ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1046/21

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Бондаренко О.М., розглянув матеріали

за первісним позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

08301, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

08301, Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

03039, м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 50,

про стягнення заборгованості

за зустрічною позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг"

08301, Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт,

до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

08301, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

03039, м. Київ, просп. Голосіївський, буд. 50,

про стягнення заборгованості

за участі представників сторін:

Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль": Дзюбайло О.О., паспорт серія СН №608894 від 30.12.1997; довіреність №01-2217-50 від 04.01.2021; наказ №11-07/1-2445/п від 28.12.2018; посадова інструкція №35-05/1-2 від 18.06.2021;

Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг": Дзюбенко С.М., посвідчення №7715/10 від 19.04.2019; довіреність №01-16-27 від 29.12.2020;

третьої особи: не з`явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №1037/21 від 09.04.2021) Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового забов`язання за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить державній власності №2015 від 26.09.2017.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.04.2021 судом прийнято позовну заяву (вх. №1037/21 від 09.04.2021) до розгляду, відкрито провадження у справі №911/1046/21 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

До Господарського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява (вх. №11117/21 від 17.05.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення заборгованості у справі №911/1046/21.

Судом встановлено, що зустрічна позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані стягненням з відповідача надмірно сплаченої позивачем орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить державній власності №2015 від 26.09.2017.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 25.05.2021 судом прийнято зустрічний позов (вх. №11117/21 від 17.05.2021) у справі №911/1046/21 до розгляду, об`єднано в одне провадження з первісним позовом, здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №911/1046/21 за правилами загального позовного провадження, справу призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 24.06.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. №13180/21 від 27.05.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив (вх. №14261/21 від 08.06.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшов відзив на зустрічну позовну заяву (вх. №15195/21 від 22.06.2021).

У судове засідання 24.06.2021 з`явились всі учасники судового процесу та надали усні пояснення по справі.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.06.2021 судом продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі №911/1046/21 на 06.07.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" надійшла відповідь на відзив (вх. №16330/21 від 06.07.2021).

У судове засідання 06.07.2021 з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі, представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 06.07.2021 судом відкладено підготовче засідання у справі №911/1046/21 на 27.07.2021.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" надійшли заперечення на відповідь на відзив на зустрічну позовну позовну заяву (17234/21 від 19.07.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" надійшли додаткові пояснення по справі (вх. №17894/21 від 27.07.2021).

У судове засідання 27.07.2021 з`явились представники сторін та надали усні пояснення по справі, представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений.

У судовому засіданні 27.07.2021 суд, на підставі частин 4, 5 статті 233 Господарського процесуального кодексу України, постановив ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, без оформлення окремим документом, із занесенням до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень по справі (вх. №17894/21 від 27.07.2021), що міститься у даних письмових поясненнях, з підстав обгрунтованості їх подання, необхідністю для з`ясування всіх обставин справи та відповідністю вимогам частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, у судовому засіданні 27.07.2021 представник Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" заявив суду клопотання про отримання дозволу на подання суду письмових пояснень щодо додаткових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (вх.№17894/21 від 27.07.2021).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.07.2021 закрито підготовче засідання, призначено справу до розгляду по суті на 17.08.2021, надано дозвіл Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" подати додаткові письмові пояснення щодо додаткових пояснень Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг", в порядку частини 5 статті 161 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 17.08.2021 оголошено перерву до 31.08.2021, відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.

У судове засідання 31.08.2021 з`явились представники обох сторін справи, представник третьої особи не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений.

У судовому засіданні 31.08.2021, за участі присутніх представників сторін, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області (далі - орендодавець, третя особа) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» (далі - орендар, відповідач) укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 2015 від 26.09.2015 (далі - Договір).

Відповідно до пункту 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: приміщення № 31 площею 23.1 кв.м, приміщення № 32 площею 11,0 кв.м, приміщення № 3 площею 10,7 кв.м, приміщення № 17 площею 6,6 кв.м, приміщення № 18 площею 18.5 кв.м, приміщення № 19 площею 23,4 кв.м, приміщення № 7 площею 32,2 кв.м, приміщення № 8 площею 32,9 кв.м, (загальна площа 158,4 кв.м,) на 1 поверсі будівлі лобораторного корпусу АТБ (інв.№ 47526), що розміщені за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт та перебувають на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2017 і становить за незалежною оцінкою 4455620,00 грн., без врахування ПДВ.

Згідно з пунктом 1.2 Договору майно передається в оренду з метою: приміщення № 31, 32 розміщення офісів; № 3, 17, 18, 19 розміщення технологічних приміщень (без права використання під офісні приміщення); № 7, 8 розміщення кімнат відпочинку/роздягалень (без права використання під офісні приміщення).

Пунктом 3.1 Договору визначено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 і становить за базовий місяць розрахунку - червень 2017 року 59475,46 грн., згідно з розрахунком орендної плати, який додається.

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у такому співвідношенні: 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу (пункт 3.6. Договору).

Відповідно до пункту 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з пунктом 3.9. Договору надмірно сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин поверненню орендарю.

Пунктом 3.10 Договору визначено, що зобов`язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі, не меншому, ніж потрійна орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останні три місяці.

Відповідно до пункту 5.2 Договору орендар зобов`язується протягом місяця після підписання договору внести завдаток передбачений цим договором. Завдаток стягується до державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 цього договору. Після закінчення основного строку договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць (останні місяці) з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати він має відшкодувати державному бюджету і балансоутримувачу збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення договору за згодою сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати (див. п.3.9 Договору).

Згідно з пунктом 9.1 Договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до пункту 10.1 Договору цей договір укладено строком на 2 роки 11 місяців, діє з 26.09.2017 до 25.08.2020.

Пунктом 10.4 Договору визначено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або заміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.

26.09.2017 між сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна.

28.12.2020 між сторонами підписано акт приймання передачі (повернення) орендованого майна.

05.01.2021 між сторонами підписано додаткову угоду №1 про припинення дії договору у зв`язку з передачею орендованого майна на підставі акту приймання-передачі (повернення нерухомого майна).

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Позовні вимоги за первісним позовом обґрунтовані порушенням відповідачем грошових зобов`язань зі сплати орендних платежів за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

1.2. Позовні вимоги зустрічного позову обґрунтовані стягненням з відповідача надмірно сплаченої позивачем орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить державній власності №2015 від 26.09.2017.

2. Аргументи Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль»

26.09.2017, за актом приймання-передачі, відповідачу передано нерухоме майно, проте, станом на дату звернення з позовом до суду, у відповідача наявна заборгованість з орендної плати у сумі 50241,44 грн., що підтверджується: актами приймання-передачі, рахунками-фактури за березень - квітень 2020 року.

З огляду на те, що відповідачем не сплачено орендну плату, у визначений пунктом 3.6 Договору строк, позивачем нараховані: на підставі пункту 3.7 Договору - пеню у розмірі 5696,32 грн., на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України: 3 % річних у розмірі 1355,32 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2843,07 грн.

Аргументи відповідача про наявність підстав для звільнення від сплати орендної плати не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені.

При цьому, не залежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

При настанні таких обставин вже після укладення договору оренди, доказами на підтвердження неможливості використання майна можуть бути, зокрема, сертифікат торгово-промислової палати щодо форс-мажорних обставин, документально оформлені результати розгляду заяв та скарг до правоохоронних органів, акт державного виконавця про арешт майна та його передачу третій особі на відповідальне зберігання, судове рішення у справі за позовом про усунення перешкод у користуванні майном, висновок судової експертизи про аварійний стан об`єкта оренди, рішення компетентного державного органу про початок його реконструкції, реставрації чи капітального ремонту тощо.

На підтвердження обставин щодо неможливості користування орендованим майном відповідач посилається на постанову Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу» від 11.03.2020 № 211, якою з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин; розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р, згідно з яким тимчасово закрито з 00 год. 00 хв. 17.03.2020 пункти пропуску (контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського повітряного сполучення.

Однак, відповідачем не надано доказів на підтвердження заборони на здійснення господарської діяльності та використання (обмеження сторонами доступу) до орендованих приміщень за їх цільовим призначенням, а саме: для розміщення офісів, технологічних приміщень, кімнат відпочинку, роздягалень.

Крім того, 11.02.2020 листом № 5673 відповідач повідомив позивача та інших уповноважених органів про надання дозволу на обмін постійних перепусток 734 працівникам (виданих на підставі договору про оформлення та видачу перепусток № 02.4-14.3-11 від 12.02.2016).

До матеріалів справи долучено відомості з системи контролю та управління доступу до ДП МА «Бориспіль», згідно з якою 401 працівників відповідача у період дії карантину перебували на території аеропорту, що, у свою чергу, спростовує аргументи відповідача про неможливість використання орендованого майна.

Твердження відповідача щодо відсутності підстав для нарахування штрафних санкцій спростовуються пунктом 3.11 Договору, яким передбачено, що закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, з урахуванням штрафних санкцій до державного бюджету та балансоутримувачу.

