ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2021 р. Справа №260/374/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.

секретар судового засідання Федорів Н.В.

розглянув апеляційну скаргу Державної казначейської служби України

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.02.2021 (повний текст рішення складено 04.03.2021 року, суддя Андрейчук Л.В.)

у справі № 260/374/19

за позовом ОСОБА_1 , м. Ужгород

до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях, м. Ужгород

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Державної казначейської служби України, м. Київ

про визнання протиправним та скасування наказу

представники сторін:

від позивача не з`явились,

від відповідача не з`явились,

від третьої особи ОСОБА_2 (самопредставництво).

18.03.2019 фізична особа ОСОБА_3 подала у Закарпатський окружний адміністративний суд позовну заяву про визнання протиправним та скасування наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області № 00559 від 19 грудня 2018 року «Про скасування наказів Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області № 00479 від 1 листопада 2018 року та № 00498 від 15 листопада 2018 року».

Позовна заява мотивована наступним:

1) спірним наказом РВ ФДМУ в Закарпатській області було скасовано попередні накази цього ж державного органу про включення низки об`єктів нерухомого майна державної форми власності до переліку об`єктів, що підлягають приватизації. В свою чергу, Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» чітко передбачена процедура прийняття рішень про включення майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, яка була дотримана відповідачем;

2) спірне нерухоме майно перебуває на балансі Управління державної казначейської служби України у Виноградівському районі Закарпатської області. Вказаний орган управління не дотримався терміну надання відповіді, визначеного ч.7 ст.11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», що свідчить про те, що він тим самим надав дозвіл на включення майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації;

3) в розумінні Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» спірне нерухоме майно безпосередньо не забезпечує виконання Державною казначейською службою України встановлених законодавством завдань, а тому є таким майном, що підлягає приватизації. Натомість, Державна казначейська служба України, всупереч чинному законодавству, не виконує свого обов`язку щодо самостійного подання пропозиції до державного органу приватизації про включення відповідного нерухомого майна, що перебуває у державній власності, до переліку об`єктів, що підлягають приватизації;

4) жодними нормативними актами не передбачено право Регіонального відділення скасовувати попередньо прийняті ним накази, у зв`язку з чим таке скасування виходить за межі компетенції вказаного державного органу.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 05.04.2019 було відкрито провадження у справі №260/374/19, а ухвалою від 03.06.2019 до участі у справі залучено Державну казначейську службу України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.07.2019 у задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14.11.2019 рішення суду першої інстанції було скасовано та прийнято нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено.

Постановою Верховного Суду від 16.06.2020 рішення судів попередніх інстанцій скасовано, провадження у справі закрито, а сторонам роз`яснено, що даний спір може бути розглянуто за правилами господарського судочинства, у зв`язку з чим ОСОБА_3 має право звернутися протягом 10-ти днів з дня отримання даної постанови до Верховного Суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Скориставшись правом подати заяву про передачу справи до Господарського суду Закарпатської області для розгляду по суті, позивачка подала відповідну заяву до Верховного Суду, за результатами розгляду якої на підставі ухвали суду від 20.07.2020 справа № 260/374/19 була передана Господарському суду Закарпатської області.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 04.08.2020 справу №260/374/19 було прийнято до свого провадження.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.02.2021 позов у даній справі було задоволено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з наступного:

1) третьою особою не було дотримано вимог ч. 7 ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» в частині додержання нею 15-ти денного строку для надання згоди на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивованої відмови у наданні такої згоди, який відраховується з моменту надходження відповідного звернення від державного органу приватизації. З огляду на положення вказаної статті та фактичні обставини даної справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що на звернення відповідача від 16.10.2018 та 23.10.2018, відповідний дозвіл третьої особи чи відмова у його наданні повинні були бути отримані відповідачем не пізніше 01.11.2018 та 07.11.2018 відповідно;

2) суд погодився із доводами позивача про те, що Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна» не ставить пріоритетним питання щодо позиції органів, уповноважених управляти майном, а передбачає лише одну з таких виключних підстав відмови у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, як мотивовану відмову органу, уповноваженого управляти майном, у погодженні включення таких об`єктів до відповідного переліку об`єктів. Водночас, суд відхилив доводи відповідача про те, що визначальним у включенні до такого переліку є саме позиція органів, уповноважених управляти державним майном, позаяк отримання згоди органу, уповноваженого управляти відповідним майном, є одним з етапів прийняття рішення про включення об`єкта до переліку таких, що підлягають приватизації;

3) жодним нормативним актом не передбачено права Регіонального відділення ФДМ України скасовувати свої попередні накази;

4) з огляду на те, що спірне нерухоме майно, питання приватизації якого порушила позивачка, не використовується безпосередньо для забезпечення виконання третьою особою встановлених законодавством завдань, суд визнав обґрунтованою позицію позивача про відсутність підстав для вмотивованої відмови стосовно включення спірних об`єктів нерухомості до переліку таких, що підлягали приватизації. При цьому, в контексті положень Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», суд відхилив покликання третьої особи на розпорядження Кабінету Міністрів України №599-р від 13.10.2003 «Про використання викупленого майна Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» та Положення про Державну казначейську службу України, та зазначив, що укладання договорів оренди із суб`єктами господарювання щодо спірного нерухомого майна не вказує на забезпечення виконання Державною казначейською службою України покладених на неї завдань. Також суд зазначив, що у контексті визначених Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» мети та завдань, а також предмета регулювання, помилковими є доводи відповідача про те, що виключно від органів управління державним майном залежить внесення пропозицій щодо подальшого використання державного майна, в тому числі його приватизації.

Державна казначейська служба України, не погодившись з вказаним судовим рішенням, подала апеляційну скаргу, у якій послалася на те, що вирішуючи спір, місцевий господарський суд неповно дослідив обставини справи, дійшов висновків, які не відповідають встановленим обставинам справи, а також порушив норми матеріального права, у зв`язку з чим просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову.

У своїй апеляційній скарзі третя особа послалася на наступне:

1) суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин ч. 7 ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та допустив помилку у визначенні строку для надання Державним казначейством відповіді з приводу можливості приватизації спірних об`єктів нерухомості, які перебувають у державній власності. З матеріалів справи вбачається, що ДКС України направило відповідні листи-відмови на адресу РВ ФДМ України по Закарпатській області у встановлений законом 15-ти денний строк з моменту отримання відповідних запитів від останнього;

2) суд неправильно застосував ст. 4 та ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та дійшов до безпідставного висновку про існування у ДКС України нереалізованого обов`язку щодо подання державним органам приватизацій пропозиції стосовно включення спірних об`єктів нерухомості до переліку об`єктів що підлягають приватизації. Одночасно, суд не врахував, що спірні об`єкти нерухомості передані до сфери управління Державного казначейства (в оперативне управління) на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.10.2003 за № 599-р «Про використання викупленого майна Акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна». В пункті 3 цього розпорядження зазначено, що приватизації підлягають об`єкти, зазначені у додатку 4 до розпорядження. В той же час, спірні об`єкти не містяться в зазначеному додатку, тому відсутні правові підстави для їх приватизації;

3) суд першої інстанції у своєму рішенні безпідставно зазначив про те, що надання згоди від органу, уповноваженого управляти державним майном, на включення об`єктів до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, не є пріоритетним. Вказаний висновок суду суперечить положенням ч. 9 ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та п. 7 розділу 3 Порядку подання та розгляду заяв про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, затвердженого наказом Фонду державного майна України № 675 від 22.05.2018;

4) право відповідача на скасування свого ж наказу випливає зі змісту листа Фонду державного майна України від 23.11.2018 за № 10-19-24019, у якому зазначено, що прийняття наказу РВ ФДМ України по Закарпатській області №00479 від 01.11.2018 виходить за межі його повноважень, з чого випливає, що даний наказ підлягає скасуванню;

5) внаслідок задоволення позову у даній справі, суд фактично задовольняє заяву позивача на включення спірного нерухомого майна до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, чим втручається у дискреційні повноваження РВ ФДМ України по Закарпатській області.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 було відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою, а ухвалою від 17.06.2021 до участі у справі було залучено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях як правонаступника відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначила наступне:

1) обставини даної справи в контексті вимог статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» свідчать про недотримання Державною казначейською службою України терміну надання відповіді на відповідні запити РВ ФДМ України по Закарпатській області. Так, на думку позивачки, відповідний дозвіл ДКС України чи відмова у його наданні на звернення РВ ФДМ України по Закарпатській області від 16.10.2018 та 23.10.2018 повинні були бути отримані останнім не пізніше 01.11.2018 та 07.11.2018 відповідно;

