РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.08.2021Справа № 910/9128/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участі секретаря судового засідання Єременок О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Запорізького міського центру зайнятості до Фонду державного майна України та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів, - фізичної особи ОСОБА_1 , про стягнення 75 284,45 грн.,

за участі представників:

Запорізького міського центру зайнятості: Казьмірової С.К.;

Фонду державного майна України: Міщенка О.В.;

Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях: не з`явився;

фізичної особи ОСОБА_1 : не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року Запорізький міський центр зайнятості (далі - Центр) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фонду державного майна України (далі - Фонд) та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі - Відділення) грошових коштів у розмірі 75 284,45 грн., які були безпідставно виплачені фізичній особі ОСОБА_1 в якості допомоги по безробіттю.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

23 червня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача від 11 червня 2021 року про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 червня 2021 року було відкрито провадження у справі № 910/9128/21, вирішено здійснювати її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 22 липня 2021 року. Також, цією ухвалою було залучено ОСОБА_1 до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви Центру від 14 липня 2021 року про проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

22 липня 2021 року судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 26 серпня 2021 року.

26 липня 2021 року через загальний відділ діловодства суду надійшов відзив Фонду на позовну заяву, в якому останній заперечував проти позову та зазначав, що Фонд є неналежним відповідачем за заявленими позовними вимогами.

2 серпня 2021 року до суду надійшов відзив Відділення на позовну заяву, в якому останнє заперечувало проти пред`явлення до нього позовних вимог, оскільки Відділення не є роботодавцем ОСОБА_1 та, відповідно, не є належним відповідачем за цими позовними вимогами.

6 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь Центру на відзив Фонду, в якій наведені доводи на спростування позиції вказаного відповідача.

10 серпня 2021 року через загальний відділ діловодства суду від Центру надійшла відповідь на відзив Відділення, в якій Центр заперечив проти доводів цього відповідача та підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалами суду від 16 серпня 2021 року відмовлено в задоволенні заяв Відділення від 23 липня 2021 року та від 5 серпня 2021 року про участь у судовому засіданні його представника в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 26 серпня 2021 року представник позивача підтримала позовні вимоги.

Представник Фонду в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Представники Відділення та третьої особи у судове засідання 26 серпня 2021 року не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та Фонду, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Наказом в.о. Голови Фонду від 11 жовтня 2017 року № 208-р відповідно до Закону України "Про державну службу" та Закону України "Про Фонд державного майна України" ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 12 жовтня 2017 року.

Наказом в.о. Голови Фонду від 6 липня 2018 року № 144-р ОСОБА_1 звільнено з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області.

Наказом Центру від 17 липня 2018 року № НТ180717 ОСОБА_1 призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі, відповідно до частин 1, 3, 4 статті 22, частини 1 статті 23 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 17 липня 2018 року по 11 липня 2019 року.

З 17 липня 2018 по 6 серпня 2018 ОСОБА_1 відкладено виплату допомоги по безробіттю у зв`язку з наданням особі вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до наказу Центру від 7 серпня 2018 року № НТ180807 ОСОБА_1 розпочато виплату допомоги по безробіттю з цієї дати.

Наказом Центру від 3 червня 2019 року № 190603 припинено виплату допомоги по безробіттю та припинено реєстрацію ОСОБА_1 як безробітного у зв`язку з поданням заяви про бажання отримувати відповідні послуги та виплати в іншому територіальному органі.

За період з 7 серпня 2018 року по 2 червня 2019 року Центром було нараховано та виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю у розмірі 75 284,45 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року в справі № 0840/3202/18, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2021 року в цій справі, визнано протиправним та скасовано наказ Фонду від 6 липня 2018 року № 144-р про звільнення ОСОБА_1 , поновлено вказану особу на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області з 6 липня 2018 року, стягнуто з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 липня 2018 року по 25 вересня 2019 року в сумі 273 341,82 грн.

У листопаді 2020 року Центр звернувся до Відділення з претензією від 2 листопада 2020 року № 5524/07-05, в якій просив повернути сплачені кошти в розмірі 75 284,45 грн.

Листом від 9 грудня 2020 року Відділення надало відповідь про відмову в задоволенні цієї претензії, посилаючись на те, що Відділення не є роботодавцем ОСОБА_1 .

У січні 2021 року Центр звернувся до Фонду з претензією від 6 січня 2021 року № 71/07/05, в якій просив вказану особу повернути кошти у розмірі 75 284,45 грн.

Листом від 9 лютого 2021 року Фонд повідомив позивача про відсутність правових підстав для задоволення зазначеної претензії з огляду на те, що Фонд не є роботодавцем ОСОБА_1 .

Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу.

За приписами частини 1 статті 2 Закону України "Про зайнятість населення" відносини у сфері зайнятості населення регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, Господарським та Цивільним кодексами України, Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення", безробіття - соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування.

Безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи (пункт 2 статті 1 Закону України "Про зайнятість населення").

Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (пункт 1 частини 1 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення").

Згідно з положеннями частини 2 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою (у тому числі поданою засобами електронної ідентифікації) у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування.

У пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття (далі - страхування на випадок безробіття) - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Страховий випадок - це подія, через яку: застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу (пункт 8 частини 1 статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги мають застраховані особи.

