Умов, Клієнт сплачує Банку винагороду за використання Ліміту відповідно до п.п. 3.2.2.1.6. 3.2.2.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існував на кінець банківського дня за попередній місяць, в порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.2.2.5.1. Умов, при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п. 3.2.2.2.2.2, 3.2.2.4.1, 3.2.2.4.2, 5.2.2.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п. 3.2.2.1.8, 3.2.2.2.2.3, 3.2.2.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.2.2.2.2.5, 3.2.2.4.4, 3.2.2.4.5, 3.2.2.4.6 Клієнт виплачує Банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, (у% річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в п. 3.2.2.4.1.3. від суми заборгованості за кожен день прострочення.

За викладених вище обставин, перевіривши правильність наданих розрахунків, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог за договором від 24.11.2011 року, а відтак визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів підлягають вимоги банку на загальну суму 340818,38 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 32000,00 грн., заборгованості по процентам у сумі 99285,65 грн., заборгованості з комісії (винагороди) у сумі 15069,00 грн., заборгованості з пені у сумі 194310,73 грн., а також за комісією за розрахунково-касове обслуговування у сумі 153,00 грн.

Крім того, 29.05.2013 року ТОВ "Алкор ЛТД" приєдналось до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів Банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку, шляхом реєстрації заяви через систему інтернет-клієнт-банкінг, які разом складають Договір банківського обслуговування № Б/Н від 29.05.2013 р.

Згідно цієї заяви від 29.05.2013 року боржник приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в цілому та, зокрема, до послуги "Гарантовані платежі".

Відповідно до п. 3.1.1.136, 3.1.1.137 Умов, Банк надає послугу гарантованих платежів за господарськими договорами, що укладаються між Клієнтами Банку. Послуга надається банком, як за рахунок власних коштів платника, так і за рахунок кредитних коштів.

Споживачами справжньою Послуги є платник і одержувач платежів за господарськими договорами.

У разі необхідності отримання отримувачем Послуги, платник при допомоги системи дистанційного обслуговування шляхом заповнення всіх необхідних реквізитів, створює

Заявку (платіжне доручення) за формою розміщеної в Приват24. Заявка містить в собі реквізити платежу за господарським договором, реквізити одержувача і доручення платника на здійснення Банком списання грошових коштів.

Згідно абз. 2 п. 3.2.3.2. Умов, під датою виконання платежу Сторони погодили дату зарахування кредитних коштів на поточний рахунок одержувача, зазначеного в платіжному дорученні Клієнта, клієнт погашає заборгованість по кредиту в розмірі, зазначеному в платіжному дорученні Клієнта, в термін до 30 днів з дати виконання платежу, зазначеному в платіжному дорученні. У період з дати виконання платежу за рахунок кредитних коштів Клієнт за користування кредитом сплачує Банку відсотки в розмірі 28% річних від суми заборгованості.

Свої зобов`язання банк виконав належним чином шляхом своєчасного проведенням гарантованих платежів, ініційованих клієнтом, що підтверджується розрахунком заборгованості та виписками по рахунках, відкритих для обслуговування рахунку боржника.

Оскільки позичальник своїх зобов`язань за Договором належним чином не виконував, банк звернувся до суду з позовом про стягнення відповідної суми заборгованості, за наслідками розгляду якого, рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року у справі №908/2178/15-г, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 06.10.2015 року у справі №908/2178/15-г, стягнуто з ТОВ "Алкор ЛТД" 149 030,61 грн., з яких: 70 366,57 грн. заборгованості за кредитом, 58 045,98 грн. заборгованості про процентам, 17 695,89 грн. пені та 2 922,17 грн. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

В силу приписів ч. 1 та 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, вимоги кредитора до ТОВ "Алкор ЛТД" у загальному розмірі 149030,61 грн., які підтверджені рішенням господарського суду Запорізької області від 16.06.2015 року у справі №908/2178/15-г, в даному випадку є обґрунтованими, безспірними та такими, що підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів боржника, як наслідок правомірно визнано судом першої інстанції.

Окрім наведеного, враховуючи те, що боржник не виконав рішення суду та продовжує порушувати строки повернення кредиту та процентів, що встановлені Кредитним договором, банк продовжив нараховувати відсотки та пеню, відтак станом на 25.11.2020 року заборгованість складає 774325,90 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 70366,57 грн., заборгованості по процентам у сумі 252007,53 грн. та заборгованості з пені у сумі 451951,80 грн.

Згідно абз. 2 п. 3.2.3.2 Умов та Правил надання банківських послуг у разі не погашення заборгованості Клієнтом по кредиту в термін до 30 днів, включно, на 31-й день - заборгованість по кредиту стає простроченою. При цьому за користування кредитом Клієнт платить відсотки в розмірі 56% річних від суми заборгованості.

