РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.08.2021Справа № 910/3306/21
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське глобальне будівництво"

до Державного підприємства "СПЕЦАГРО"

про стягнення 111 016,51 грн.

Суддя Мельник В.І.

за участю секретаря судового засідання Федорової О.В.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Українське глобальне будівництво" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Державного підприємства "Спецагр" про стягнення 111 016,51 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором надання послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.03.2021 відкрито провадження у справі № 910/3306/21 та призначено засідання на 09.04.2021.

17.03.2021 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

01.04.2021 відділом діловодства суду від відповідача отримано відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 17.05.2021 розгляд справи призначено на 18.06.2021.

18.06.2021 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою суду від 18.06.2021 відклдено розгляд справи на 05.07.2021.

05.07.2021 відділом діловодства суду від відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засіданні 05.07.2021 представник позивача з?явився, надав усні пояснення по суті позовної заяви.

В судове засіданні 05.07.2021 представник відповідача не з?явився,

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 відкладено розгляд справи на 27.08.2021.

В судове засідання 27.08.2021 представник позивача з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 27.08.2021 представник відповідача з`явився, надав суду усні пояснення у справі та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, судом з`ясовано наступне.

16.08.2017 між ТОВ «Українське глобальне будівництво» та Державним підприємством «Спецагро» було укладено Договір №20 про надання послуг, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець зобов`язується надавати послуги сторожування будівель, споруд та прилеглої території Замовника (далі - Послуги) за адресою: м. Київ, вул Панаса Мирного, 28 (далі - Об`єкт). Згідно з цим Договором Послуги надаються Замовнику з метою недопущення несанкціонованого доступу на Об`єкти сторонніх осіб на період знаходження його під спостереженням.

Відповідно до п. 3.3 Договору, оплата послуг Виконавця Замовником за сторожування адміністративних будинків та прилеглої території здійснюється наступним чином: щомісячно протягом 5 (п`яти) робочих днів л :ля підписання Акту прийому-здачі наданих послуг на підставі рахунку-фактури наданих за цим І: говором послуг за звітний місяць, окрім оплати за перший місяць надання послуг. Оплата за перший місяць надання послуг здійснюється авансом на підставі рахунку-фактури Виконавця протягом 3 робочих днів з дня отримання рахунку

Позивач зазначив, що відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг, в зв`язку із чим утворилась заборгованість в розмірі 75 000грн.

Позивач зазначив, що в зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором нарахував пеню в розмірі 53516,51 грн., відповідно до умов п. 4.3 Договору.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що станом на 22.02.2020 заборгованість відповідача становить 111016,51 грн.

Відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог, та просив суд застосувати позовну давність щодо стягнення пені.

Як визначено частинами 1, 2 статті 193 Господарського кодексу України (надалі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 статті 75 ГПК України).

Дослідивши матеріали справи та заслухавши представників сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 57500 грн.

Відповідач просить суд застосувати строк позовної давності до вимоги про стягнення пені, оскільки позивачем пропущено строк на звернення до суду.

Відповідно до ст. 256 Т ЦКУкраїни позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Водночас ч. 1 ст. 258 ЦК України встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про відмову задоволенні позову у повному обсязі.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судовий збір згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, ст.. 74, ч. 4 ст. 75, ст.ст. 76, 77, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Це рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.09.2021

Суддя В.І. Мельник