3. Аргументи Товариства з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг»

З 12.03.2020 на всій території України оголошено карантин, протягом якого вводились відповідні заборони і обмеження, в тому числі, щодо здійснення пасажирських повітряних перевезень.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14.03.2020 № 287-р тимчасово закриті з 00 год. 00 хв. 17 березня 2020 року до 22 травня 2020 року пункти пропуску (пункти контролю) через державний кордон для міжнародного пасажирського залізничного, повітряного, автомобільного (для автобусів) сполучення.

Тимчасово заборонено з 00 год. 00 хв. 16 березня 2020 року до 22 червня 2020 року перетинання державного кордону на в`їзд в Україну для іноземців та осіб без громадянства.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 228 від 23.03.2020 заборонено з 12 год. 00 хв. 24 березня 2020 року до 22 травня 2020 року прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою; прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення, крім перевезень, які здійснюються через Державне підприємство Міжнародний аеропорт Бориспіль або, у разі неможливості, прийняття та відправлення повітряних суден Державним підприємством "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

У зв`язку із цим, орендар, у період дії карантину, фактично не здійснював діяльність (обслуговування повітряних суден, пасажирів та багажу та адміністрування в аеропорту, що підтверджується сертифікатами № КВР-СКО-379-06 від 20.07.2018, № КВР-СКО-344-02 від 04.12.2017, № КВР-СКО-485-03 від 04.01.2021, № КВРСКО-390-03 від 14.11.2018) з використанням об`єкта оренди у своїй господарській діяльності у повному обсязі.

Враховуючи закриття пункту пропуску через державний кордон України для повітряного сполучення та забороною прийняття та відправлення повітряних суден, що виконують пасажирські перевезення осіб, які здійснюють подорож з туристичною метою, об`єкт оренди не міг використовуватись за цільовим призначенням, що є підставою для звільнення від орендної плати (частина 6 статті 762 Цивільного кодексу України).

Пунктом 14 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України установлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача у повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

Постановою Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 установлено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786, здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2.

Додатком № 2 до постанови Кабінету Міністрів України № 611 встановлено, що нарахування орендної плати за користування нерухомим майном здійснюється у розмірі 50 % орендарям, які використовують нерухоме державне майно для розміщення офісних приміщень.

Отже, в силу, норм Постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020, нарахування орендної плати за приміщення, з 12.03.2020 (дати встановлення карантину) по 30.11.2020 (дати повернення приміщення), здійснюється у розмірі 50 % нарахованої орендної плати.

Листом № 50-02.02-4802 від 30.11.2020 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях як орендодавцем приміщення, підтверджено нарахування орендної плати у 50%.

На виконання умов Договору, відповідачем за первісним позовом сплачено завдаток у розмірі 89213,17 грн. (який зараховується в оплату останніх трьох місяців) та грошові кошти у розмірі 188580,93 грн.

Враховуючи вищезазначене і те, що відповідачем за спірний період фактично переплачено за оренду приміщень 127539,94 грн., оскільки орендна плата встановлюється у розмірі 50 % та залишився невикористаний завдаток у розмірі 34043,51 грн. (89213,17 оплата за останні 3 місяці (18189,02+18370,91+18609,73), наявні підстави для стягнення з позивача грошових коштів у розмірі 161583,45 грн.

Крім того, з огляду на те, що позивач не є стороною Договору, у нього відсутні правові підстави для нарахування штрафних санкцій.

4. Аргументи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у такому співвідношенні: 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу (пункт 3.6. Договору).

Станом на 14.05.2021 у орендаря відсутня заборгованість з орендної плати

5. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно з частиною 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина 6 статті 283 Господарського кодексу України).

Статтею 759 Цивільного кодексу України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з нормами частини 1 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» визначено, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», одними з істотних умов договору оренди є об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації), орендна плата з урахуванням її індексації.

Згідно з статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата є платежем, який вносить орендар орендодавцеві незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Статтею 632 Цивільного кодексу України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом положень статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 6 статті 762 Цивільного кодексу України визначено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Згідно з частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (частина 2 статті 218 Господарського кодексу України).

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з статтею 617 Цивільного кодексу України та статтею 218 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Форс-мажорні обставини не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань.

Таким чином, сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, що саме через настання цих обставин сторона об`єктивно була позбавлена можливості виконати договірне зобов`язання.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Згідно з статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили (далі - Регламент).

Відповідно до пункту 6.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), із змінами та доповненнями, внесеними Рішеннями Президії Торгово-промислової палати України, підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», у редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності.

Згідно з пунктом 6.3 Регламенту заява за встановленою Торгово-промисловою палатою України формою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (Додатки № 1, 2, 3, 4 до Регламенту) подається за підписом керівника підприємства, організації та з відбитком печатки підприємства, або за його дорученням - довіреною особою.

У заяві, зокрема, зазначається, які саме зобов`язання за договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом не можуть бути виконані у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), форсмажорні обставини (обставини непереборної сили) з посиланням і наданням доказів таких обставин, початок їх виникнення і термін дії, які на думку заявника унеможливили виконання цих зобов`язань у встановлений договором, контрактом, угодою та/або законом, нормативним актом термін та інші відповідні відомості.

Відповідно до пункту 6.9 Регламенту, надані заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання відповідного обов`язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/ix наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

За результатами розгляду заяви і наданих документів та прийняття рішення уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) за наявністю підстав, видається Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (пункт 6.10 Регламенту).

6. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

Предмет первісного позову: стягнення основного боргу у розмірі 50241,44 грн., пені у розмірі 5696,32 грн., 3 % річних у розмірі 1355,32 грн., інфляційних втрат у розмірі 2843,07 грн.

Підстави первісного позову: неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань зі сплати орендних платежів за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності.

Предмет зустрічного позову: стягнення грошових коштів у розмірі 161583,45 грн.

Підстави зустрічного позову: стягнення з відповідача надмірно сплаченої позивачем орендної плати за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить державній власності №2015 від 26.09.2017.

Обставини справи, що підлягають встановленню:

- належне виконання сторонами зобов`язань за договором;

- наявність форс-мажорних обставин та обставин непереборної сили;

- розмір щомісячної орендної плати;

- застосування положень постанови Кабінету Міністрів України № 611 від 15.07.2020 до спірних правовідносин;

- порушення строків оплати та наявність підстав для стягнення штрафних санкцій;

- вірність розрахунку штрафних санкцій.

6.1. Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аерохендлінг» укладено договір оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності № 2015 від 26.09.2015.

Відповідно до пункту 1.1. Договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно: приміщення № 31 площею 23.1 кв.м, приміщення № 32 площею 11,0 кв.м, приміщення № 3 площею 10,7 кв.м, приміщення № 17 площею 6,6 кв.м, приміщення № 18 площею 18.5 кв.м, приміщення № 19 площею 23,4 кв.м, приміщення № 7 площею 32,2 кв.м, приміщення № 8 площею 32,9 кв.м, (загальна площа 158,4 кв.м,) на 1 поверсі будівлі лобораторного корпусу АТБ (інв.№ 47526), що розміщені за адресою: Київська обл., м. Бориспіль, Аеропорт та перебувають на балансі Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», вартість якого визначена згідно з висновком про вартість станом на 30.06.2017 і становить за незалежною оцінкою 4455620,00 грн., без врахування ПДВ.

Згідно з пунктом 1.2 Договору майно передається в оренду з метою: приміщення № 31, 32 розміщення офісів; № 3, 17, 18, 19 розміщення технологічних приміщень (без права використання під офісні приміщення); № 7, 8 розміщення кімнат відпочинку/роздягалень (без права використання під офісні приміщення).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу щомісяця, не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж у наступному співвідношенні: 70% - до державного бюджету, 30% - балансоутримувачу (пункт 3.6. Договору).

26.09.2017 між сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна.

28.12.2020 між сторонами підписано акт приймання передачі (повернення) орендованого майна.

05.01.2021 між сторонами підписано додаткову угоду №1 про припинення дії договору у зв`язку з передачею орендованого майна на підставі акту приймання-передачі (повернення нерухомого майна).

6.2. Позовні вимоги за первісним позовом заявлені за період: за березень 2020 року на суму 36018,62 грн. зі строком оплати до 15.04.2020, за квітень 2020 року на суму 36306,78 грн. зі строком оплати до 15.05.2020, що підтверджується рахунками фактури № 76/559 від 31.03.2020, № 76/658 від 30.04.2020, актами приймання передачі від 31.03.2020, від 30.04.2020, реєстрами виданих/отриманих оригіналів документів, за підписом бухгалтера відповідача.

15.01.2021 на адресу відповідача направлено претензію № 35/28/5-4 з вимогою сплатити грошові кошти у розмірі 50241,44 грн., яка вручена відповідачу 22.01.2021.

Згідно з частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина 2 статті 614 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (частина 2 статті 218 Господарського кодексу України).

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Із наведеного вбачається, що для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з статтею 617 Цивільного кодексу України та статтею 218 Господарського кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Форс-мажорні обставини не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань.

Таким чином, сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, що саме через настання цих обставин сторона об`єктивно була позбавлена можливості виконати договірне зобов`язання.

У пункті 1 частини 1 статті 263 Цивільного кодексу України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Матеріали справи не містять сертифікату про настання форс-мажорних обставин у спірних правовідносинах, що виключає можливість застосування статтей 614, 617 Цивільного кодексу України.

Відносно аргументів відповідача про застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин, суд зазначає таке.

Приписи частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України визначають в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Обставини, зазначені у даній статті можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією як орендодавця, так і орендаря.

Отже, для застосування частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України та звільнення наймача (орендатора) від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає, це такі обставини, за яких майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

Подібна правова позиція щодо застосування приписів статті 762 Цивільного кодексу України узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18.

6.3. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження обставин щодо неможливості користування орендованим майном відповідач у відзиві на позовну заяву послався на встановлення карантинних заходів на території України, тимчасове закриття міжнародного регулярного пасажирського сполучення з 17.03.2020 та неможливість використання спірних приміщень, проте, зазначені аргументи не є безумовною підставою для звільнення від сплати орендної плати за Договором, оскільки, судом оцінюється неможливість використання орендованого майна відповідача у сукупності з усіма обставинами, з огляду на те, що закриття регулярних пасажирських перевезень не позбавляє відповідача права доступу до орендованих приміщень та їх використання на об`єкті оренди як орендаря, з урахуванням фактичної діяльності саме юридичної особи відповідача (види діяльності: 52.23 Допоміжне обслуговування авіаційного транспорту (основний); 79.90 Надання інших послуг бронювання та пов`язана з цим діяльність; 81.29 Інші види діяльності із прибирання; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.26 Роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.29 Роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах; 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах; 47.76 Роздрібна торгівля квітами, рослинами, насінням, добривами, домашніми тваринами та кормами для них у спеціалізованих магазинах; 51.10 Пасажирський авіаційний транспорт; 51.21 Вантажний авіаційний транспорт; 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування; 73.20 Дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки) та наявних у матеріалах справи: реєстром здійснення обміну постійних перепусток (ТОВ «Аерохолдінг»), затвердженого уповноваженими представниками позивача, реєстром працівників відповідача та реєстром знаходження зазначених працівників на території позивача, а, відтак, доводи відповідача про застосування вимог частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України, відхиляються судом, як необґрунтовані.

Пунктом 14 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України установлено, що з моменту встановлення карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11 березня 2020 року № 211 (із наступними змінами і доповненнями), і до його відміни (скасування) в установленому законом порядку, плата за користування нерухомим майном (його частиною) підлягає зменшенню за вимогою наймача, який здійснює підприємницьку діяльність з використанням цього майна, впродовж усього часу, коли майно не могло використовуватися в підприємницькій діяльності наймача в повному обсязі через запроваджені обмеження та (або) заборони.

У випадку, визначеному абзацом першим цього пункту, розмір плати за користування майном не може перевищувати сукупний (пропорційно до орендованої площі) обсяг витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг.

Зазначені витрати покладаються на наймача як плата за користуванням майном за відповідний період пропорційно площі нерухомого майна, яку він наймає відповідно до договору, якщо договором не передбачений обов`язок наймача самостійно сплатити ці витрати повністю або частково.

За результатами дослідження долучених до матеріалів справи документів, суд зазначає, що відповідачем не доведено наявності підстав для застосування при вирішенні даного спору вищенаведених положень пункту 14 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, з огляду на те, що відповідачем як орендарем, не наведено розрахунку розміру, до якого підлягає зменшенню плата за користування спірним майном з урахуванням положень абзацу другого цього пункту, та не надано доказів, які б підтверджували такий розрахунок (щодо обсягу витрат, які наймодавець здійснив або повинен буде здійснити за відповідний період для внесення плати за землю, сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, і сплати вартості комунальних послуг).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину" (далі - Постанова № 611) врегульовані деякі питання щодо звільнення орендарів від орендної плати, а також щодо нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном.

Відповідно до пункту 1 Постанови № 611 визначено, що на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2: 1) звільняються від орендної плати орендарі за переліком згідно з додатком 1; 2) нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном, розрахованої відповідно до Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 4 жовтня 1995 року № 786 здійснюється у розмірі: 50 відсотків суми нарахованої орендної плати для орендарів за переліком згідно з додатком 2.

6.4. Згідно з пунктом 1.2 Договору майно передається в оренду з метою: приміщення № 31, 32 розміщення офісів; № 3, 17, 18, 19 розміщення технологічних приміщень (без права використання під офісні приміщення); № 7, 8 розміщення кімнат відпочинку/роздягалень (без права використання під офісні приміщення).