Судова колегія зазначає, що проценти, які нараховуються за підвищеною відсотковою ставкою у разі порушення зобов`язань за договором охоплюються диспозицією норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, правомірність нарахування якої (заборгованості) було зазначено вище з посилання на усталену практику Верховного Суду.

Таким чином, судом першої інстанції залишено поза увагою, що договір визначає розмір процентів за неправомірне користування боржником грошовими коштами, у зв`язку із чим банк має право на їх нарахування протягом всього строку прострочення грошового зобов`язання, отже вказані вимоги підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів.

При цьому, відповідно до п. 3.2.2.10.1 Умов (в редакцій чинній на момент нарахування пені), у разі порушення Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом Клієнт сплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, (у% річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права, передбаченого п. 3.2.2.2 цього Договору, Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі, зазначеному в заявці, від суми заборгованості за кожен день прострочення, сплата пені здійснюється в гривні.

За викладених вище обставин, перевіривши правильність наданих розрахунків, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість заявлених вимог за договором від 29.05.2013 року, а відтак визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів підлягають вимоги банку на загальну суму 777 248,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 70366,57 грн., заборгованості по процентам у сумі 252007,53 грн., заборгованості з пені у сумі 451951,80 грн., а також судовий збір, стягнутий у справі №908/2178/15-г у сумі 2922,17 грн.

Відповідно до ст. 64 Кодексу України з процедур банкрутства, кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому:

1) у першу чергу задовольняються:

вимоги щодо виплати заборгованості з оплати за виконані роботи та/або надані послуги, а також інші кошти, належні гіг-спеціалістам за гіг-контрактами, укладеними згідно із Законом України "Про стимулювання розвитку цифрової економіки в Україні", та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

вимоги щодо виплати заборгованості із заробітної плати працюючим та звільненим працівникам банкрута, грошові компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, інші кошти, належні працівникам у зв`язку з оплачуваною відсутністю на роботі (оплата часу простою не з вини працівника, гарантії на час виконання державних або громадських обов`язків, гарантії і компенсації при службових відрядженнях, гарантії для працівників, які направляються для підвищення кваліфікації, гарантії для донорів, гарантії для працівників, які направляються на обстеження до медичного закладу, соціальні виплати у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності за рахунок коштів підприємства тощо), а також вихідна допомога, належна працівникам у зв`язку з припиненням трудових відносин, та нараховані на ці суми страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, у тому числі відшкодування кредиту, отриманого на ці цілі;

вимоги щодо виплати заборгованості із компенсації збитків, завданих Державному бюджету України внаслідок виконання рішень Європейського суду з прав людини, постановлених проти України;

вимоги кредиторів за договорами страхування;

витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді;

витрати кредиторів на проведення аудиту, якщо аудит проводився за рішенням господарського суду за рахунок їхніх коштів;

2) у другу чергу задовольняються:

вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників);

3) у третю чергу задовольняються:

вимоги щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів);

вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою;

5) у п`яту чергу задовольняються вимоги щодо повернення внесків членів трудового колективу до статутного капіталу підприємства;

6) у шосту чергу задовольняються інші вимоги.

При цьому, згідно ч. 4 ст. 45 наведеного кодексу для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Таким чином, переглянувши в апеляційному порядку законність ухвали суду першої інстанції про відхилення грошових вимог АТ АБ "Приватбанк" до боржника, дослідивши заяву кредитора на підставі наявних у справі доказів, беручи до уваги, що різниця між загальною сумою кредиторських вимог, яка підлягає до визнання та сумою, визнаною судом першої інстанції, складає 969 035,87 грн., судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала в оскаржуваній банком частині - скасуванню з прийняттям в скасованій частині нового рішення про визнання грошових вимог АТ КБ "Приватбанк" до боржника у розмірі 969 035,87 грн., з яких 340 469,23 грн. - вимоги четвертої черги та 628 566,64 - вимоги шостої черги.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/17072/20 задовольнити.

2. Ухвалу господарського суду міста Києва від 23.03.2021 року у справі №910/17072/20 в частині відмови АТ КБ "Приватбанк" у визнанні кредитором боржника скасувати.

3. Прийняти в скасованій частині нове рішення, яким визнати грошові вимоги АТ КБ "Приватбанк" до боржника у розмірі 969 035,87 грн., з яких 340 469,23 грн. - вимоги четвертої черги та 628 566,64 - вимоги шостої черги.

4. Зобов`язати розпорядника майна боржника внести зміни до реєстру вимог кредиторів ТОВ "Алкор ЛТД".

5. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

6. Справу повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 13.09.2021 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді Б.В. Отрюх

С.В. Сотніков