2) стосовно доводів апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права щодо обов`язковості подачі державними органами приватизації пропозицій стосовно включення спірного нерухомого майна до переліку об`єктів малої приватизації, а також втрати пріоритетності вмотивованої відмови органу, уповноваженого управляти майном, позивачка зазначила таке:

- суд дійшов вірного висновку щодо того, що законодавство не ставить пріоритетним питання щодо позиції органів, уповноважених управляти майном, а передбачає лише виключні підстави для відмови державними органами приватизації у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації. Іншими словами, якщо підстав для відмови немає, об`єкт повинен бути включеним у відповідний перелік;

- листи-відповіді Державної казначейської служби є листами інформаційного характеру і жодного слова про відмову у приватизації вказаного нерухомого майна вони не містять і за своїм змістом жодним чином не стосуються процесів приватизації. Наступний лист Державної казначейської служби також не можна кваліфікувати як вмотивовану відмова у розумінні Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», оскільки він є лише формальною відпискою, котра не містить жодної інформації по суті звернення Регіонального відділення Фонду державного майна по Закарпатській області;

- майно, яке було заявлене позивачем до включення у перелік об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, і яке було включено у такий перелік, є майном державної форми власності, а не майном, належним Державній казначейській службі, чи Фонду державного майна, або його регіональних відділень. Відповідно до інформації, яка знаходиться у відкритому доступі в мережі Інтернет на офіційному сайті Фонду державного майна України, спірне майно було передано в оренду відповідачем на тривалі строки окремим комерційним фізичним та юридичним особам, що беззаперечно засвідчує той факт, що вказане майно безпосередньо не забезпечує виконання зазначеними органами встановлених законодавством завдань, тому таке майно є об`єктами, що підлягають приватизації.

- статтею 12 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачено, що ініціювання приватизації об`єктів може здійснюватися покупцями. Тобто, враховуючи наявність поданих позивачкою заяв, а також відсутність підстав для відмови у включенні відповідного нерухомого майна до переліку об`єктів малої приватизації, відповідач, як державний орган приватизації, зобов`язаний був включити відповідне майно до такого переліку, не чекаючи яких-небудь дій уповноваженого органу управління;

- у листі РВ ФДМУ по Закарпатській області № 01-11-03303 від 29.11.2018 чітко висловлено позицію щодо законності прийнятих ним рішень та дотримання процедури при виданні наказів № 00479 від 01.11.2018 та № 00498 від 15.11.2018;

3) твердження апелянта про те, що факт прийняття наказу № 00479 від 01.11.2018 виходить за межі повноважень РВ ФДМ є голослівними і не підкріплені жодними нормами діючого законодавства. В той же час, жодним нормативним актом не передбачено права РВ ФДМ скасовувати свої попередні накази;

4) твердження апелянта про порушення судом першої інстанції дискретних повноважень Фонду державного майна України є безпідставними, оскільки оскаржуване судове рішення не вирішує жодних питань, що відносяться до компетенції вказаного органу, а лише скасовує його незаконний акт.

РВ ФДМ України по Львівській, Закарпатській та Волинській областях подало відзив на апеляційну скаргу, у якому погодилося із доводами та вимогами апеляційної скарги третьої особи, просило цю скаргу задоволити, оскаржуване рішення місцевого господарського скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

У своєму відзиві відповідач додатково звернув на наступне:

1) РВ ФДМ України по Закарпатській області не скористалося в повній мірі часом на опрацювання заяв фізичної особи ОСОБА_3 та передачсно видало накази № 00479 від 01.11.2018 та № 00498 від 15.11.2018. Вказане свідчить про порушення відповідної процедури розгляду заяв, яка визначена у Законі України «Про приватизацію державного і комунального майна», що є підставою для скасування вказаних наказів, що й було зроблено відповідачем на підставі спірного наказу № 00559 від 19.12.2018;

2) відповідач не погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що жодним нормативним документом не передбачено права Регіонального відділення скасовувати свої попередні накази. Пунктом 94 Типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України №55 від 17.01.2018, передбачено можливість видання установою наказу (розпорядження) про визнання наказу таким, що втратив чинність, або скасування іншого наказу. Згідно п. З ч. 1 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», регіональні відділення та представництва діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України. Згідно з Положенням про Регіональне відділення ФДМ України по Закарпатській області, яке діяло на момент прийняття оскаржуваного наказу, начальник відділення наділений повноваженнями «підписувати накази регіонального відділення» (п.12). Таким чином, на думку відповідача, до повноважень керівника установи належить підписання всіх без виключення наказів, які регулюють її діяльність, в т.ч. і наказів про скасування попередньо прийнятих.

