ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"18" серпня 2021 р. м. Ужгород Справа № 907/219/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Ремецькі О.Ф.,

За участю помічника судді Руснак В.М. (за дорученням судді),

розглянувши позовну заяву Чопської міської ради, м. Чоп до спільного Українсько-Угорського підприємства "ГЕЛІОС" в формі товариства з обмеженою відповідальністю м. Чоп за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль ЛТД» про припинення права постійного користування земельною ділянкою

За участю представників:

від позивача- Костів Іван Іванович представник за довіреністю від 01.02.2021 року №03-15/348

від відповідача - Репінець Степан Золтанович, керівник

від третьої особи на стороні позивача - Логойда Володимир Михайлович, адвокат ордер серія ЗР №45098 від 08.06.2021

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 4,1 га, посвідченого державним актом на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 001701 від 03.04.1996 року, яка була надана на підставі рішення VII сесії 22 скликання Чопської міської ради від 15 січня 1996 року.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.04.2021 позовну заяву залишено без руху.

26.04.2021 заявником подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 28.04.2021 прийнято позовну заяву до провадження, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі № 907/219/21 призначено на 09.06.2021.

09.06.2021 року до Господарського суду Закарпатської області надійшла заява ТОВ «Фірма «Магістраль ЛТД» про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

У підготовчому засіданні 09.06.2021 року судом оголошено перерву до 30.06.2021 року для надання можливості учасникам справи подати суду додатково викладену письмово позицію по суті клопотання ТОВ «Фірма «Магістраль ЛТД» та по суті заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 30.06.2021 зулучено до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Товариство з обмеженою відповідальністю «Магістраль ЛТД» (вул. Підградська, 59, м. Ужгород, 88000), продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання у справі на 18 серпня 2021 р. на 14:30 год.

Позивач заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, посилаючись на їх обґрунтованість наявними у справі матеріалами. Вказує на те, що Чопська міська рада понад три останні роки та по даний час від СП "Геліос" не отримує плату за користування земельною ділянкою комунальної власності на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №001701 від 03.04.1996 року площею 4,1 га. Що за доводами позивача свідчить про системну несплату земельного податку та відповідно до вимог пункту "д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідач проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у поданому суду письмовому запереченні.

В обґрунтування заперечень, вказує на те, що суми боргу визначені позивачем на підставі відсутніх у матеріалах справи доказів, суму податкового боргу визначено без врахування переривання податкового боргу та включено суми, що не підлягають стягненню в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім того за доводами відповідача до податкового боргу включено суми неузгоджених зобов`язань, які в подальшому скасовані судовими рішеннями.

З огляду на, що відповідач вважає не підтвердженими та не доведеними суми податкового боргу СП «Геліос» та як наслідок безпідставними позовні вимоги про припинення права постійного користування земельною ділянкою.

20.05.2021 Позивачем подано відповідь на відзив. В якому зокрема вказує на те, що метою звернення Чопської міської ради є захист прав на земельну ділянку комунальної власності, що передбачено статтею 152 Земельного кодексу України.

Позивач, звертає увагу на те, що Чопська міська рада не акцентує на наявності чи відсутності боргу, натомість констатує, що СП «Геліос» систематично не сплачує за землю. У зв`язку з чим Чопська міська рада як власник земельної ділянки має право на захист своїх прав, шляхом позбавлення недобросовісного користувача земельної ділянки права постійного користування.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 18.08.2021 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані сторонами матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням 7 сесії 22 скликання Чопської міської ради народних депутатів від 15.01.1996р. надано у постійне користування спільного українсько - угорського підприємства "Геліос" земельну ділянку пл. 4,1 га та нормативною грошовою оцінкою 2 863 440,00 грн.

На підставі вищевказаного рішення відповідачу видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ІІ ЗК №001701 зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за №146/33 від 05.04.1996 р. Землю надано у постійне користування для будівництва завод будматеріалів, складських приміщень, внутрішньої АЗС та адмінбудинку.

За доводами позивача Чопська міська рада понад три останні роки та по даний час від СП "Геліос" не отримує плату за користування земельною ділянкою комунальної власності на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ІІ-ЗК №001701 від 03.04.1996 року площею 4,1 га.

Що за твердженням позивача свідчить про системну несплату земельного податку та відповідно до вимог пункту "д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду, з позовною вимогою про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 4,1 га, посвідченого державним актом на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 001701 від 03.04.1996 року, яка була надана на підставі рішення VII сесії 22 скликання Чопської міської ради від 15 січня 1996 року.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Приписами статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 54 Господарського процесуального кодексу України визначено форму та зміст позовної заяви та передбачено, що позовна заява - процесуальний документ, за допомогою якого реалізується право на звернення до господарського суду. Подання позовної заяви є формою реалізації права на позов.

Реалізуючи встановлене статтею 55 Конституції України та статтею 4 Господарського процесуального кодексу України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову є факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Оцінка предмету заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом на розгляд якого передано спір крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.09.2019 у справі № 924/831/17).

Предметом спору в даній справі є вимога про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 4,1 га, посвідченого державним актом на право постійного користування серії ІІ-ЗК № 001701 від 03.04.1996 року, яка була надана на підставі рішення VII сесії 22 скликання Чопської міської ради від 15 січня 1996 року.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач стверджує, про систематичну несплату відповідачем земельного податку, що відповідно до вимог пункту "д" ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до п. а) ч. 12 ст. 92 ЗК України права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до пункту "д" ч. 1 ст. 141 ЗК України, однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати.

В свою чергу, стаття 143 ЗК визначає випадки примусового припинення прав на земельну ділянку, яке здійснюється у судовому порядку: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

З положень ст. 143 ЗК вбачається, що перелік підстав примусового припинення прав на земельну ділянку в судовому порядку є вичерпним, а систематична несплата земельного податку не включена до цього переліку.

З урахуванням системного аналізу змісту статей 141, 143, 149 ЗК, суд зауважує, що за наявності підстав, передбачених ст. 141 ЗК, припинення права користування земельною ділянкою проводиться у загальному порядку - за рішенням компетентного органу виконавчої влади або місцевого самоврядування.

З огляду на наведене суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не позбавлений можливості за наявності підстав, передбачених ст. 141 ЗК, вирішити питання про припинення права користування земельною ділянкою у загальному порядку. Натомість систематична несплата земельного податку не є підставою для примусового припинення прав на земельну ділянку в порядку господарського судочинства.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Чопської міської ради, м. Чоп до спільного Українсько-Угорського підприємства "ГЕЛІОС" в формі товариства з обмеженою відповідальністю м. Чоп про припинення права постійного користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 195, ч. 1 ст. 202, ст.ст.231, 232, 233, 237, 238, 239, 240, ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено: 09.09.2021

Суддя О. Ф. Ремецькі