Відповідно до Додатку № 2 до Переліку (орендарів, для яких нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном здійснюється у розмірі 50 відсотків) включені орендарі, які використовують нерухоме державне майно для розміщення: офісних приміщень (зокрема в аеропортах). Вітчизняні юридичні і фізичні особи, що є суб`єктами малого підприємництва, фізичні особи, які провадять виробничу діяльність безпосередньо на орендованих виробничих площах (зокрема в аеропортах).

Крім того, до матеріалів справи долучено наказ Фонду Державного майна України від 05.11.2020 № 710 про встановлення на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, нарахування орендної плати за користування нерухомим державним майном Товариству з обмеженою відповідальністю «Аерохолдінг» відповідно до займаної площі (23,1 кв. м та 11,0 кв.м) у розмірі 50 % від суми нарахованої орендної плати.

Тобто, з огляду на пункт 1.2 Договору, з чітко визначеним розміщенням приміщень, яким заборонено використовувати приміщення № 3, 17, 18, 19 , 7, 8 - під розміщення офісів, наказу Фонду Державного майна України від 05.11.2020 № 710 та вимоги додатку № 2 до Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.07.2020 № 611 "Деякі питання сплати орендної плати за державне майно під час дії карантину", суд дійшов висновку, що відповідач має право на зниження орендної плати на 50 відсотків виключно за приміщення № 31, 32 (23,1 кв.м та 11,0 кв.м), які передані для розміщення офісів.

6.5. За таких обставин, суд зазначає, що належною до нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача як балансоутримувача є орендна плата у розмірі 30%, розрахована відповідно до визначеної Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами), із зменшенням на 50% відповідно до положень підпункту 2 пункту 1 Постанови № 611 та додатку № 2 у періоди: з 12.03.2020 (дати початку карантинних обмежень) по 30.11.2020 (дату поверенння нерухомого майна, як це зазначено в додатковій угоді № 1 від 05.01.2021, жодних рахунків або актів за грудень 2020 року матеріали справи не містять).

Подібні правовідносини відносно зниження розміру орендної плати досліджувались у постанові Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 у справі № 910/13394/20.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд зазначає про наявність підстав для нарахування та стягнення орендної плати з відповідача за первісним позовом у такому розмірі: за березень 2020 року 22743,14 грн. (86444,69 грн. /31 = 27884,54 грн. * 11 = 30673,92 грн. до 12 березня 2020 року, 53478,67 грн. /31 = 1725,11 грн. * 20 = 34502,36 грн. (приміщення № 7, 8, 17, 18, 19), 32966,02 грн. (приміщення № 31, 31) /2 = 16483,01 грн. /31 = 531,71 грн. * 20 = 10634,20 грн., 30673,92 грн. + 34502,36 грн. + 10634,20 грн. = 75810,48 грн. * 30% = 22743,14 грн.), строк оплати 15.04.2020; за квітень 2020 року 21156,41 грн. (33229,75 грн. (приміщення № 31, 31) /2 = 16614,87 грн., 53906,50 грн. (приміщення № 7, 8, 17, 18, 19) + 16614,87 грн. = 70521,37 грн. * 30% = 21156,41 грн.), строк оплати 15.05.2020; за травень 2020 року 21219,87 грн. (33329,44 грн. (приміщення № 31, 31) /2 = 16664,72 грн., 54068,20 грн.+ 16664,72 грн. = 70732,92 грн. * 30% = 21219,87 грн.), строк оплати 15.06.2020; за червень 2020 року 21262,32 грн. (33396,10 грн. /2 = 16698,05 грн., 54176,35 грн. + 16698,05 грн. = 70874,40 грн. * 30% = 21262,32 грн.), строк оплати 15.07.2020; за липень 2020 року 21134,75 грн. (33195,72 грн. /2 = 16597,86 грн., 53851,30 грн. + 16597,86 грн. = 70449,16 грн. * 30% = 21134,75 грн.), строк оплати 15.08.2020; за серпень 2020 року 21092,47 грн. (33129,32 грн. /2 = 16564,66 грн., 53743,59 грн. + 16564,66 грн. = 7038,25 грн. * 30% = 21092,47 грн.) строк оплати 15.09.2020; за вересень 2020 року 21197,93 грн. (33294,97 грн. /2 = 16647,48 грн., 54012,31 грн. + 16647,48 грн.= 70659,79 грн. * 30% = 21197,93 грн.), строк оплати 15.10.2020; за жовтень 2020 року 21409,92 грн. (33627,92 грн. /2 = 16813,96 грн., 54552,44 грн. + 16813,96 грн. = 71366,40 грн. * 30% = 21409,92 грн.), строк оплати 15.11.2020; за листопад 2020 року - 21688,24 грн. (34065,08 грн. /2 = 17032,54 грн., 55261,61 грн. + 17032,54 грн. = 72294,15 грн. * 30% = 21688,24 грн.) строк оплати 15.12.2020.

Тобто, всього до сплати підлягають грошові кошти у розмірі 192905,05 грн.

Матеріали справи містять: платіжне доручення № 131 від 13.08.2020 на суму 36269,59 грн., № 87 від 14.09.2020 на суму 36197,05 грн., № 57 від 13.10.2020 на суму 36378,03 грн., № 9 від 13.11.2020 на суму 29736,00 грн., № 13 від 24.11.2020 на суму 12780,80 грн., № 11 від 14.12.2020 на суму 37219,46 грн., всього на суму 188580,93 грн. та заяву про договірне списання від 13.10.2017 завдатку у розмірі 89213,17 грн.

Згідно з пунктом 3.9. Договору надмірно сплачена сума орендної плати, що надійшла до бюджету, підлягає в установленому порядку заліку в рахунок майбутніх платежів, а у разі неможливості такого заліку у зв`язку з припиненням орендних відносин поверненню орендарю.

Пунктом 3.10 Договору визначено, зобов`язання орендаря щодо сплати орендної плати забезпечуються у вигляді завдатку у розмірі, не меншому ніж потрійна орендна плата за базовий місяць, який вноситься в рахунок орендної плати за останні три місяці.

Відповідно до пункту 5.2 Договору протягом місяця після підписання договору внести завдаток передбачений цим договором. Завдаток стягується до державного бюджету і балансоутримувачу у співвідношенні, визначеному у пункті 3.6 цього договору. Після закінчення основного строку договору оренди здійснюється перерахування орендної плати за останній місяць (останні місяці) з урахуванням внесеного орендарем завдатку. У разі порушення орендарем зобов`язання зі сплати орендної плати він має відшкодувати державному бюджету і балансоутримувачу збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір завдатку. Якщо в разі дострокового припинення договору за згодою сторін сума сплачених орендних платежів і завдатку перевищить передбачені договором платежі за період фактичної оренди, то це перевищення розглядається як зайва сума орендної плати (див. п.3.9 Договору).

Отже, враховуючи те, що договір припинено на підставі додаткової угоди № 1 від 05.01.2021 з 30.11.2020, судом здійснено розрахунок залишку грошових коштів у вигляді завдатку, які підлягають поверненню відповідачу за первісним позовом у розмірі 24917,08 грн. (89213,17 грн. - 64296,09 грн. (за вересень 2020 року 21197,93 грн., за жовтень 2020 року 21409,92 грн., за листопад 2020 року - 21688,24 грн.) = 24917,08 грн.).

Тобто, загальний розмір орендної плати за березень - червень 2020 року складає 128608,96 грн., з яких відповідачем за первісним позовом сплачено 188580,93 грн., що, у свою чергу, виключає можливість задоволення первісного позову в частині основного боргу та часткового задоволення зустрічного позову в частині повернення надмірно сплачених грошових коштів у розмірі 59971,97 грн. (188580,93 грн. - 128608,96 грн. = 59971,97 грн.).

Відносно стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації та стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6. Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відтак, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).

Загальний порядок здійснення переказу коштів в Україні, а також відповідальність суб`єктів переказу регулюються Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

У пункті 32.3 статті 32 вказаного Закону встановлено, що банки зобов`язані виконувати доручення клієнтів, що містяться в документах на переказ, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених пунктом 22.6 статті 22 Закону.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.8 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України №22 від 21.01.2004 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за №377/8976 (далі - Інструкція), платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 2 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 8 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.

Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Пунктом 2.9 зазначеної Інструкції передбачено, що банк не має права робити виправлення в розрахунковому документі клієнта, за винятком випадків, обумовлених пунктом 2.26 цієї глави та іншими нормативно-правовими актами Національного банку.

Відповідно до пункту 2.29 вищезазначеної Інструкції платник має право в будь-який час до списання платежу з рахунку відкликати з банку, що його обслуговує, платіжні доручення в порядку, визначеному внутрішніми правилами цього банку. Платіжні доручення відкликаються лише в повній сумі.

У розумінні наведених норм, визначення призначення платежу належить виключно платнику. Платник може змінити реквізит "призначення платежу" до списання коштів з його рахунку, оформивши нове платіжне доручення. Відповідно, отримувач коштів, у свою чергу, не вправі самостійно визначати порядок зарахування коштів, якщо платником чітко визначено призначення платежу. Спрямування коштів на погашення інших заборгованостей, ніж ті, що визначені в призначенні платежу, може мати місце у випадку відсутності чіткого зазначення призначення платежу.

Позивачем заявлена до стягнення пеня у розмірі 5696,32 грн. на підставі пункту 3.7 Договору (березень 2020 року на суму 23237,82 грн. за період з 16.04.2020 по 26.03.2021, квітень 2020 року на суму 27003,62 грн. за період 16.05.2020 по 26.03.2021) та на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України: 3 % річних у розмірі 1355,32 грн. та інфляційні втрати у розмірі 2843,07 грн.

Перевіривши вищезазначені платіжні доручення, суд зазначає, що платіжне доручення № 13 від 24.11.2020 на суму 12780,80 грн. містить призначення платежу за березень 2020 року, платіжних доручень з призначенням платежу за квітень 2020 року матеріали справи не містять, проте, з огляду на відсутність підстав для нарахування орендної плати у розмірі 100% та його перерахунку, суд дійшов висновку про можливість зарахування грошових коштів у розмірі 15134,84 грн. (як залишку коштів після повної сплати за липень 2020 року за платіжним дорученням № 131 від 13.08.2020 на суму 36269,59 грн., оскільки платіжне доручення містить призначення платежу, отже, повинно в повному обсязі покрити необхідний платіж за липень 2020 року, з урахуванням того, що це був перший платіж за спірним договором, тобто, 36269,59 грн. 21134,75 грн. (за липень 2020 року) = 15134,84 грн. як залишкові за вказаним платіжним дорученням та які можуть покрити заборгованість за попередній період.

Наступний платіж відбувся 14.09.2020 на підставі платіжного доручення № 87 на суму 36197,05 грн., з призначенням платежу за серпень 2020 року, тобто, (36197,05 грн. - 21092,47 грн. (за серпень 2020 року) = 15104,58 грн., як залишкові за вказаним платіжним дорученням та які можуть покрити заборгованість за попередній період.

Наступний платіж відбувся 13.10.2020 на підставі платіжного доручення № 57 на суму 36378,03 грн., з призначенням платежу за вересень 2020 року, який покривається, як вищезазначено судом, сплаченим позивачем завдатком на підставі пункту 3.10 Договору, тобто, зараховується на покриття попередньої заборгованості.

За результатами здійсненого судом розрахунку: нарахування за березень 2020 року: 22743,14 грн. з 15.04.2020 по 12.08.2020.; 22743,14 грн. - 15134,84 грн. =7608,30 грн. з 13.08.2020 по 13.09.2020.; нарахуванням за квітень 2020 року: 21156,41 грн. з 15.05.2020 по 13.09.2020; 21156,41 грн. 7496,28 грн. (15104,58 грн. за платіжним дорученням № 87 від 14.09.2020 7608,30 грн. погашення заборгованості за березень 2020 року) =13660,13 грн. з 14.09.2020 по 12.10.2020).

Здійснивши арифметичний розрахунок за допомогою системи Ліга Закон, стягенню підлягає пеня у розмірі 2109,71 грн., 3 % річних у розмірі 469,61 грн., інфляційні втрати у розмірі 109,58 грн.

7. Результати розгляду справи

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства та з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.

7.1. Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

7.2. Оцінюючи подані до матеріалів справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні первісні та зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, однак, не підлягають зустрічному зарахуванню, з огляду на відмінність правової природи сум, що підлягають стягненню.

8. Розподіл судових витрат

Судовий збір за подання позовної заяви та зустрічної позовної заяви, в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 2, 11, 73, 74, 76 - 80, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

вирішив:

1. Первісний позов (вх. №1037/21 від 09.04.2021) Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт, ) на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) пеню у розмірі 2109,71 грн. (дві тисячі сто дев`ять гривень сімдесят одна копійка), 3 % річних у розмірі 469,61 грн. (чотириста шістдесят дев`ять гривень шістдесят одна копійка), інфляційні втрати у розмірі 109,58 грн. (сто дев`ять гривень п`ятдесят вісім копійок) судовий збір у розмірі 101,50 грн. (сто одна гривня п`ятдесят копійок).

3. В іншій частині первісного позову відмовити.

4. Зустрічну позовну заяву (вх. № 11117/21 від 17.05.2021) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" до Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" про стягнення заборгованості задовольнити частково.

5. Стягнути з Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, с. Гора, вул. Бориспіль-7, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аерохендлінг" (08301, Київська обл., Бориспільський р-н, Бориспіль-7, "Бориспіль" Міжнародний державний аеропорт, ) грошові кошти у розмірі 84889,05 грн. (вісімдесят чотири тисячі вісімсот вісімдесят дев`ять гривень п`ять копійок), судовий збір у розмірі 1273,33 грн. (одна тисяча двісті сімдесят три гривні тридцять три копійки).

6. В іншій частині зустрічного позову відмовити.

7. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 09.09.2021.

Суддя С.О. Саванчук