ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021м. ДніпроСправа № 904/4622/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Мельниченко І.Ф. за участю секретаря судового засідання Лєшукової Н.М., розглянув спір

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл.

про стягнення заборгованості у сумі 3 058 257,70 грн.

Представники:

від позивача не з`явився

від відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення 2 716 283,49 грн., що складають суму заборгованості за договором постачання природного газу № 2166/1920-ТЕ-5 від 27.09.2019, 66 949,56 грн. - пені, 84 120,019 грн. - річних, 190 904,56 грн. - інфляції грошових коштів.

Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору постачання природного газу №2166/1920-ТЕ-5 від 27.09.2019 в частині своєчасної оплати поставленого природного газу за період з жовтня 2019 по квітень 2020.

У відзиві на позов відповідач проти суми основного боргу не заперечує та просив суд надати розстрочку виконання рішення суду в частині, в якій останній визнає позов, строком на одинадцять місяців, згідно із викладеним відповідачем у відзиві графіком погашення боргу.

В обґрунтування заяви про розстрочку посилається на скрутне фінансове становище та збитковість підприємства, наявність боргу населення за послуги центрального опалення.

Щодо нарахування пені, 3% річних та інфляції грошових коштів відповідач зазначає наступне.

Згідно пункту 15 Розділу 2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби (COVID-19), було встановлено звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємств централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

Оскільки відповідач відноситься до підприємства виробників теплової енергії, то відповідно до вищевказаного Закону на період карантину, який триває з 12.03.2020 і по сьогоднішній день, ТОВ «ДУРБ» звільнене від нарахування йому заявлених до стягнення штрафних санкцій.

У відповіді на відзив на позов позивач зазначає таке.

Нарахування пені у даній справі здійснено за період, що не перевищує 6 місяців, відповідно до статті 232 ГК України, що підтверджується детальним розрахунком за період з 26.11.2019 по 17.04.2020, тобто до набрання чинності Закон України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 № 553-ІХ.

Крім того, нарахування за статтею 625 ЦК України не є штрафними санкціями та не обмежуються жодним строком, тому таке нарахування здійснено позивачем за весь період прострочення виконання зобов`язань за договором. Жодних обмежень щодо такого нарахування Закон України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 № 553-ІХ не містить.

Таким чином, позивач зазначає, що посилання відповідача на необхідність часткової відмови у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних в загальному розмірі 341 974,21 грн. безпідставне.

Щодо розстрочення виконання рішення суду, позивач зазначає наступне.

Обставини на які посилається відповідач у відзиві на позов не є виключними обставинами в розумінні статті 331 ГПК України, для розстрочення виконання судового рішення, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у даній справі.

Фактично відповідач вже і так отримав значний проміжок часу під час дії договору для погашення заборгованості, проте часткова оплата останнім проводилась із значним простроченням, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 94,6%.

При цьому, затримка розрахунку на даний час складає вісімнадцять місяців (за зобов`язанням з оплати за грудень 2019).

Враховуючи викладене, позивач вважає, що клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду не містить виняткових обставин, які дають можливість розстрочити виконання рішення суду, тому просить відмовити в його задоволенні.

Ухвалою від 11.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.06.2021.

01.06.2021 на адресу суду від відповідача надійшла заява про продовження строку подання відзиву на позовну заяву та доказів у справі, розгляд якого господарським судом відтерміновано до наступного засідання.

Представники сторін в підготовче засідання 08.06.2021 не з`явились, подавши клопотання про відкладення підготовчого засідання, яке господарський суд вважає можливим задовольнити.

Ухвалою суду від 08.06.2021 відкладено підготовче засідання до 06.07.2021.

05.07.2021 від позивача надійшло клопотання про проведення засідання без участі представника останнього.

Представником відповідача у підготовчому засіданні 06.07.2021 заявлено усне клопотання про відкладення підготовчого засідання з метою реалізації права останнього подати заперечення.

Ухвалою суду від 06.07.2021 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 11.08.2021 та відкладено підготовче засідання до 21.07.2021.

14.07.2021 на адресу суду від відповідача надійшло заперечення.

15.07.2021 на електронну адресу суду надійшло клопотання про проведення засідання без участі представника позивача.

Під час підготовчого провадження господарським судом вирішені питання, визначені частиною 2 статті 182 ГПК України, у зв`язку з чим господарським судом завершено підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 31.08.2021, про що постановлено ухвалу суду.

27.08.2021 від позивача електронним засобом зв`язку надійшло клопотання про проведення судового засідання без участі його представника.

28.02.2021 електронним засобом зв`язку від відповідача до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що відповідач, як учасник даної справи не обмежений колом представників, правові підстави для задоволення вказаного клопотання відсутні.

31.08.2021 у судове засідання представники сторін не з`явилися.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представників сторін за наявними у ній матеріалами.

31.08.2021 у судовому засіданні оголошені вступна та резолютивна частини рішення (стаття 240 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.09.2019 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" (далі - споживач) був укладений договір постачання природного газу № 2166/1920-ТЕ-5 (а.с. 19-28).

Відповідно до пункту 1.1 постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2 договору).

Згідно пункту 3.8 договору в редакції додаткової угоди № 4 від 30.11.2018, приймання передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці поставки, оформлюється актом приймання-передачі.

Споживач в акту приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу.

Пунктом 4.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу визначається сторонами щомісяця шляхом підписання додаткової угоди на підставі прейскуранту.

На виконання умов пункту 4.2 договору сторонами укладено додаткові угоди № 1 від 31.10.2021, № 2 від 12.11.2019, № 3 від 09.12.2019, № 4 від 19.12.2019, № 5 від 28.01.2020, № 6 від 24.02.2020, № 7 від 23.03.2020, № 8 від 23.04.2020, відповідно до яких кожного місяця визначалася ціна за 1000 куб.м. та строк оплати (а.с. 29-37 том- 1).

Пунктом 5.1 договору визначено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами, шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов договору, позивач за період з жовтня 2019 по квітень 2020 поставив відповідачу природний газ на суму 2 871 405,98 грн., що підтверджується актами приймання передачі природного газу, які містяться в матеріалах справи (а.с.38-44). Вказані акти підписані та скріплені печатками сторін без зауважень та заперечень.

Відповідач свої зобов`язання за спірним договором щодо оплати за отриманий природний газ виконав частково, сплативши заборгованість у сумі 155 122,49 грн., що підтверджується банківськими виписками (а.с. 45-50 том - 1).

Відтак, заборгованість відповідача перед позивачем становить 2 716 283,49 грн.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

З огляду на наявний в матеріалах справи договір, та обставини справи між позивачем та відповідачем виникли правовідносини поставки.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Умовами договору передбачено строки, розмір та порядок оплати заборгованості. Відповідно до пункту 5.1 договору, строк оплати поставленого природного газу є таким, що настав.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова вiд зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Станом на час розгляду справи доказів сплати заборгованості у сумі 2 716 283,49 від представників сторін не надійшло, крім того відповідач не заперечує щодо розміру основної заборгованості.

Перевіривши розрахунок наданий позивачем, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 2 716 283,49 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

За змістом статей 549, 551 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або iнше майно, якi боржник повинен передати кредиторовi у разi порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у вiдсотках вiд суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме i нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмiр встановлюється договором або актом цивiльного законодавства.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштiв сплачують на користь одержувачiв цих коштiв за прострочку платежу пеню в розмiрi, що встановлюється за згодою сторiн.

Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 5.1, 5.6. договору він зобов`язується сплатити позивачу, пеню у розмірі 17,8% (з 01.01.2020 14,2 додаткова угода № 5 від 28.01.2020) річних, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого природного газу, позивачем останньому нараховано пеню у розмірі 66 949,56 грн. за період 26.11.2019 по 17.04.2020.

Суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві, з огляду на таке.

Так, пунктом 15 Розділу 2 Прикінцевих положень Закону України Про внесення змін до Закону України Про Державний бюджет України на 2020 рік від 13.04.2020 №553-ІХ визначено, що тимчасово, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням короновірусної хвороби(COVID-19), звільнити від нарахування постачальниками електричної енергії та природного газу пені та штрафних санкцій підприємства централізованого водопостачання та водовідведення незалежно від форми власності, а також виробників теплової енергії незалежно від форми власності.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем нараховано пеню за період з 26.11.2019 по 17.04.2020, тобто до набрання чинності вказаного закону.

Відтак, позивачем пеню нараховано правомірно.

Суд перевіривши розрахунок пені, зазначає що він є правильним. Тому, вимога щодо стягнення пені у розмірі 66 949,56 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 84 120,09 грн. за період 26.11.2019 по 28.02.2021 та інфляційних втрат у розмірі 190 904,56 грн. за період січень 2020 лютий 2021.

Суд перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, зазначає що він є правильним, тому вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, відповідач просить розстрочити виконання рішення у даній справі строком на 11 місяців, мотивуючи тим, що негайне виконання рішення суду про стягнення з відповідача на користь позивача всього боргу в розмірі 2 716 283,49 грн. призведе до накладення арештів на рахунки відповідача, що, в свою чергу, заблокує його роботу, не дозволятиме своєчасно здійснювати розрахунки, виплачувати заробітну плату, розраховуватися за енергоносії, матеріали та послуги, необхідні для належного здійснення господарської діяльності відповідача та, як наслідок, призведе до неплатоспроможності відповідача і неможливості виконувати свої зобов`язання не тільки перед позивачем, а й іншими кредиторами.

Також, відповідач зазначив, що має збиток в сумі 8 795 300,00 грн., крім того, на сьогодні відповідач не в змозі в повному обсязі своєчасно виконувати зобов`язання перед позивачем, оскільки основною причиною їх існування є заборгованість населення за послуги з центрального опалення та обслуговування вузлів обліку теплової енергії, яка на сьогодні становить біля 4,7 млн. грн., в тому числі і за період дії спірного Договору, а саме за 2019-2020.

У відповідача також перед позивачем існують зобов`язання за Договором реструктуризації заборгованості №191/1/1730-РЗ від 21.05.2019, який повністю і своєчасно виконується відповідачем, заборгованість за яким повністю повинна бути погашена до квітня 2024.

Крім того, причиною неможливості погасити борг відповідача перед позивачем є на сьогоднішній день запроваджений Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" карантин та колізії у законодавстві України, що змушують відповідача надавати послуги для населення за тарифами, встановленими ще в січні 2019 та не забезпечують покриття економічно обґрунтованих витрат Відповідача для надання його послуг населенню.

З огляду на викладене відповідач вважає, що наведені обставини є винятковими і що розстрочення виконання судового рішення дозволить акумулювати необхідні фінансові кошти для повного його виконання, виходячи з пріоритету інтересів позивача у справі для відновлення його права у вигляді отримання повної суми боргу, за наявності достатніх даних вважати реальною можливість відшкодування відповідачем боргу за рішенням суду у даній справі. Також, Відповідач просить відстрочити стягнення судового збору до 31.12.2022.

Позивач заперечує проти задоволення заяви відповідача про розстрочення виконання рішення, оскільки обставини на які посилається відповідач у відзиві на позов не є виключними обставинами в розумінні статті 331 ГПК України, для розстрочення виконання судового рішення, а є лише способом для затягування виконання рішення суду у даній справі.

Фактично відповідач вже і так отримав значний проміжок часу під час дії договору для погашення заборгованості, проте часткова оплата останнім проводилась із значним простроченням, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка складає 94,6%.

При цьому, затримка розрахунку на даний час складає вісімнадцять місяців (за зобов`язанням з оплати за грудень 2019).

Позивач вважає, що надання відповідачу розстрочки виконання рішення суду, призведе до сприяння відповідачу в подальшому порушувати свої зобов`язання за іншими подібними договорами (існуючими і майбутніми), оскільки надана розстрочка буде істотно порушувати майнові інтереси позивача, внаслідок надзвичайно тривалого перенесення терміну виконання зобов`язання Відповідача у спірних правовідносинах, в тому числі враховуючи стрімкі інфляційні процеси в державі.

Перевіривши докази сторін, суд погоджується з доводами позивача про неналежність доказів відповідача на підтвердження винятковості випадку, оскільки надані докази свідчать про відсутність коштів у відповідача, що є звичайними ризиками господарської діяльності.

За приписами ч. 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Згідно із ч. 1 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

За умовами ч. 3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до ч. 4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, обов`язковою умовою надання розстрочки виконання судового рішення є в тому числі наявність обставин, що ускладнюють виконання такого рішення.

При вирішенні питання про надання розстрочки виконання рішення суд враховує матеріальні інтереси сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору.

Суд зазначає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження поданого клопотання та обставин, які ускладнюють виконання рішення. В обґрунтування клопотання про розстрочку виконання рішення суду відповідач послався на обставини, які є звичайними обставинами при веденні господарської діяльності відповідачем, яку він здійснює на свій ризик. Позивач та відповідач знаходяться в рівних економічних умовах при здійсненні своєї господарської діяльності. Розстрочка виконання рішення суду призведе до надання переваг відповідачу у порівнянні з позивачем за відсутності для цього підстав. Відповідачем не доведено винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочки виконання рішення суду.

Також, при розгляді заяви суд враховує положення міжнародного договору, а саме статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що передбачає право на справедливий суд. Під терміном справедливий судовий розгляд розуміється у тому числі забезпечення реального виконання рішення, на що Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу держав - членів Ради Європи. Обов`язок забезпечення механізмів реалізації права на справедливий суд покладено на держави-учасниці Конвенції.

Надання за вищезазначених обставин відповідачу можливості тимчасово не виконувати рішення суду (розстрочка) буде порушенням права власності позивача у розумінні ч. 1 ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З урахуванням вищевикладеного, клопотання відповідача про розстрочку виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

Щодо розподілу судового збору суд зазначає таке.

За змістом частини першої статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судовий збір, сплачений позивачем під час звернення до суду, становить 45 873,87 грн. (а.с.51 том - 1).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в сумі 2 716 283,49 грн. за який сплачено судовий збір у сумі 40 744,25 грн.

Відповідно 50 відсотків від цього судового збору становить 20 372,13 грн., які згідно з частиною третьою статті 7 Закону України "Про судовий збір" підлягають поверненню позивачу за ухвалою суду.

Інша частина судового збору 25 501,74 грн., сплаченого позивачем у складі судового збору у сумі 45 873,87 грн., покладається на відповідача відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 509, 526, 625, 610, 611 Цивільного кодексу України, статтями 129, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" (50044, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Військове містечко-33, б. 16, кв. 33, ) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6; ) основний борг у розмірі 2 716 283,49 грн., пеню у розмірі 66 949,56 грн., 3% річних у розмірі 84 120,09 грн., інфляційні грошових коштів у розмірі 190 904,56 грн. та судовий збір у розмірі 25 501,74 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повернути Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6; ) з Державного бюджету України судовий збір у сумі 20 372,13 грн., про що винести ухвалу.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровське управління регіонального будівництва" про розстрочку виконання рішення суду відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено, шляхом подання апеляційної скарги у порядку статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 10.09.2021.

Суддя І.Ф. Мельниченко