Статтею 7 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачені види забезпечення та соціальні послуги, до яких, зокрема, відноситься допомога по безробіттю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" Фонд загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття (далі - Фонд страхування) створюється для управління страхуванням на випадок безробіття, акумуляції страхових внесків, контролю за використанням коштів, виплати забезпечення та надання соціальних послуг, здійснення інших функцій згідно із цим Законом і статутом Фонду страхування. Цей фонд є цільовим централізованим страховим фондом, некомерційною самоврядною організацією. Держава є гарантом забезпечення застрахованих осіб та надання їм відповідних соціальних послуг Фондом.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Як передбачено статтею 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Поновлення на роботі - це відновлення працівника на колишній роботі і в колишній посаді у разі його незаконного звільнення.

Питання, пов`язане з фактом поновлення на роботі, вирішується відповідно до рішення суду: видається наказ про поновлення працівника на роботі та вносяться зміни до трудової книжки працівника відповідно до пункту 2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення від 29 липня 1993 року № 58, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу, визнаного судом незаконним.

Згідно з підпунктом 1 пункту 30 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 вересня 2018 року № 792, центр зайнятості припиняє реєстрацію, зокрема, з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу (розпорядження) про поновлення зареєстрованого безробітного на роботі.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

З матеріалів справи вбачається, що наказом Голови Фонду від 8 жовтня 2020 року № 366-р ОСОБА_1 поновлено на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області в Регіональному відділенні Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях з 6 липня 2018 року. Цей наказ прийнято з метою забезпечення виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 0840/3202/18.

За статтею 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.

Фонд страхування має право, зокрема, стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем фонду про прийняття його на роботу (частина 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Згідно з частиною 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримуються, зокрема, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Обов`язок роботодавця відшкодувати фонду вартість послуг, наданих безробітному при поновленні його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Як було зазначено судом, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 у справі № 0840/3202/18 визнано протиправним та скасовано наказ Фонду від 6 липня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Запорізькій області, поновлено вказану особу на посаді першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Запорізькій області з 6 липня 2018 року. Тобто визнано незаконним звільнення, яке було підставою для втрати останнім заробітної плати та виплати йому допомоги по безробіттю.

ОСОБА_1 перебував на обліку в Центрі як безробітний та за період з 7 серпня 2018 року по 2 червня 2019 року отримав допомогу по безробіттю у розмірі 75 284,45 грн.

Оскільки рішенням суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 було поновлено на вказаній посаді, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про відшкодування йому суми виплаченого забезпечення у відповідності до частини 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

При цьому як Фонд, так і Відділення стверджували, що вони не є роботодавцями ОСОБА_1 , а тому не можуть бути відповідачами за позовними вимогами Центру.

Статтею 6 Закону України "Про Фонд державного майна України" передбачено, що Фонд здійснює свої повноваження безпосередньо і через регіональні відділення в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві і Севастополі та представництва у районах та містах, створених Фондом у разі необхідності. Представництва підпорядковуються регіональним відділенням. Фонд, регіональні відділення та представництва становлять єдину систему державних органів приватизації.

Регіональні відділення та представництва Фонду є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням.

Регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду.

Керівники регіональних відділень та представництв призначаються на посаду за погодженням з головами місцевих державних адміністрацій та звільняються з посади Головою Фонду.

Фонд здійснює контроль за діяльністю регіональних відділень та представництв.

Відповідно до повідомлення Фонду, посада першого заступника начальника Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області належить до переліку посад, зазначених у штатному розписі Регіонального відділення Фонду по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях. Крім того, заробітну плату ОСОБА_1 отримував у вказаному регіональному відділенні.

Крім того, рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 0840/3202/18 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 липня 2018 року по 25 вересня 2019 року в сумі 273 341,82 грн. стягнуто саме з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що належним відповідачем у справі є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій і Кіровоградській областях.

Як встановлено статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У порядку, передбаченому статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені обставини справи та приписи вищевикладених правових норм, враховуючи встановлений судом факт невиконання Відділенням, як роботодавцем застрахованої особи, своїх зобов`язань щодо відшкодування Центру виплаченої застрахованій особі допомоги по безробіттю, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення з Відділення 75 284,45 грн., виплачених третій особі як допомога по безробіттю.

За таких обставин позов Центру в частині вимог до Відділення підлягає задоволенню.

Водночас, з огляду на викладені вище обставини, судом встановлено, що Фонд не є роботодавцем третьої особи, а відтак і не є належним відповідачем у даному спорі. За таких обставин у задоволенні позову в частині вимог до Фонду слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на Відділення.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 247-249, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (49000, місто Дніпро, вулиця Центральна, будинок 6; ідентифікаційний код 42767945) на користь Запорізького міського центру зайнятості (69019, місто Запоріжжя, вулиця Рекордна, будинок 16-Б; ідентифікаційний код 20482573) 75 284 (сімдесят п`ять тисяч двісті вісімдесят чотири) грн. 45 коп. допомоги по безробіттю, виплаченої ОСОБА_1 , а також 2 270 (дві тисячі двісті сімдесяті) грн. 00 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні позовних вимог Запорізького міського центру зайнятості до Фонду державного майна України відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 6 вересня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко