РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2021Справа № 910/4055/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Вінницяоблпаливо"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурстрейдсервіс"

про стягнення 157 325, 55 грн,

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Вінницяоблпаливо" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ресурстрейдсервіс", в якій просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 157 325,55 грн., що виникла через порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №1/01 від 27.01.2020 в частині повної, своєчасної сплати платежів, яка складається з: 140 000,00 грн. - основного боргу, 11 180,47 грн. - компенсації витрат на оплату спожитої орендарем електричної енергії, 6 145,08 грн. - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2021 залишено без руху позовну заяву, надано позивачу строк для усунення недоліків, який становить десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, встановлено позивачу спосіб усунення недоліків у позовній заяві.

Станом на 19.04.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду від 22.03.2021.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 (після усунення недоліків) відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Частиною 1 статті 161 ГПК України визначено, що при розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Згідно частині 2 статті 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

В свою чергу, станом на день вирішення даного спору відзиву, або будь-яких інших заяв по суті справи, так само як і доказів повного або часткового погашення заборгованості, контррозрахунку позовних вимог, відповідач до суду не подав.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 була надіслана рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштового відправлення №761 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з цим, 16.06.2021 конверт з поштовим відправленням №761 повернувся до суду без вручення з поміткою: «за закінченням терміну зберігання».

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відповідної відмітки вважається днем вручення відповідачу ухвали суду в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

У даному випадку судом враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Судом, також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Разом з цим, згідно з ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позов, не надав жодних заяв по суті справи, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. у відпустці та на лікарняному, завершальний розгляд справи здійснювався 10.09.2021.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

27.01.2020 між позивачем (орендодавець) та відповідачем (орендар) був укладений договір №1/01 оренди нерухомого майна (далі - договір), за умовами якого позивач зобов`язався передати орендареві, а орендар зобов`язався прийняти у тимчасове платне користування нерухоме майно, яке знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 1 (колишня назва - Леніна), с. Попелюхи, Піщанський район, Вінницька область.

Відповідно до п.1.2. договору, до складу нерухомого майна входять: блок допоміжних служб площею 147,4 кв. м, вагова транспортна 30-тонна, навіс площею 82,3 кв. м, склад ПММ площею 53,2 кв. м, пожежна водойма, залізобетонна огорожа, під`їзна залізнична колія і естакада, ЛЕП, благоустрій території (асфальтобетонне покриття) площею 7440 кв. м, а також металева ємність об`ємом 25 куб. м.

Додатковою угодою від 31.01.2020 до договору оренди нерухомого майна №1/01 від 27.01.2020 сторони дійшли згоди, що разом з нерухомим майном у тимчасове користування на той же строк передається рухоме майно; яке знаходиться в об`єктах нерухомого майна та на земельній ділянці, переданих у користування Орендарю. Перелік такого майна визначається за згодою сторін і вказується в окремому акті. Плата за користування рухомим майном включена до загального розміру орендної плати, визначеного п. 4.2 Договору оренди нерухомого майна № 1/01 від 27.01.2020.

Пунктом 2.1. договору сторони узгодили, що майно передається в оренду строком на 2 роки 11 місяців з моменту підписання Договору сторонами.

Згідно з п.п. 3.1. - 3.3. договору, передавання Орендарю майна здійснюється сторонами або їх представниками шляхом підписання акту прийому-передачі, який є невід`ємною частиною Договору. Майно повинно бути передане Орендодавцем та прийнято Орендарем протягом трьох робочих днів з моменту підписання Договору. З підписанням акту прийому-передачі сторони стверджують, що передане Орендодавцем Орендарю майно перебуває у стані, придатному для використання відповідно до умов та мети Договору.

Відповідно до п.п. 4.1.- 4.4 договору, плата, яка справляється з Орендаря, складається з плати за користування майном і плати за користування земельною ділянкою. Розмір щомісячної орендної плати за користування майном становить 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень з ПДВ. Орендна плата справляється у грошовій безготівковій формі на розрахунковий рахунок Орендодавця. Орендна плата справляється наперед (передоплата) за кожний місяць користування майном не пізніше 10-го числа.

Крім того, пунктом п. 4.7 договору сторони погодили, що спожиті комунальні послуги, підключені до нерухомого майна, відповідач оплачує самостійно їхнім постачальникам або на підставі поданих орендодавцем рахунків у 10-денний строк компенсує їх вартість.

Додатковою угодою №2 від 20.05.2020 до договору оренди нерухомого майна №1/01 від 27.01.2020 сторони дійшли згоди, що у зв`язку з оголошенням в Україні карантину розмір щомісячної орендної плати за травень - серпень 2020 року зменшується і становить 10000 (десять тисяч) гривень з ПДВ. З вересня 2020 року орендна плата сплачується в розмірі, визначеному п. 4.2. договору оренди нерухомого майна №1/01 від 27.01.2020.

Відповідно до акту прийому-передачі нерухомого майна від 29.01.2020 до договору оренди нерухомого майна №1/01 від 27.01.2020 на виконання п. 3.1. Договору Орендодавець передав Орендарю, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, яке знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 1 (колишня назва - Леніна), с. Попелюхи, Піщанський район, Вінницька область, до складу якого входять: блок допоміжних служб площею 147,4 кв. м, вагова транспортна 30-тонна, навіс площею 82,3 кв. м, склад ПММ площею 53,2 кв. м, пожежна водойма, залізобетонна огорожа, під`їзна залізнична колія і естакада, ЛЕП, благоустрій території (асфальтобетонне покриття) площею 7440 кв. м, а також металева ємність об`ємом 25 куб. м.

Спір виник внаслідок того, що, за доводами позивача, починаючи з травня 2020 року по лютий 2021 відповідач не виконує грошові зобов`язання за договором в частині своєчасної сплати орендних платежів та не компенсує витрати на оплату електроенергії спожитої за листопад 2020 - лютий 2021, внаслідок чого виникла заборгованість, на яку також нараховано пеню.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що внаслідок укладення договору між сторонами правочину склалися господарські правовідносини, а також, згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За умовами ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Укладений між позивачем та відповідачем договір є договором найму (оренди).

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 173, 174, 175, 283, 284, 285, 286 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509, 759, 793, 797 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно акту прийому-передачі нерухомого майна від 29.01.2020 до договору оренди нерухомого майна №1/01 від 27.01.2020 на виконання п. 3.1. Договору Орендодавець передав Орендарю, а Орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно, яке знаходяться за адресою: вул. Шевченка, 1 (колишня назва - Леніна), с. Попелюхи, Піщанський район, Вінницька область, до складу якого входять: блок допоміжних служб площею 147,4 кв. м, вагова транспортна 30-тонна, навіс площею 82,3 кв. м, склад ПММ площею 53,2 кв. м, пожежна водойма, залізобетонна огорожа, під`їзна залізнична колія і естакада, ЛЕП, благоустрій території (асфальтобетонне покриття) площею 7440 кв. м, а також металева ємність об`ємом 25 куб. м.

Розмір орендної плати, визначений пунктом 4.2 договору, становить 22500 (двадцять дві тисячі п`ятсот) гривень за місяць, а на підставі додаткової угоди № 2 від 20.05.2020 у травні-серпні 2020 року - 10000 (десять тисяч) гривень за місяць.

Крім орендної плати відповідно до п. 4.7. договору, спожиті комунальні послуги, підключені до нерухомого майна, відповідач мав сплачувати самостійно їхнім постачальникам або на підставі поданих орендодавцем рахунків у 10-денний строк компенсувати їх вартість.

Як вбачається з матеріалів справи, починаючи з травня 2020 відповідачем порушувалися строки здійснення орендних платежів. Внаслідок чого залишок непогашеної основної заборгованості зі сплати орендних платежів станом на момент звернення позивача з даним позовом склав 140 000,00 грн. Заборгованість орендаря з по компенсації витрат на оплату електричної енергії, спожитої протягом листопада 2020 - лютого 2021 року, за які орендодавець заплатив постачальнику електроенергії власні кошти, становить 11 180,47 грн. З урахуванням приписів ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи положення Договору оренди, строк оплати орендної плати за користування приміщення переданого у оренду є таким, що настав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензіями від 31.07.2020 та 09.11.2020 про погашення заборгованості за договором.

Матеріалами справи підтверджується, що листом від 24.12.2020 відповідач гарантував виконати зобов`язання за договором та виплатити борг не пізніше ніж до 25.01.2021.

Натомість, станом на день ухвалення даного рішення жодних належних та допустимих доказів повного або часткового погашення спірної заборгованості матеріали справи не місять.

Також матеріалами справи підтверджується, що сторонами було складено та підписано акт звірки взаєморозрахунків за період 29.01.2020 - 30.11.2020, в якому відображені оплати, здійснені відповідачем у спірний період правовідносин, а також зафіксовано суму боргу відповідача перед позивачем.

Суд зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб. Як правило, акти звірок розрахунків (чи заборгованості) складаються та підписуються бухгалтерами контрагентів і підтверджують остаточні розрахунки сторін на певну дату. Відсутність в акті звірки підписів перших керівників сторін або інших уповноважених осіб, які мають право представляти інтереси сторін, у тому числі здійснювати дії, направлені на визнання заборгованості підприємства перед іншими суб`єктами господарювання, означає відсутність в акті звірки юридичної сили документа, яким суб`єкт господарської діяльності визнає суму заборгованості. Слід також зазначити, що чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, уповноваженою особою боржника, та підтвердження наявності такого боргу первинними документами свідчить про визнання боржником такого боргу.

Відповідно до частини 7 статті 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" в редакції, чинній станом на дату підписання актів звірки, головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів (ч. 3 ст. 8 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства бухгалтер або інші уповноважені особи, які підписали складені між сторонами акти звірки, мають такі повноваження в межах здійснення ними бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Акти звіряння взаєморозрахунків є зведеними обліковими документами, які відображають загальну суму заборгованості на певну дату та фіксують стан розрахунків між сторонами.

Суд звертає увагу на те, що під час розгляду даної справи відповідачем не вчинено жодної дії і не надано жодного доказу з метою спростування факту існування у нього заборгованості перед позивачем на заявлену до стягнення суму.

У зв`язку з викладеним, суд приходить до висновку про те, що наданий до матеріалів справи акт звірки взаємних розрахунків підтверджує факт (стан) здійснення відповідних взаєморозрахунків між сторонами на відповідну дату.

Враховуючи, що відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги та свідчили про відсутність у нього обов`язку сплатити заявлену до стягнення суму основного боргу, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості зі сплати орендних платежів за користування об`єктом договору оренди у розмірі 140 000,00 грн., а також заборгованості з компенсації витрат на оплату спожитої орендарем електричної енергії на суму 11 180,47 грн. (всього на суму 151 180,47 грн.) нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 6145,08 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.5. Договору сторони погодили, що за затримку сплати орендної плати орендної орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочки платежу від суми заборгованості.

Зважаючи на даний пункт Договору, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6145,08 грн. пені.

Здійснивши перерахунок суми пені в розмірі 6145,08 грн., суд визнав його обґрунтованим, арифметично вірним, здійсненим у відповідності до вимог законодавства та умов Договору, у зв`язку із чим вимога про стягнення вказаної суми пені є такою, що підлягає задоволенню.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір покладається на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "РЕСУРСТРЕЙДСЕРВІС" (Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ КАЗИМИРА МАЛЕВИЧА, будинок 8; ідентифікаційний код: 42977978) на користь ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ВІННИЦЯОБЛПАЛИВО" (Україна, 21021, Вінницька обл., місто Вінниця, ВУЛИЦЯ ХМЕЛЬНИЦЬКЕ ШОСЕ, будинок 122; ідентифікаційний код: 01880670) 140 000,00 грн. - заборгованості за оренду майна, 11 180,47 грн. - заборгованості з компенсації витрат на оплату спожитої електроенергії, 6 145,08 грн. - пені та 2 359,88 грн. - витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2021.

Суддя І.В. Приходько