ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м.Харків Справа № 910/8650/21
Провадження №16/913/445/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬБФАЙН", м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ХЕППІЛОН УКРАЇНА", м.Луганськ
про стягнення 10 060,12 грн,
Суддя Шеліхіна Р.М.,
Секретар судового засідання Саутенко К.О.,
У засіданні брали участь:
від позивача: представник не прибув;
від відповідача: представник не прибув.
ВСТАНОВИВ:
До господарського суду м.Києва надійшла позовна заява про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Хеппілон Україна" заборгованості в розмірі 10 060,12 грн, з яких: основна заборгованність 6 682,50 грн, 20% річних - 1 440,52 грн, інфляційні втрати 1 009,04 грн, пеня 928,07 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Шеліхіній Р.М.
Ухвалою господарського суду Луганської області від 12.07.2021 господарський суд прийняв позов до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання призначено на 03.08.2021 о 10 год. 00 хв.
У судове засідання 03.08.2021 представники сторін не прибули.
Від позивача на електронну адресу суду 27.07.2021 надійшло клопотання від 26.07.2021 б/н про проведення судового засідання без участі представника позивача. У вказаній заяві позивач зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, відзив на позовну заяву від відповідача не отримував. Аналогічне за змістом клопотання надійшло від позивача через канцелярію суду 03.08.2021.
Суд розглянув та задовольнив клопотання позивача.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 03.08.2021 відкладено судове засідання на 30.08.2021.
У судове засідання 30.08.2021 представники сторін не прибули.
Суд зазначає, що відправка ухвал суду за адресою місцезнаходження юридичної особи відповідача засобами поштового зв`язку неможлива, оскільки підприємство "Укрпошта" не здійснює свою діяльність на тимчасово окупованій території м.Луганськ (інформація розміщена на офіційному веб-сайті акціонерного товариства "Укрпошти").
Відповідно до ч. 9. ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Тому суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕЛЬБФАЙН» (постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Хеппілон Україна» (покупець, позивач) було укладено договір поставки від 01.09.2015 №19, в п.1 якого передбачено, що постачальник зобов`язується протягом строку дії цього договору поставляти та давати покупцю у власність, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати продукцію у строки та порядку передбаченому цим договором (а.с.4-6).
Відповідно до п.1.2. договору найменування, одиниця обліку, кількість та асортимент товару вказуються в видатковій накладній, що складається відповідно до замовлення покупця.
Ціна товару погоджується сторонами в специфікації та відображається в видатковій накладній (п.1.3).
В пункті 2.1. договору вказано, що постачальник поставляє товар на умовах DDP (доставка на склад покупця) відповідно до Інкотермс 2010 за наступною адресою: м.Київ, вул.Антоновича (Горького) 176 ТРЦ «Океан Плаза». Адреса доставки за погодженням з постачальником уточнюється покупцем при здійсненні замовлення на продукцію.
Товар направляється в асортименті, за цінами та в кількості, що вказані у видатковій накладній, що складається відповідно до замовлення покупця (п.2.2 договору).
Відповідно до п.3.2. договору, покупець зобов`язаний оплатити товар протягом 21 (двадцяти одного) календарного дня з дати поставки йому відповідної партії товару, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника.
Пунктом 4.2 договору сторони передбачили, що за порушення строків оплати товару, покупець зобов`язаний сплатити постачальникові борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, 20 % річних від простроченої суми (ст.625 ЦК України), а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період не виконання зобов`язання, від суми заборгованості за весь час прострочення платежу.
Пунктом 6.1 договору вказано, що цей договір набирає чинності в момент підписання повноважними представниками сторін і діє до 30 грудня 2015 року. Якщо протягом тридцяти днів до закінчення строку дії жодна зі сторін не заявить про свій намір припинити договірні відносини або переукласти договір на інших умовах, договір автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік і на тих же умовах.
На виконання умов Договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 6 682,50 грн., що підтверджується видатковими накладними від 09.01.2020 №318 (а.с.7), від 03.03.2020 №2571 (а.с.8), від 03.03.2020 №2572 (а.с.9).
Відповідач свої зобов`язання за договором поставки належним чином та в повному обсязі не здійснив, в наслідок чого, як стверджує позивач, у відповідача утворилась заборгованість в сумі 6 682,50 грн.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки, з урахуванням умов договору, позивачем також нараховано до стягнення пеню за період з 01.02.2020 по 12.04.2021 в сумі 928,07 грн, 20% річних за період з 01.02.2020 по 12.04.2021 в сумі 1 440,51 грн та інфляційні втрати в сумі 1 009,04 грн за період з лютого 2020 по березень 2021 рік.
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки щодо належної оплати вартості поставленого товару, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЬБФАЙН" звернулось до Господарського суду Луганської області з даним позовом для захисту свого порушеного права.
Відповідач правом на захист своїх інтересів не скористався, відзив на позов до матеріалів справи не надав, вимог позивача не оспорив.
Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані позивачем докази своїх вимог до суті спору, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково за таких підстав.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.
У відповідності до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій - це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 Цивільного кодексу України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського Кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Аналогічні положення містяться в ч.ч.1,7 ст.193 ГК України, в яких визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом; не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
В даному спорі правовідносини сторін врегульовані договором поставки від 01.09.2015 №19, який був чинним і обов`язковим для сторін під час його виконання та за яким відбувалась поставка товару на суму 6772,68 грн. Вказаний договір поставки відповідає приписам норм ст.ст.265-267 ГК України та ст. 712 ЦК України.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з п. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до п. 1 ст. 628 Цивільного Кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно вимог ст. 629 Цивільного Кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно ст.266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 6682,50 грн, і належним чином - в порядку ст.ст.73-79 ГПК України - доведено суду факт поставки товару видатковими накладними від 09.01.2020 №318 (а.с.7), від 03.03.2020 №2571 (а.с.8), від 03.03.2020 №2572 (а.с.9). Таким чином, постачальник виконав свої обов`язки перед відповідачем у відповідності до умов договору та вимог закону.
Відповідач не виконав зобов`язання по сплаті поставленого товару за договором поставки від 01.09.2015 №19 у визначений договором строк, чим порушив умови договору та закону.
Так, борг відповідача перед позивачем складає 6682,50 грн, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.
За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар підлягає задоволенню на суму 6682,50 грн.
У відповідності до п. 4.2 договору поставки від 01.0.2015 №19, за порушення строків оплати товару покупець зобов`язаний сплатити постачальникові борг з урахуванням встановленого індексу інфляції, 20 % річних від простроченої суми, а також пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період не виконання зобов`язання, від суми заборгованості за весь час прострочення платежу.
Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов договору, у відповідності до норм ст.625 ЦК України, позивачем було заявлено до стягнення з відповідача інфляційні нарахування у розмірі 1 009,04 грн за період з лютого 2020 по березень 2021 рік.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат за період з лютого 2020 по березень 2021 рік в сумі 1 009,04 грн, судом встановлено, що позивачем арифметично невірно визначено розмір інфляційних втрат за заявлений період.
Суд зазначає, що розмір боргу з урахуванням індексу інфляції, визначається, виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений.
Проте, здійснюючи розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції, позивач невірно визначив суму боргу 6 682,50 грн за період березня 2020 року.
З урахуванням Рекомендацій щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, суд зазначає, що вірним є нарахування інфляційних втрат за березень 2020 на суму 3 020,22 грн.
За розрахунком суду, зробленим за допомогою програми «Законодавство», в межах заявленого позивачем періоду, розмір інфляційних нарахувань складає 582,30 грн.
Позов в частині інфляційних нарахувань за вказаним договором слід задовольнити на підставі ст.625 ЦК України частково - на суму 528,30 грн за загальний період з лютого 2020 по березень 2021 рік.
Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування 20% річних за період з 01.02.2020 по 01.09.2021 в сумі 1440,51 грн, судом встановлено, що позивачем арифметично невірно визначено розмір 20 % річних за заявлений період.
За розрахунком суду, зробленим за допомогою програми «Законодавство», в межах заявленого позивачем періоду розмір 20 % річних складає 1488,71 грн, однак враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, суд задовольняє вимогу про стягнення 20% річних саме у розмірі 1440,51 грн.
Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення пені за період з 01.02.2020 по 01.09.2021 в сумі 928,07 грн, судом встановлено, що позивачем арифметично невірно визначено розмір пені за заявлений період.
За розрахунком суду, зробленим за допомогою програми «Законодавство», в межах заявленого позивачем періоду розмір пені складає 1020,95 грн, однак враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, суд задовольняє вимогу про стягнення пені саме у розмірі 928,07 грн.
За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Судовий збір покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.129 ГПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 ГПК України, суд
1. Позов задовольнити частково.
3. В решті вимог відмовити.
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено і підписано 06.09.2021.

Суддя Р.Шеліхіна