Позивачка та відповідач не забезпечили явку своїх представників у судове засідання.

Водночас, 09.09.2021 на адресу суду від позивачки надійшло клопотання про розгляд даної справи без її участі.

Учасники даного судового процесу були повідомлені про нього згідно контактних даних, відомості про які містяться в матеріалах справи. Крім того, процесуальні документи апеляційного суду у порядку, встановленому Законом України «Про доступ до судових рішень», були оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо здійснити без позивачки та відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника третьої особи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, з огляду на наступне:

За результатами розгляду заяв фізичної особи ОСОБА_1 , РВ ФДМ України по Закарпатській області прийняло рішення про включення низки об`єктів нерухомого майна державної форми власності до переліку об`єктів малої приватизації. Вказані рішення були оформлені окремими наказами, а саме:

1) за заявами від 09.10.2018 (вхідні номери №ЗП/01922 та № ЗП/01923) було видано наказ № 00479 від 01.11.2018 (а.с. 8, т.1), відповідно до якого до переліку об`єктів малої приватизації включено: - вбудовані приміщення (поз.19, 20, 43, 44, 45), загальною площею 40,1 кв.м., на першому поверсі частини будівлі літ. «А» (місцезнаходження об`єкта: АДРЕСА_1 ); - вбудовані приміщення (поз.11-14), загальною площею 189,70 кв.м. на першому поверсі частини будівлі літ. «А» (місцезнаходження об`єкта: АДРЕСА_1 ).;

2) за заявами від 22.10.2018 (вхідні номери №ЗП/02008 та №ЗП/02009) було видано наказ № 00498 від 15.11.2018 (а.с. 9, т.1), відповідно до якого до переліку об`єктів малої приватизації було включено: - вбудовані приміщення (поз.19-21), загальною площею 41,60 кв.м., першого поверху частини будівлі літ. «А» (місцезнаходження об`єкта: АДРЕСА_1 ); - вбудовані приміщення (поз.15, 16, 17, 18, 22), загальною площею 78,80 кв.м. першого поверху частини будівлі літ. «А» (місцезнаходження об`єкта: 90300, Закарпатська область, м.Виноградів, вул. Миру, 16-А).

Відповідно до змісту вказаних наказів, балансоутримувачем усіх зазначених приміщень було Управління державної казначейської служби України у Виноградівському районі Закарпатської області.

З матеріалів даної справи вбачається, що після надходження до РВ ФДМ України по Закарпатській області вищезазначених заяв ОСОБА_3 , Регіональним відділенням було направлено до Фонду державного майна України та до Державної казначейської служби України листи з приводу включення відповідних об`єктів державної власності до переліку об`єктів малої приватизації.

Так, зокрема, на адресу Державної казначейської служби України було направлено листи №07-07-02816 від 11.10.2018 (отримано адресатом 16.10.2018) та №07-07-02899 від 23.10.2018 (отримано адресатом 29.10.2018). Копії вказаних листів та повідомлень про вручення поштових відправлень наявні в матеріалах справи (а.с. 85-90, т.1).

Відповіді на вказані листи надійшли до РВ ФДМ України по Закарпатській області після видачі наказів №00479 та №00498.

Так, листом ДКС України від 26.10.2018 за №20-08/307-17623 (а.с. 33-34, т.1), який був отриманий відповідачем 05.11.2018, було повідомлено про доцільність подальшого використання Управлінням ДКС України у Виноградівському районі Закарпатської області приміщень площею 41,6 кв.м. та 189,7 кв.м на першому поверсі будівлі літ. «А» на АДРЕСА_2 як об`єктів оренди.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний лист був надісланий на адресу відповідача 29.10.2018 (а.с. 194-195, т.1).

Листом ДКС України від 12.11.2018 за №20-08/349-18556 (а.с. 35-36, т.1), який був отриманий відповідачем 16.11.2018, було повідомлено про доцільність подальшого використання Управлінням ДКС України у Виноградівському районі Закарпатської області приміщень площею 41,6 кв.м. та 78,8 кв.м на першому поверсі будівлі літ. «А» на АДРЕСА_2 як об`єктів оренди.

З матеріалів справи вбачається, що вказаний лист був надісланий на адресу відповідача 12.11.2018 (а.с. 196-198, т.1).

Листом ДКС України від 27.11.2018 за №20-08/406/19586 (а.с. 37-39, т.1), який був отриманий відповідачем 27.11.2018, Казначейство додатково повідомило, що нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , не підпадає під дію ч.3 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», оскільки використовується Казначейством шляхом надання його в оренду, у зв`язку з чим останнє не надає згоди щодо включення цього майна до переліку об`єктів малої приватизації.

Листом ФДМ України від 23.11.2018 за №10-19-24019 (а.с. 40-43, т.1), який був отриманий відповідачем 27.11.2018, було повідомлено, що на виконання положень абз. 2 ч. 2 та абз. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Регіональне відділення при опрацюванні поданих потенційними покупцями заяв мало не тільки формально відпрацювати подані заяви, а обов`язково отримати позиції уповноважених органів управління щодо підтвердження того, що запропоновані об`єкти безпосередньо не забезпечують виконання органами державної влади та органами місцевого самоврядування встановлених законодавством завдань і ці органи не заперечують щодо їх приватизації.

У відповідь на вказаний лист, РВ ФДМ України по Закарпатській області зазначило про пропуск Державним казначейством терміну для висловлення своєї позиції щодо приватизації спірного майна, який встановлений у статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а також про те, що відповіді Державного казначейства не містять чіткої позиції щодо відмови у приватизації спірних об`єктів. Надалі Регіональне відділення зобов`язалось враховувати у своїй діяльності лист ФДМ України від 23.11.2018 за №10-19-24019 та листи відповідних державних органів управління (листи від 29.11.2018 за №01-11-03303 та від 05.12.2018 за №01-07-03370, а.с. 91-92, 93-94, т.1).

Листом ФДМ України від 12.12.2018 за №10-19-25421 (а.с. 44-45, т.1), який був отриманий відповідачем 13.12.2018, зазначено про те, що до Фонду звернулась ДКС України з клопотанням щодо скасування наказу №00498 від 15.11.2018, яке мотивоване тим, що Регіональне відділення порушило строк на опрацювання заяви, встановлений у ч.8 ст.11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та передчасно видало наказ №00498 від 15.11.2018. У зв`язку з цим Фонд запропонував Регіональному відділенню врахувати відповідне звернення Казначейства та здійснити відповідні заходи.

У подальшому, наказом РВ ФДМ України по Закарпатській області №00559 від 19.12.2018 (а.с. 13, т.1) було скасовано накази №00479 від 01.11.2018 та №00498 від 15.11.2018.

Підставами такого скасування у наказі зазначено ч. 9 ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», а також листи Державної казначейської служби України №20-08/307-17623 від 26.10.2018, №20-08/349-18556 від 12.11.2018, №20-08/406-19586 від 27.11.2018, №20-08/20378 від 07.12.2018 та листи Фонду державного майна України №10-19-24019 від 23.11.2018 та №10-19-25421 від 12.12.2018.

З матеріалів справи вбачається також факт безпосереднього листування Фонду державного майна України та Державної казначейської служби України з приводу спірного питання (а.с. 111-112, 113-115, 116, т.1).

Не погодившись з наказом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області № 00559 від 19.12.2018, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом у даній справі.

Правові, економічні та організаційні основи приватизації державного і комунального майна регулює Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна».

Порядок приватизації державного і комунального майна включає в себе, зокрема, процедуру формування та затвердження переліків об`єктів, що підлягають приватизації, під час якої і виник спір у даній справі.

Вказана процедура регламентується, зокрема, положеннями статті 11 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» (надалі Закон) та Порядком подання та розгляду заяв про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, затвердженим наказом Фонду державного майна України № 675 від 22.05.2018 (надалі Порядок).

Відповідно до ст. 11 Закону, ініціювати приватизацію об`єктів можуть органи приватизації, уповноважені органи управління, інші суб`єкти управління об`єктами державної і комунальної власності або покупці (частина 1).

Заяви про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або малої приватизації, що підлягають приватизації, подаються потенційними покупцями до державних органів приватизації за місцезнаходженням об`єкта, що приватизується, у порядку, що встановлюється Фондом державного майна України (частина 7, абзац 1).

Державні органи приватизації протягом трьох днів після надходження заяви звертаються щодо надання згоди на включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації, до уповноважених органів управління державним майном, крім випадків, коли орган приватизації є уповноваженим органом управління державним майном або уповноважений орган управління самостійно ініціював включення такого об`єкта до переліку об`єктів державної власності, що підлягають приватизації. Уповноважені органи управління державним майном надають згоду на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивовану відмову протягом 15 днів з моменту надходження звернення від державних органів приватизації. У разі якщо орган приватизації не одержав у встановлений строк дозвіл чи відмову від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, згода на приватизацію вважається наданою (частина 7, абзаци 3-5).

Державні органи приватизації протягом 30 днів розглядають заяви та приймають рішення щодо включення до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, і в п`ятиденний строк письмово повідомляють про це заявника, підприємство, що приватизується (балансоутримувача об`єкта), а також відповідний уповноважений орган управління (частина 8).

Частиною 9 вказаної статті визначено підстави, за наявності яких державний орган приватизації відмовляє у включенні до переліку об`єктів, що підлягають приватизації, а саме: 1) коли підприємство, що пропонується приватизувати, перебуває у процесі ліквідації; 2) коли законодавством установлено обмеження щодо приватизації об`єкта; 3) вмотивованої відмови органу, уповноваженого управляти державним майном, у погодженні щодо включення до переліку об`єктів, що підлягають приватизації; 4) невключення Кабінетом Міністрів України за поданням Фонду державного майна України до переліку об`єктів великої приватизації, що підлягають приватизації.

Порядок, при цьому, регламентує процедуру подання та розгляду відповідних заяв, зокрема, вимоги щодо форми та змісту таких заяв, а також визначає підстави для повернення відповідних заяв державними органами приватизації з метою усунення заявниками недоліків та їх правильного оформлення. Крім цього, Порядок визначає процедуру включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів великої або об`єктів малої приватизації, а також підстави та порядок відмови у включенні об`єктів до відповідного переліку.

Зокрема, у розділі 4 Порядку регламентовано питання включення об`єктів права державної власності до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації.

Відповідно до пунктів 5-7 вказаного розділу, уповноважені органи управління державним майном надають до Фонду та державного органу приватизації, до якого надійшла заява, згоду на приватизацію об`єкта державної власності або вмотивовану відмову протягом 15 днів з дати надходження звернення від державних органів приватизації. У разі якщо державний орган приватизації не одержав у встановлений строк дозволу чи відмови від органу, уповноваженого управляти відповідним майном, згода на приватизацію вважається наданою. У разі надходження від органу, уповноваженого управляти державним майном, вмотивованої відмови погодити включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, результати розгляду заяви доводить до заявника державний орган приватизації, до якого надійшла заява, у письмовій формі або за проханням заявника - засобами електронного зв`язку.

Пунктом 8 визначено, що державний орган приватизації протягом 30 днів розглядає подану заяву і додані до неї документи та приймає рішення щодо включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, і в п`ятиденний строк письмово повідомляє про прийняте рішення заявника, підприємство, що приватизується (балансоутримувача об`єкта), а також відповідний уповноважений орган управління.

Відповідно до пунктів 9-11, державний орган приватизації, який прийняв рішення про включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації, не пізніше наступного дня інформує Фонд про прийняте рішення. Фонд за поданням державних органів приватизації, які прийняли рішення про включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, у разі відсутності підстав для відмови затверджує переліки об`єктів малої приватизації, що підлягають приватизації. Об`єкт вважається включеним до переліку об`єктів малої приватизації з дати затвердження такого переліку Фондом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів констатує, що вищезазначеними нормами встановлено чітку процедуру, яка повинна бути дотримана органами приватизації при формуванні переліків об`єктів приватизації.

Вказана процедура не передбачає можливості скасування державним органом приватизації свого рішення про включення об`єкта до переліку об`єктів приватизації. Натомість, питання про обґрунтованість відповідної заяви про включення об`єктів права державної власності до відповідного переліку об`єктів приватизації вирішується лише шляхом її задоволення, або відмови в її задоволенні (пункти 5-8 розділу 4, розділ 5 Порядку). Додатково вказаними нормами передбачено механізм перевірки Фондом державного майна України відповідного рішення Регіонального відділення шляхом затвердження, або відмови у затвердженні відповідного переліку об`єктів приватизації (пункти 9-11 розділу 4 Порядку).

Окрім того, суд зазначає, що за змістом ч.1 ст. 7 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», Фонд державного майна України, його регіональні відділення та представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим становлять єдину систему державних органів приватизації. Державні органи приватизації здійснюють державну політику у сфері приватизації та діють на підставі Закону України «Про Фонд державного майна України», цього Закону, інших актів законодавства.

Відповідно до ч.3 ст. 6 Закону України «Про Фонд державного майна України», регіональні відділення та представництва Фонду державного майна України діють на підставі положень, що затверджуються Головою Фонду державного майна України.

Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України було затверджене наказом Фонду державного майна України № 678 від 15.05.2012.

Пунктом 10 вказаного Положення визначено, що Регіональне відділення у межах своїх повноважень видає акти організаційно-розпорядчого характеру; акти регіонального відділення можуть бути скасовані Головою Фонду повністю чи в окремій частині.

Тобто, з норм Закону України «Про Фонд державного майна України» та Положення про регіональне відділення Фонду державного майна України, не вбачається наявності повноважень Регіонального відділення на скасування власних наказів. Такі повноваження має лише Голова Фонду державного майна України.

Виходячи з фактичних обставин даної справи та сукупності вищезазначених норм, колегія суддів зазначає про відсутність повноважень у Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області для скасування за власною ініціативою своїх же наказів № 00479 від 01.11.2018 та № 00498 від 15.11.2018 про включення об`єктів до переліку об`єктів малої приватизації. Відповідні повноваження не випливають ні з загальних норм, які регламентують діяльність Фонду державного майна України та його регіональних відділень, ні зі спеціальних норм, які регламентують процедуру включення об`єктів до переліку об`єктів малої приватизації.

Саме виходячи з цієї підстави, колегія суддів вважає, що позов у даній справі був обґрунтовано задоволений судом першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними та необґрунтованими висновки місцевого господарського суду про порушення третьою особою строків, встановлених ч. 7 ст. 11 Закону, а також про те, що під час вирішення питання про включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації, позиція органів, уповноважених управляти державним майном, не є визначальною. Так, з матеріалів даної справи вбачається, що відповідні строки, встановлені ч. 7 ст. 11 Закону, третьою особи були дотримані, а, натомість, відповідач передчасно, не дочекавшись відповіді від третьої особи, прийняв свої накази № 00479 від 01.11.2018 та № 00498 від 15.11.2018. Правове значення позиції органів, уповноважених управляти державним майном стосовно включення об`єкта до переліку об`єктів малої приватизації детально врегульоване нормами ч.9 ст. 11 Закону та пунктами 7-8 розділу 4 та розділом 5 Порядку.

Однак, як зазначалось вище, з огляду на відсутність у відповідача повноважень на скасування власних наказів, він не мав підстав для прийняття наказу № 00559 від 19.12.2018. Виправлення відповідної помилки відповідача можливе шляхом скасування відповідного наказу Головою Фонду державного майна України. З огляду на це, помилковість висновків суду першої інстанції щодо застосування ч. 7 ст. 11 Закону не впливає на правильність його рішення по суті.

Колегія суддів не погоджується із твердженнями скаржника, що задоволення позову у даній справі буде мати наслідком втручання у дискреційні повноваження Фонду державного майна України, оскільки предметом позову у даній справі є скасування наказу про скасування наказів, а не вирішення питання про включення чи виключення певного об`єкта з переліку об`єктів малої приватизації. Більше того, задоволення позову у даній справі не буде мати наслідком вирішення питання про включення відповідних об`єктів нерухомості до переліку об`єктів малої приватизації, оскільки в розумінні п.11 Порядку, об`єкт вважається включеним до переліку об`єктів малої приватизації з дати затвердження такого переліку Фондом державного майна України. При цьому, як вбачається з матеріалів даної справи, відповідні переліки не були затверджені Фондом.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги Державної казначейської служби України.

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.02.2021 у справі №260/374/19 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20-ти днів відповідно до ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 13.09.2021

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік