РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2021Справа № 910/8408/21

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Бондаренко-Легких Г.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/8408/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, будинок 7-А; ідентифікаційний код: 40471053) в особі Громадської спілки «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» (02002, м. Київ, вул. А.Аболмасова, буд. 5, прим. 57, оф. 11; ідентифікаційний код 43370642)

До Товариства з обмеженою відповідальністю «Продлайн» (03148, м. Київ, вул. Т.Строкача, буд. 1, ідентифікаційний код: 42516572)

Пр стягнення 56750,00 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» (далі позивач) в особі Громадської спілки «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» (далі - представник позивача або ГС "ОКУАСП") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продлайн» (далі - відповідач) про стягнення компенсації в розмірі - 56750,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, порушуючи майнові права позивача на об`єкт інтелектуальної власності - музичний твір, використовував музичні твори в публічному закладі, зокрема здійснював 25.03.2021 року публічне виконання музичного твору « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (автор музики та слів - ОСОБА_1 ) в магазині "Зелений слон" (м. Київ, вул. Богданівська, 7-в, нежитлове приміщення 4-1), де здійснював свою господарську діяльність відповідач, що підтверджується відповідним актом фіксації.

ГС "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" отримала право на управління майновими авторськими правами позивач та на подачу позову на підставі договору № АВ 110620, а позивач отримав майнові права на музичний твір на підставі договору № 27-ПФ про передачу виключних авторських і суміжних праві від 01.07.2016 від правовласника - ОСОБА_2 , внаслідок чого позивач звернувся до суду за відшкодуванням компенсації за неправомірне використання музичного твору як паушальної суми в розмірі 56 750,00 грн.

Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати (судовий збір).

28.05.2021 Господарський суд міста Києва ухвалою відкрив провадження у справі, розгляд справи ухвалив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

22.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві.

12.07.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечив проти доводів відповідача з огляду їх необґрунтованості.

14.07.2021 від відповідача надійшло клопотання про залишення без розгляду відповіді на відзив, оскільки позивач подав відповідь на відзив із порушенням встановлених судом строків. Позивач мав подати документи до суду до 07.07.2019, а направив їх 09.07.2021, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком, тобто з порушенням строку для подачі відповіді на відзив, який встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 28.05.2021 у справі № 910/8408/21.

16.08.2021 року від ГС "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" надійшла заява про намір подати докази понесення судових витрат після прийняття рішення у справі.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

Позивачу на підставі договору № 27-ПФ про передачу авторських та суміжних прав від 01.07.2016 та додатку № 1 до нього від 20.09.2016, укладених між позивачем та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, належать виключні майнові авторські та суміжні права на музичний твір: "ІНФОРМАЦІЯ_1" ОСОБА_1 (далі за текстом - твір).

25.03.2021 представником ГС "ОКУАСП" - ОСОБА_5 були проведені фіксації фактів використання відповідачем музичних творів в публічному закладі «Зелений Слон», в якому здійснює свою господарську діяльність відповідач. За результатами фіксації було складено відповідний акт і проведено відеозапис використання відповідачем музичних творів, зокрема, ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» відповідно, належним чином засвідчені копії яких додані до матеріалів справи.

Як стверджує позивач, станом на дату фіксації - 25.03.2021 він не надавав жодного дозволу відповідачу на використання музичного твору, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини, які б свідчили про законність використання останнім музичного твору позивача. Позивач не надавав будь-якій іншій компанії дозвіл на використання музичного твору в магазині «Зелений Слон». Таким чином, на думку позивача, відсутні будь-які обставини щодо законного використання музичного твору позивача відповідачем.

II. Предмет позову.

Предметом позову у справі є вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у розмірі 56750,00 грн. у вигляді паушального платежу.

III. Доводи позивача у справі.

Так, згідно з доводами позивача викладеними в позовній заяві:

(1) 25.03.2021 представником Громадської спілки "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" - ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 18.03.2021, виданої генеральним директором Громадської спілки "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" зі строком дії до 30.04.2021, складено акт фіксації №25/03/21 на підтвердження того, що у публічному закладі - магазині «Зелений Слон», розташованому за адресою: м. Київ, вул. Богданівська 7в, нежитлове приміщення 4-1, в якому здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю "Продлайн", вільно розповсюджувався музичний твір під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_1. У вказаному акті зазначено, що представником закладу не заявлені підстави для використання вказаного музичного твору; представники закладу відмовились від підписання акту. До акту організацією додані відеозапис від 25.03.2021 та копія фіскального чеку від 25.03.2021.

(2) відповідальність за розповсюдження музичного твору у публічному закладі несе особа, якій належить відповідний публічний заклад;

(3) відповідачем було допущено факт протиправного використання твору у два окремі способи - відтворення та подання до загального відома, відповідно відповідач має нести окрему відповідальність за кожний спосіб використання твору;

(4) відповідно до додатку до договору від 26.06.2020 сторони узгодили, що в сфері публічного виконання творів дозволи третім особам на виключній основі надає Організація. За загальним правилом, Організація надає дозволи на використання всіх творів, яких стосується Договір, в цілому і ціна за отримане право на використання способом публічного виконання всіх таких творів не може бути меншою ніж сума еквівалентна 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня року, в якому матиме місце використання (в незалежності від кількості використань). Водночас, щодо використання способом публічного виконання одного твору, якого стосується цей Договір, то Організація вправі надати дозвіл на таке використання за ціною не нижче ніж сума еквівалентна 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня року в якому матиме місце використання (в незалежності від кількості використань).

Враховуючи те, що відповідач використав один твір, авторські майнові права на який належить позивачу і знаходились в управлінні ГС "ОКУАСП", то загальна сума компенсації в інтересах позивача складає 56750,00 грн, з розрахунку (2 270,00 грн * 25 прожиткових мінімумів).

(5) Особу, яка виступає в інтересах позивача - ГС "ОКУАСП", правовласник наділив широкими повноваженнями для представництва в суді. Відповідно до п.п. 6.1, 6.2, 6.3 договору організація має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України будь-які юридичні дії з метою забезпечення майнових прав правовласника на об`єкти авторських прав, повноваження на управління якими передані організації за цим договором. Організація має право вживати будь-яких законних заходів, направлених на захист майнових прав правовласника, в т.ч - здійснювати фіксацію фактів використання об`єктів авторських прав.

6) У випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює Організація, остання за письмовим погодженням з Правовласником має право пред`являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав Правовласника, так і для реалізації своїх повноважень по управлінню цими правами. При цьому, при здійсненні судового захисту інтересів Правовласника стосовно майнових прав, які передані Організації в управління, Організація може виступати в судовому процесі як від власного імені, так та і від імені Правовласника беручи за основу приписи закону. При цьому, якщо в зазначеному вище випадку Організація виступатиме від імені Правовласника, то ані Організації, ані представникам залученим Організація до представництва в судовому процесі, довіреність від Правовласника не потрібна (факту наявності цього Договору для такого представництва достатньо). Правовласник підтверджує, що Організація при захисті прав Правовласника в судовому порядку має процесуальні права та обов`язки особи, в інтересах якої вона діє (Правовласника) в рамках передбачених законом.

IV. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та щодо доводів позивача зазначає, що:

(1) відповідач не отримував від позивача жодних претензій, пропозицій та позовних заяв з доданими до них документами.

(2) авторські права на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики та тексту - ОСОБА_1 ) позивачу передала фізична особа-підприємець Бадоєв Алан Казбекович, проте позивачем жодним чином не доведено, що ФОП Бадоєв А.К. набув авторських прав на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» від первинного суб`єкта авторських прав на музичний твір - ОСОБА_1, а відтак, відповідач вважає, що позивачем не доведений факт набуття майнових прав на музичний твір «ІНФОРМАЦІЯ_1» (автор музики та тексту - ОСОБА_1)

(3) матеріали справи не містять доказів отримання ГС "ОКУАСП" акредитації відповідно до закону України «Про ефективне управління майновими правами правовласників у сфері авторського права і (або) суміжних прав», а відтак, на думку відповідача, ГС "ОКУАСП" не отримала акредитації.

(4) наявний у матеріалах справи акт фіксації № 25/03/21 і додаток № 1 до нього не містять підписів представників відповідача (продавця чи адміністратора магазину) чи інформації про їх відмову у підписанні, а відтак не може братися судом до уваги.

(5) розмір компенсації, заявлений позивачем, не обґрунтований.

(6) розмір витрат на оплату правничої допомоги адвоката становить 60 000,00 грн, тобто сума більша, аніж позовні вимоги, які складають 56 750,00 грн є неспівмірно велика і має бути зменшена судом до 1000,00 грн.

(7) внутрішній наказ позивача, як доказ підтвердження розміру паушального платежу, не підтверджує суму гіпотетичної угоди про надання дозволу за винагороду у формі паушального платежу, адже положення п. г) ч. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачають «ціну» (паушальний платіж) за законне використання;

VІ. Оцінка судом доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності та/або відсутності підстав для покладення на відповідача відповідальності за порушення прав інтелектуальної власності у вигляді сплати компенсації у розмірі 56 750, 00 грн.

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті суду необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення для вирішення спору:

- чи має право ГС "ОКУАСП" звертатися з позовом в інтересах ТОВ "Бест Мьюзік" та чи є останнє особою, що володіє майновими авторськими та/або суміжними праванми на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1"

- чи встановлено належними та допустимими доказами порушення відповідачем в майнових авторських та/або суміжних прав, які належать позивачеві(ТОВ "Бест Мьюзик");

- яка сума винагороди або комісійного платежу була б сплачена, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання порушеного авторського права та/або суміжних прав (визначення суми паушального платежу).

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Пунктом "г" частини другої статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є, зокрема: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їхні майнові права, визначені статтями 15, 17, 27, 39-41 цього Закону, з урахуванням умов використання об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону, а також зловживання посадовими особами організації колективного управління службовим становищем, що призвело до невиплати або неналежних розподілу і виплати винагороди правовласникам (пункт "а" статті статі 50 статті 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права").

Компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб`єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб`єкт такого права доводити не зобов`язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об`єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні.

Відсутність вини порушника не звільняє його від обов`язку припинити порушення права інтелектуальної власності, а так само не виключає застосування щодо нього заходів, спрямованих на захист таких прав. Зокрема, опублікування в засобах масової інформації відомостей про порушення права інтелектуальної власності та змісту судового рішення щодо такого порушення, припинення дій, що порушують право інтелектуальної власності, здійснюються незалежно від вини порушника.

Втім, наведене правило підлягає застосуванню лише до тих способів захисту прав, які не належать до заходів відповідальності. Відповідальність за порушення прав інтелектуальної власності (у вигляді відшкодування збитків, шкоди, сплати компенсації) настає лише за наявності вини.

Належність майнових авторських прав на твір позивачу (ТОВ "Бест Мьюзік), яка заперечується відповідачем у справі, суд вважає підтвердженою належними та допустимими доказами, доданими до позовної заяви, зокрема договором № 27-ПФ від 01.01.2016 року з додатками, якими ФОП Бадоєву А.К. передано майнові права, зокрема і на музичний твір " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (автор музики та слів ОСОБА_1).

Отже, виходячи презумпції з правомірності зазначеного правочину, а також відсутності доказів оскарження такого договору первинним суб`єктом авторського права - ОСОБА_1 , суд визнає доведеним факт наявності ТОВ "Бест Мьюзік" виключних майнових прав авторських та суміжних на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Судом також встановлено, що 26.06.2020 року між позивачем та ГС "ОКУАСП" було укладено договір № АВ110620 на управління майновими авторськими правами позивача, зокрема, в тому числі і на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Судом також визнається встановленою обставина сповіщення (використання) в публічному закладі - магазині «Зелений Слон», в якому веде господарську діяльність відповідач, музичного твору, майнові права на який належать позивачу станом на 25.03.2021, а саме: музичний твір ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1», без дозволу останнього.

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що публічне виконання - це подання за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім`ї або близьких знайомих цієї сім`ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях.

Цією ж статтею встановлено, що публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Відповідно до п. 3 ст. 426 Цивільного кодексу України використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Отже, право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

З огляду на приписи Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об`єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв`язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов`язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог Цивільного кодексу України і Закону України "Про авторське право і суміжні права" при використанні ним твору та/або об`єкта суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 Цивільного кодексу України).

З урахуванням приписів статей 48, 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за наявності договорів з суб`єктами авторського права та/або суміжних прав на управління їх майновими правами організації колективного управління відповідно до статті 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права", що надає право таким організаціям представляти інтереси власників майнових авторських прав, виконавців, виробників фонограм (відеограм), мають право звертатися до господарського суду з позовами про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду або стягнення доходу, отриманих порушником внаслідок порушення ним авторського права та/або суміжних прав, і у тому випадку, коли з порушником авторського права чи суміжних прав організацією колективного управління не укладено будь-якої угоди.

Організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб`єктів авторського права суд повинен з`ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб`єктом авторського права.

При цьому організація, пред`явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб`єктів авторського та (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб`єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

На підтвердження факту використання відповідачем музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" (виконавець ОСОБА_1) спілкою надано суду акт фіксації фактів прямого чи опосередкованого комерційного використання музичних творів, опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань від 25.03.2021 № 25/03/21, складений представником спілки ОСОБА_5, диск з відеофіксацією та копію фіскального чека від 25.03.2021.

Судом встановлено, що відповідно до додатку до договору від 26.06.2020 сторони узгодили, що в сфері публічного виконання творів дозволи третім особам на виключній основі надає Організація. За загальним правилом, Організація надає дозволи на використання всіх творів, яких стосується Договір, в цілому і ціна за отримане право на використання способом публічного виконання всіх таких творів не може бути меншою ніж сума еквівалентна 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня року, в якому матиме місце використання (в незалежності від кількості використань). Водночас, щодо використання способом публічного виконання одного твору, якого стосується цей Договір, то Організація вправі надати дозвіл на таке використання за ціною не нижче ніж сума еквівалентна 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня року в якому матиме місце використання (в незалежності від кількості використань).

Враховуючи те, що відповідач використав один твір - «ІНФОРМАЦІЯ_1» ОСОБА_1, авторські майнові права на який належить позивачу і знаходились в управлінні ГС ОКУАСП, то загальна сума компенсації в інтересах позивача складає 56 750,00 грн, з розрахунку (2 270,00 грн * 25 прожиткових мінімумів).

Проте, в п. 3 Загальної частини Національного стандарту N 4 "Оцінка майнових прав інтелектуальної власності", що затверджений постановою Кабінету Міністрів від 03.10.2007 за N 1185, що є чинною станом на момент розгляду даної справи визначено, що паушальний платіж - це одноразовий платіж, який становить фіксовану суму і не залежить від обсягів виробництва продажу) продукції (товарів, робіт, послуг) з використанням об`єкта права інтелектуальної власності.

Тобто фактично, паушальний платіж є ціною ліцензії, що встановлюється, виходячи з оцінок очікуваної економічної ефективності та майбутніх прибутків покупця ліцензії на основі використання ліцензії. Фіксується у договорі між ліцензіаром і ліцензіатом у розмірі чітко обумовленої суми та може здійснюватися одноразово або певними частинами.

В той же час, позивачем жодними належними та допустимими доказами не обґрунтовано можливість укладення ним ліцензійного договору із відповідачем чи будль-якою іншою особою на надання права на використання спірного твору у власній господарській діяльності, плата за яке була б установлена на рівні 56 750,00 грн.

Натомість, матеріали справи не містять інформацію, яка б підтверджувала, що позивач на постійній основі укладає договори на право використання фрагментів творів позивача для ознайомчого прослуховування абонентами, де ціна за отримане право на використання способом публічного виконання всіх таких творів не може бути меншою ніж сума еквівалентна 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб на 1 січня року, в якому матиме місце використання (в незалежності від кількості використань).

Водночас, суд вважає, що позивач належними та допустимими доказами не довів, що використання способом публічного виконання одного твору, Організація надає дозвіл на використання за ціною не нижче ніж сума еквівалентна 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто, суд дійшов висновку, що дана сума для використання одного музичного твору є завищеною та неспівмірною, а позивач, в свою чергу, не довів обґрунтованість такої ціни і те, що такі договори укладаються з абонентами повсякденно.

Зазначене спростовує доводи позивача, що якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав сума винагороди або комісійні платежі були б сплачені в розмірі 56 750,00 грн.

Позивач, визначаючи заявлену до стягнення суму як паушальну суму, здійснював її розрахунок, виходячи з 25 прожиткових мінімумів, а не із визначених Законом елементів. Компенсація у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат замість відшкодування збитків була передбачена п. "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право та суміжні права" в попередній редакції Закону, яка існувала до внесення у вказану норму змін 15.05.2018, і станом на 28.11.2020 така норма втратила чинність.

На підставі викладеного, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 Цивільного кодексу України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням характеру порушення, його тривалості та обсягу, ступеню вини відповідача, а також не обґрунтованості суми компенсації суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію такого стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, оскільки доводи позивача щодо того, що відповідач відповідальний за порушення його авторського права та щодо розміру компенсації спростовані матеріалами справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду заявах по суті справи, письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

16.08.2021 від позивача у справі надійшла заява щодо заявлення судових витрат, в якій позивач просить суд стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 60 000,00 грн.

Враховуючи приписи статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, суд покладає витрати по сплаті судового збору на позивача та заявлені витрати на професійну правничу допомогу на позивача у справі .

Керуючись ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 214, 232, 233, 237, п. 2 ч. 5 ст. 238, ст. 240, 241, ч. 1 ст. 256, 288 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, будинок 7-А; ідентифікаційний код: 40471053) в особі Громадської спілки «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» (02002, м. Київ, вул. А.Аболмасова, буд. 5, прим. 57, оф. 11; ідентифікаційний код 43370642) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Продлайн» (03148, м. Київ, вул. Т.Строкача, буд. 1, ідентифікаційний код: 42516572) про стягнення 56750,00 грн компенсації за порушення майнових авторських та/або суміжних прав - відмовити.

2. Судові витрати позивача покласти на Товариства з обмеженою відповідальністю «Бест Мьюзік» (03124, м. Київ, вул. М. Василенка, будинок 7-А; ідентифікаційний код: 40471053) в особі Громадської спілки «Організація колективного управління авторськими і суміжними правами» (02002, м. Київ, вул. А.Аболмасова, буд. 5, прим. 57, оф. 11; ідентифікаційний код 43370642).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких