ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"06" вересня 2021 р. Справа № 922/3531/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

розглянувши заяву ОСОБА_1

до ОСОБА_1

про неплатоспроможність

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Харківської області із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника - фізичної особи.

Дослідивши матеріали заяви ОСОБА_1 суд вважає за необхідне залишити її без руху, зважаючи на наступне.

Положеннями ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства встановлені вимоги до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Перелік документів (доказів), які в обов`язковому порядку додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність чітко визначений, зокрема, ч. 3 ст. 116 Кодексу України з процедур банкрутства.

Так, відповідно до п. 12 ч. 3 ст.116 Кодексу України з процедур банкрутства до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність додаються докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Згідно з Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць з 01.07.2021 встановлено у розмірі 2379,00 грн.

Отже, авансування винагороди керуючому реструктуризацією у розмірі п`яти прожиткових мінімумів для працездатних осіб за три місяці виконання повноважень становить 35 685,00 грн.

Законодавцем обрано спосіб врегулювання неплатоспроможності фізичної особи виключно за заявою боржника. При цьому, Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб не встановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.

В постанові від 19.11.2020 у справі № 910/726/20, на яку в своїй заяві посилається ОСОБА_1 , Верховним Судом було зазначено про можливість боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи.

Судом встановлено, що до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність заявником додано договір укладений з арбітражним керуючим Черкасовим С.А. від 01.07.2021, в якому сторони домовились розстрочити сплату винагороди арбітражному керуючому (авансування винагороди) на 6 місяців, шляхом внесення (перерахування) оплати рівними частинами по 5947,50 грн. щомісячно на депозитний рахунок суду, в якому відкрито провадження у справі про банкрутство.

Наданий заявником договір з арбітражним керуючим суд не приймає як належний доказ виконання обов`язку щодо авансування основної винагороди керуючому реструктуризацією, з огляду на наступне.

Інститут авансування винагороди арбітражному керуючому є гарантією права учасника справи про банкрутство (керуючого реструктуризацією) на отримання ним грошової винагороди за виконання наданих йому повноважень. Обов`язок здійснення авансування винагороди арбітражному керуючому є безумовним, положеннями Кодексу України з процедур банкрутства не передбачено жодних підстав для звільнення від здійснення такого авансування при звернені до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство/неплатоспроможність.

У п. 37 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі №910/726/20 від 19.11.2020р., на яку посилається Заявник як на підставу можливості альтернативного врегулювання питання авансування, зазначено наступне: "37. Зазначене не позбавляє можливості боржника (фізичної особи) укласти угоду з арбітражним керуючим, який погодиться на умовах відстрочення оплати до реалізації майна боржника виконувати повноваження керуючого реструктуризацією у справі про банкрутство цієї особи та відповідного звернення обох осіб (боржника та арбітражного керуючого) до суду про призначення його керуючим реструктуризацією у справу про банкрутство фізичної особи, яке подається разом із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Місцевий суд може розглянути подані документи, як альтернативу мирного врегулювання правовідносин з оплати винагороди арбітражному керуючому, та прийняти відповідне рішення про можливість задоволення заяви боржника, дослідивши всю сукупність наданих ним доказів на обґрунтування неплатоспроможності фізичної особи."

Отже, Верховний суд зазначив про обов`язок місцевого суду дослідження всієї сукупності доказів, наданих боржником до заяви про неплатоспроможність щодо вирішення питання про авансування винагороди арбітражного керуючого як альтернативи мирного врегулювання вказаних правовідносин та прийняти відповідне рішення.

Заявником до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність доданий договір про відстрочення сплати винагороди арбітражному керуючому, укладений між арбітражним керуючим Черкасовим С.А. та Островерхом В.М. від 01.07.2021, в якому сторони домовились розстрочити сплату винагороди арбітражному керуючому (авансування винагороди) на 6 місяців, шляхом внесення (перерахування) оплати рівними частинами по 5947,50 грн. щомісячно на депозитний рахунок суду, в якому відкрито провадження у справі про банкрутство.

Отже, в даному випадку, арбітражний керуючий Черкасов С.А. уклав договір з боржником, в якій погодився виконувати повноваження керуючого реструктуризації саме на умовах РОЗСТРОЧЕННЯ оплати його праці, а не ВІДСТРОЧКИ оплати до реалізації майна боржника, як це зазначено у постанові Верховного суду від 19.11.2020 у справі №910/726/20.

Дослідивши матеріали заяви в їх сукупності, судом встановлено, що у гр. ОСОБА_1 відсутня спроможність мирного врегулювання питання оплати послуг арбітражного керуючого шляхом укладення відповідного договору, оскільки судом встановлено, що у Боржника відсутнє будь-яке рухоме та нерухоме майно, яке могло б бути реалізоване у справі про неплатоспроможність, про що Боржником особисто зазначено у заяві про відкриття провадження у справі, у деклараціях про майновий стан боржника у справі про неплатоспроможність за 2018, 2019, 2020 та підтверджено відповідними довідками. Крім того, заявником зазначено, що він не працевлаштований, доходів він не отримує, а його загальні витрати на місяць становлять - 8240 грн, що також унеможливлює виконання обов`язку з оплати грошової винагороди арбітражного керуючого. Наявність на розгляді суду заяви про неплатоспроможність гр. ОСОБА_1 є додатковим непрямим доказом неможливості врегулювання Боржником своїх фінансових боргових зобов`язань самостійно.

Відповідно до ч.5 ст.34 Кодексу України з процедур банкрутства боржник подає заяву до господарського суду за наявності майна, достатнього для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Проте, боржником не надано належних та допустимих доказів можливості в подальшому здійснити оплату послуг арбітражного керуючого у справі про її неплатоспроможність після реалізації майна боржника, оскільки в поданій заяві ОСОБА_1 зазначає про відсутність будь-якого майна, як рухомого так і не рухомого, яке б належало їй та могло бути реалізоване, у тому числі для здійснення оплати праці арбітражному керуючому.

Отже, суд вважає, що виконання боржником зобов`язання, передбаченого укладеним між ОСОБА_1 та арбітражним керуючим Черкасовим С.А. договором є завідомо об`єктивно неможливим, оскільки у боржника відсутнє майно та будь який дохід, за рахунок якого відбуватиметься майбутня оплата витрат, а його витрати в місяць більше його доходу, який становить - 0 грн.

Пунктом 12 частини 3 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства, законодавцем чітко визначено, що при зверненні із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність необхідним додатком до заяви є докази авансування боржником на депозитний рахунок суду винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень.

Кодекс України з процедур банкрутства та інші норми законодавства, не передбачають права боржника бути звільненим від авансування винагороди арбітражному керуючому при поданні такої заяви, як не передбачають можливості відстрочення чи розстрочення заявнику в авансуванні такої винагороди.

Частинами першою, третьою, четвертою та сьомою статті 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; використання примусової праці забороняється; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що арбітражний керуючий виконує повноваження за грошову винагороду. Грошова винагорода арбітражного керуючого складається з основної та додаткової грошових винагород.

Абзацом першим частини другої статті 30 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що розмір основної грошової винагороди арбітражного керуючого за виконання ним повноважень розпорядника майна або ліквідатора визначається в розмірі середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останніх 12 місяців його роботи до відкриття провадження у справі, але не менше трьох розмірів мінімальної заробітної плати за кожний місяць виконання арбітражним керуючим повноважень.

При цьому, Законом України "Про судовий збір" не передбачено сплати судового збору за подання заяви фізичною особою про порушення справи про банкрутство. Зазначене обґрунтовує виконання державою свого позитивного обов`язку забезпечення доступу неплатоспроможних фізичних осіб до правосуддя у справах про банкрутство у спосіб не встановлення для таких фізичних осіб ставок судового збору за звернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Разом з тим, законодавцем не передбачено жодних альтернативних можливостей авансуванню на депозитний рахунок суду оплати послуг керуючого реструктуризацією за три місяці виконання ним повноважень, що є гарантією з боку держави оплати праці цією особи на час формування реєстру вимог кредиторів у справі про банкрутство та відповідає гарантіям на оплату праці відповідно до частин другої, шостої статті 43 Конституції України.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" та від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб те ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Тобто, доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Статтею 113 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про неплатоспроможність боржника - фізичної особи, фізичної особи - підприємця здійснюється в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб, з урахуванням особливостей, встановлених цією Книгою.

Згідно частини 1 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства заява про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність подається боржником за наявності підстав, передбачених цим Кодексом.

Частина 3 згаданої вище статті містить чіткий перелік документів, що додаються до заяви про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність.

Суд вважає за потрібне зазначити, що у разі прийняття у якості належного доказу в підтвердження майбутньої оплати послуг арбітражного керуючого, укладеного між сторонами договору за відсутності майна у боржника та відсутності інших джерел для покриття витрат на виплату винагороди арбітражному керуючому, може бути розцінено як примушування до безоплатної праці, що забороняється та прирівнюється до рабства у контексті статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та інших міжнародних актів (зокрема, Конвенції 1926 року про заборону рабства, Конвенції Міжнародної організації праці про примусову чи обов`язкову працю 1930 року ратифіковану Україною 10.08.56 року, Конвенції Міжнародної організації праці N 105 про скасування примусової праці 1957 року ратифіковану Україною 05.10.2000 року), резолюції Економічної і Соціальної Ради ООН (ЕКОСОС) 1996 року тощо) та суперечить статті 43 Конституції України.

Із наведеного вбачається, що право вимоги сплати основної винагороди арбітражного керуючого за виконання покладених на нього повноважень є беззастережним, здійснюється за рахунок коштів авансованих заявником (кредитором або боржником) на депозитний рахунок господарського суду, який розглядає справу, до моменту подання заяви про відновлення відкриття провадження у справі. У випадку закінчення авансованих коштів основна винагорода арбітражного керуючого сплачується за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, яке не перебуває в заставі.

Відповідно до ч.5 ст.34 Кодексу України з процедур банкрутства боржник подає заяву до господарського суду за наявності майна, достатнього для покриття витрат, пов`язаних з провадженням у справі, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Таким чином, боржником не надано належних доказів на підтвердження можливості в подальшому здійснювати оплату послуг арбітражного керуючого у справі про його неплатоспроможність у відповідності до укладеного договору від 01.07.2021 року та норм Кодексу України з процедур банкрутства.

З урахуванням вищевикладеного, боржник має надати докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в сумі 29685,00 грн на депозитний рахунок господарського суду Харківської області, оскільки боржником було внесено перший платіж арбітражному керуючому Черкасову С.А. у розмірі 6000,00 грн, про що свідчить квитанція № 10420 від 12.07.2021 року та судом перевірено зарахування коштів на депозитний рахунок суду.

Крім того, згідно ч. 4 статті 116 Кодексу України з процедур банкрутства разом із заявою про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржник зобов`язаний подати пропозиції щодо реструктуризації боргів (проект плану реструктуризації боргів).

Натомість, до заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство заявником долучено проект плану реструктуризації боргів, відповідно до якого не можливо встановити яким способом боржник буде виконувати свої зобов`язання перед кредиторами, а лише зазначено, що боржнику надається достроково платити суму боргу за пропорційною системою, а різниця між доходами та його витратами на місяць становить: - 8240 грн.

Судом зазначається, що у відповідності до ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства реструктуризація боргів боржника - судова процедура у справі про неплатоспроможність фізичної особи, що застосовується з метою відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

Отже, план реструктуризації повинен містити умови відновлення платоспроможності боржника шляхом зміни способу та порядку виконання його зобов`язань згідно з планом реструктуризації боргів боржника.

План реструктуризації повинен бути реальний, тобто ґрунтуватися на документах і доказах, які не повинні ставитися судом під сумнів

Як вбачається з матеріалів поданої ним заяви у ОСОБА_1 взагалі відсутні будь-які доходи, він є безробітним та відповідно до наданих до суду декларацій за 2018-2020 роки не отримує жодних доходів.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Зважаючи на вищевикладене, боржнику потрібно подати суду проект плану реструктуризації боргів, який відповідає вимогам чинного законодавства разом із належними доказами в його обґрунтування.

Відповідно до ч. 3 ст. 37 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд залишає без руху заяву про відкриття провадження у справі з підстав, передбачених статтею 174 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно з ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до господарського суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 176 цього Кодексу.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_1 без руху.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 30, 37, 116 Кодексу України з процедур банкрутства, ст.ст. 74, 164, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність (вх № 3531/21 від 01.09.2021) залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення виявлених судом недоліків, недоліки мають бути усунені протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали.

Повідомити про виявлені судом недоліки та зобов`язати заявника надати суду:

- докази авансування винагороди керуючому реструктуризацією за три місяці виконання повноважень в сумі 29 685,00 грн. на депозитний рахунок господарського суду Харківської області;

- проект плану реструктуризації боргів, разом із належними доказами в його обґрунтування

- копію квитанції №10420 від 12.07.2021 про сплату 6000, 00 грн у якості доказів часткового авансування винагороди арбітражному керуючому, належної якості та посвідченої у встановленому законом порядку.

Роз`яснити заявнику необхідність усунення вказаних недоліків в строк не пізніше десяти днів з дня вручення цієї ухвали суду.

Попередити заявника, що у разі не усунення недоліків заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із заявою.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua.

Ухвала набирає законної сили з моменту її постановлення - 06.09.2021.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвалу складено та підписано 06.09.2021.

Суддя Прохоров С.А.