ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2716/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, справу

позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Зог-Рітейл" (69097, м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка, 1, офіс 16; ідент. код 41224168)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ ЕНЕРГО СЕРВІС" (61072, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 27-А, кв. 30; ідент. код 41672182)

про стягнення 89998,79 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зог-Рітейл" 07.07.2021 р. звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ ЕНЕРГО СЕРВІС", в якій просить стягнути з відповідача 89998,79 грн. заборгованості, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі № 1/27-20, укладеного між сторонами 28.02.2020 р. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з платіжними дорученнями № 2079 від 28.02.2020 року, відповідачу було перераховано 70000,00 грн. поворотної фінансової допомоги, проте відповідач, свою чергу, не виконав взяті на себе зобов`язання, та не повернув до 30.04.2020 р. отримані кошти поворотної фінансової допомоги, чим порушив умови договору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2021 прийнято позовну заяву ТОВ "Зог-Рітейл" до розгляду, відкрито провадження у справі № 922/2716/21, розгляд якої вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно ст. 251 ГПК України, встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов та заяви із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачеві, згідно статті 251 ГПК України, встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 09.07.2021, була направлена на адресу відповідача зазначену у позовній заяві: 61072, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 27-А, кв. 30, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, ухвала була повернута до суду з довідкою поштового відділення із зазначенням причин невручення ухвали: "адресат відсутній за вказаною адресою".

Клопотання від сторін, в порядку ч. 5 ст. 252 ГПК України, щодо проведення розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Частинами 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За таких підстав, враховуючи те, що ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (61072, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 27-А, кв. 30), судом встановлено, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи, проте не виявив бажання повідомити суду свою правову позицію щодо суті спору. При цьому, неотримання адресатом кореспонденції від судового органу за офіційною адресою є суб`єктивною поведінкою здійснення стороною своїх процесуальних прав, що не може вважатися поважною причиною, яка перешкоджала відповідачу подати відзив на позовну заяву у встановлений судом строк.

У строк визначений судом для подання заяв чи клопотань, пов`язаних з розглядом справи, жодних документів від відповідача не надходило.

В той же час, відповідач не був позбавлений можливості скористатися вільним доступом до електронного реєстру судових рішень в Україні, в силу статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" та ознайомитися з ухвалою Господарського суду Харківської області та визначеними у ній датами та часом розгляду даної справи та забезпечити представництво його інтересів в судових засіданнях.

Враховуючи, що судом було здійснено всі заходи, щодо належного повідомлення відповідача про факт розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що ненадання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає розгляду справи по суті.

З`ясувавши всі фактичні обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

28 лютого 2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зог-Рітейл" (позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГАЗ ЕНЕРГО СЕРВІС" (позичальник, відповідач) укладено договір № 1/27-20 безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно до п. 1.1 якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в якості фінансової допомоги у сумі 70000,00 грн, а позичальник зобов`язується погасити позикодавцеві дану суму грошей в термін зазначений в п. 2.2. даного договору.

Відповідно до п. 2.2. договору, позичальник зобов`язується повернути, суму фінансової допомоги Позикодавцеві до 30.04.2020 року. Позичальник на власний розсуд може погасити суму фінансової допомоги достроково. Позичальник має право повертати фінансову допомогу частинами.

Згідно п. 2.3. Сума фінансової допомоги може повертається Позичальником у безготівковій формі платіжним дорученням шляхом перерахування необхідної суми грошових коштів на банківський рахунок Позикодавця, готівкою в касу Позичальника.

Дія цього договору припиняється після повного повернення фінансової допомоги позичальнику (п. 4.1 договору).

Позивач на виконання умов договору № 1/27-20 безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі від 28.02.2020 р., перерахував відповідачу на банківський рахунок ТОВ "Газ Енерго Сервіс" № НОМЕР_1 , відкритий в АТ "Альфа-Банк", суму у розмірі 70000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2079 від 28.02.2020 з призначенням платежу: «надання фін. допомоги, згідно Дог № 1/27-20 від 28.02.2020».

З метою досудового врегулювання спору ТОВ "ЗОГ-РІТЕИЛ" відправив на дві адреси відповідача (юридичну та фактичну) претензію (вимогу оплати боргу) від 24.05.2021 року вих. №75, якою вимагав сплатити заборгованість за договором та повернути отриману фінансову допомогу у розмірі 70000,00 грн. у 7-й денний строк з моменту отримання претензії. Проте надіслані листи з претензіями були повернуті на адресу відправника у зв`язку з закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується копією конверту з довідкою про повернення листа та роздруківки з сайту Укрпошта-перевірка статусу відправлення.

Оскільки, відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань, у строк визначений договором (до 30.04.2020), суму допомоги позивачу не повернув, останній звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 70000,00 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як встановлено судом між сторонами укладено договір № 1/27-20 безвідсоткової фінансової допомоги на зворотній основі, відповідно, згідно із яким позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 70000,00 грн. (суму позики).

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором позики.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Надання позики у сумі 70000,00 грн. підтверджується платіжним дорученням № № 2079 від 28.02.2020, копія якого залучена до матеріалів справи (а.с. 30).

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 статті 1049 Цивільного кодексу України визначено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.2. договору сторони передбачили, що строк надання поворотної фінансової безвідсоткової допомоги - до 30.04.2020 року.

Доказів укладення між сторонами угоди про продовження вказаного строку матеріали справи не містять.

Таким чином, останнім днем виконання відповідачем свого обов`язку з повернення фінансової допомоги, наданої позивачем за вказаним договором у розмірі 70000,00 грн. є 30.04.2020.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що в строк визначений договором відповідач не повернув позивачу безвідсоткову фінансову допомогу в сумі 70000,00 грн., при цьому відповідач доказів протилежного не надав.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З приписами статей 13, 74 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, доказів належного виконання умов договору не надав, суму безвідсоткової фінансової допомоги в строк, передбачений договором, позивачу не повернув, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 70000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача пеню за період з 30.04.2020 по 01.07.2021 р. у розмірі 10686,92 грн.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Крім того, стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 3.2 договору, у разі прострочення повернення допомоги у строк передбачений п.п. 2.2. договору позичальник сплачує позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на день прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Разом з тим, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку в його необґрунтованості з огляду на таке.

Так, відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Суд зазначає, що умовами п. 3.2 договору сторони не встановили іншого періоду нарахування пені, аніж той, який визначений у ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України (протягом шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано), з огляду на що здійснення позивачем нарахування пені у термін більше шести місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, є необґрунтованим.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, суд встановив, що останнім було перевищено строк на який може бути нарахована пеня, та розмір вказаних штрафних санкцій який підлягає задоволенню судом становить 4544,26 грн нарахований на суму заборгованості за період з 01.05.2020 по 31.10.2020 р.

У зв`язку з чим, в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення 6142,66 грн. пені слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідача 3 % річних за період з 30.04.2020 по 01.07.2021 у розмірі 2458,60 грн. та інфляційних втрат за період з 30.04.2020 по 01.07.2021 у розмірі 6853,27 грн., суд виходить з наступного.

В ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пред`явлених до стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, правомірним та правильно розрахованим, а отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру позовних вимог. Згідно з приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір вник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Зважаючи на те, що спір виник у зв`язку з невиконанням відповідачем у добровільному порядку своїх зобов`язань, а також враховуючи сплату позивачем за подання позову судового збору у мінімальному розмірі визначеному ЗУ "Про судовий збір", суд керуючись приписами ч. 9. ст. 129 ГПК України, вважає за можливе судовий збір у розмірі 2270,00 грн., сплачений позивачем, покласти на відповідача у повному обсязі та стягнути з останнього на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 165, 178, 202, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ГАЗ ЕНЕРГО СЕРВІС" (61072, м. Харків, вул. Отакара Яроша, 27-А, кв. 30; ідент. код 41672182) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зог-Рітейл" (69097, м. Запоріжжя, вул. Василя Сергієнка, 1, офіс 16; ідент. код 41224168) 70000,00 грн. боргу, 4544,26 грн пені, 2458,60 грн. 3 % річних, 6853,27 грн. інфляційних втрат, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. В іншій частині позову про стягнення пені у розмірі 6142,66 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено "07" вересня 2021 р.

Суддя М.І. Шатерніков