ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.09.2021 року м.Дніпро Справа № 904/6535/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Чередка А.Є., Коваль Л.А.

секретар судового засідання Кандиба Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" (суддя Суховаров А.В.)

у справі № 904/6535/20

за заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", м. Дніпро

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м. Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496)

про визнання грошових вимог, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 відкрито провадження у справі №904/6535/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання банкрутом; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) згідно ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 16.06.2021; призначено розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м.Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) арбітражного керуючого Чичву Олега Сергійовича .

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання грошових вимог на суму 506 406 252,31 грн. задоволено. Визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС", що підлягають задоволенню у наступній черговості: 4 540,00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 506 406 252,31 грн. (основний борг, інфляційні, проценти за прострочення) - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

Не погодившись з вказаною ухвалою Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" по справі №904/6535/20 в частині визнання грошових вимог ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" в розмірі 451 699 444,91 грн (360% річних за прострочення виконання грошових зобов`язань) і ухвалити в оскаржуваній частині судове рішення, яким відмовити у задоволенні грошових вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наявність ознак фраудаторного правочину умов договорів, що передбачають збільшення 3% річних за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України до 360% річних, які були укладені боржником після отримання ним кредитів на велику суму, не повернутих кредитору АТ КБ «Приватбанк».

Наголошує, що умови договорів, які передбачають такий великий розмір відповідальності боржника були погоджені сторонами після 2016 року, тобто боржник взяв на себе додаткові зобов`язання у великому обсязі в період, коли в нього вже існували порушені грошові зобов`язання перед кредитором АТ КБ «Приватбанк» за кредитними договорами у значному розмірі, чим було завдано шкоду АТ КБ «Приватбанк» і є зловживанням правом з боку боржника та кредитора ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах", - і судом протиправно було визнано ці грошові вимоги.

Стверджує, що основний борг ТОВ «Лада Фінанс» перед ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" складає 47 399 559,52 грн., а 360% річних за прострочення грошових зобов`язань - 451 699 444,91 грн., а тому суд першої інстанції зобов`язаний був відмовити у визнанні грошових вимог даного кредитора.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі №904/6535/20 залишено без руху та надано скаржнику у строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази надіслання апеляційної скарги учасникам справи.

На виконання ухвали Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2021 у справі №904/6535/20 апелянтом до матеріалів справи надано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі №904/6535/20, розгляд апеляційної скарги призначено у судове засідання з викликом сторін на 17.06.2021р. о 14 год. 00 хв.

15.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплект" надійшла заява про приєднання до апеляційної скарги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі №904/6535/20.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.06.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Комплект" про приєднання до апеляційної скарги Акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог ПАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі №904/6535/20 повернуто без розгляду.

У судовому засіданні 17.06.2021 колегія суддів, порадившись на місці, оголосила перерву в судове засідання на 15.07.2021 о 15:30 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.06.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 15.07.2021р. о 15:30 год.

15.07.2021 до Центрального апеляційного господарського суду від ТОВ «Лада Фінанс» надійшли пояснення щодо п`яти апеляційних скарг АТ КБ «Приватбанк» на ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 у справі №904/6535/20, в яких просить апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані ухвали - без змін.

У судовому засіданні 15.07.2021 колегія суддів оголосила перерву в судове засідання на 01.09.2021 о 14:10 год.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 16.07.2021 повідомлено учасників справи про судове засідання у справі, яке відбудеться 01.09.2021 р. о 14:10 год.

В судове засідання 01.09.2021р. з`явилися представник апелянта АТ «КБ «Приватбанк», арбітражний керуючий (ліквідатор) Шевченко В.Є., представники кредиторів: ТОВ "Цукорпром", ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах», ТОВ "Агро Комплект".

Інші учасники провадження у справі про банкрутство ТОВ «Лада Фінанс», будучи повідомленими про місце, дату та час судового засідання, не з`явилися, явку уповноважених представників не забезпечили, про причини неявки суд не повідомили.

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи мають місце докази повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, зважаючи на необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників інших кредиторів.

Представник апелянта у судовому засіданні 01.09.2021 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив суд оскаржувану ухвалу у відповідній частині скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у визнанні грошових вимог ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» до ТОВ «Лада Фінанс» в розмірі 451 699 444,91 грн. (360% річних за прострочення грошових зобов`язань). Арбітражний керуючий (ліквідатор) ТОВ «Лада Фінанс» та представники присутніх кредиторів в свою чергу проти задоволення апеляційної скарги заперечували, в тому числі з підстав, викладених у поданих ними письмових поясненнях, просили суд ухвалу в оскаржуваній частині залишити без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх в судовому засіданні учасників справи, їх представників, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017р. №2147-VIII викладено Господарський процесуальний кодекс України у новій редакції, яка набрала чинності 15.12.2017р..

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII (зі змінами, що набрав чинності 21.10.2019р.) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Частиною 4 Прикінцевих та перехідних положень встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Ухвали господарського суду, постановлені у справі про банкрутство за результатами розгляду господарським судом заяв, клопотань та скарг, а також постанова про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства).

За положеннями ч. 1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 відкрито провадження у справі №904/6535/20 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "ДУКЛА" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання банкрутом; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів (зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію) згідно ст.41 Кодексу України з процедур банкрутства; введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 16.06.2021; призначено розпорядником майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м.Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) арбітражного керуючого Чичву Олега Сергійовича (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 42Ц, офіс 83, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), який діє на підставі свідоцтва на право здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) №448 від 19.03.2013.

29.12.2020 господарським судом Дніпропетровської області опубліковано повідомлення про відкриття провадження у справі №904/6535/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м.Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496) на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України.

25.01.2021 до господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" про визнання грошових вимог на суму 506 406 252,31грн. у справі №904/6535/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" (49006, м.Дніпро, Центральний район, проспект Пушкіна, буд.55, оф.518, ідентифікаційний номер юридичної особи 33339496), за змістом якої заявник просить суд визнати грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" та внести їх до реєстру вимог кредиторів відповідно до черговості у розмірі 506 406 252,31 грн., з яких:

- 47 399 559,52 грн. - основний борг;

- 4 292 310,55 грн. - інфляційні витрати за період з 26.06.2018 до 27.08.2019;

- 3 014 937,33 грн. - інфляційні витрати за період з 28.08.2019 до 24.12.2020;

- 225 419 291,26 грн. - проценти за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 26.06.2018 до 27.08.2019;

- 226 280 153,65 грн. - проценти за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.08.2019 до 24.12.2020.

В обґрунтування заявлених вимог кредитор зазначав про наявність у ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" заборгованості зі сплати на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" заборгованості у розмірі 506 406 252,31 грн., що виникла у ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» за Угодою про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017, зобов`язання за виконання якої, забезпечено ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" за Договором поруки №01-06/2018-10, у зв`язку з чим грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" на суму 506 406 252,31 грн. підлягають визнанню господарським судом та внесенню до реєстру вимог кредиторів ТОВ "ЛАДА ФІНАНС", з огляду на відкриття провадження у справі №904/6535/20 про банкрутство ТОВ "ЛАДА ФІНАНС" згідно ухвали суду від 28.12.2020.

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 заяву Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС" про визнання грошових вимог на суму 506 406 252,31 грн. задоволено. Визнано грошові вимоги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС", що підлягають задоволенню у наступній черговості: 4 540,00 грн. (судовий збір) - 1 черга задоволення вимог кредиторів; 506 406 252,31 грн. (основний борг, інфляційні, проценти за прострочення) - 4 черга задоволення вимог кредиторів.

З огляду на обґрунтованість вимог заяви Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах", яка подана до господарського суду в межах строку, визначеного приписами ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для визнання Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" конкурсним кредитором з грошовими вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАДА ФІНАНС", які підлягають погашенню у наступній черговості:

- 1 черга - 4 540, 00 грн. (витрати по сплаті судового збору);

- 4 черга - 506 406 252, 31 грн. (основний борг, інфляційні, проценти за прострочення).

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками місцевого господарського суду та зазначає наступне з приводу доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

Суб`єктний склад учасників господарського процесу за ГПК України є іншим, ніж склад учасників у справі про банкрутство за КУзПБ. Водночас, перелік учасників провадження у справі про банкрутство не є вичерпним, оскільки до учасників справи про банкрутство наведеними нормами віднесено також інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство.

Коло осіб (в позовному провадженні), які мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а також оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції визначено приписами статей 254, 255 ГПК України. У справі про банкрутство коло осіб, які мають право оскаржити судові рішення, звужено до учасників такої справи задля попередження необґрунтованого втручання інших осіб, які не є учасниками справи, у хід процедури банкрутства.

Відповідна правова позиція сформована суддями судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.07.2020 у справі №Б-39/27-09, від 11.06.2020 у справі №916/3206/17, від 03.06.2020 у справі №910/18031/14, від 19.05.2020 у справі №908/2332/19, від 03.03.2020 у справі №904/7965/16, від 20.02.2019 у справі №5005/2329/2011, від 16.01.2020 у справі №911/5186/14, та підтримана Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 16.07.2020 у справі №910/4475/19.

За приписами ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 1 КУзПБ учасниками у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий, державний орган з питань банкрутства, Фонд державного майна України, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа засновників (учасників, акціонерів) боржника, а також у випадках, передбачених цим Кодексом, інші учасники справи про банкрутство, щодо прав або обов`язків яких існує спір.

Названою статтею визначено, що:

- сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут);

- кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких до боржника або іншої особи забезпечені заставою майна боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Крім того, за приписами ч. 6 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства кредитор має право отримувати від розпорядника майна інформацію щодо вимог інших кредиторів. Такий кредитор може подати розпоряднику майна, боржнику та суду заперечення щодо визнання вимог інших кредиторів. Заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Як передбачено ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого частиною першою статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна. У разі необхідності господарський суд може оголосити перерву в попередньому засіданні. За результатами попереднього засідання господарський суд постановляє ухвалу, в якій зазначаються: розмір та перелік усіх визнаних судом вимог кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів; розмір та перелік не визнаних судом вимог кредиторів; дата проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів; дата підсумкового засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство, чи ухвалу про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду, яке має відбутися у строки, встановлені частиною другою статті 44 цього Кодексу.

Розпорядник майна за результатами попереднього засідання вносить до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги.

Неустойка (штраф, пеня) враховується в реєстрі вимог кредиторів окремо від основних зобов`язань у шосту чергу.

Погашення неустойки (штрафу, пені) у справі про банкрутство можливе лише в ліквідаційній процедурі.

Ухвала попереднього засідання є підставою для визначення кількості голосів, які належать кожному конкурсному кредитору під час прийняття рішення на зборах (комітеті) кредиторів. Для визначення кількості голосів для участі у представницьких органах кредиторів зі складу вимог конкурсних кредиторів виключається неустойка (штраф, пеня).

Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 16.07.2020 у справі №910/4475/19, особа набуває статусу конкурсного кредитора (сторони, учасника провадження у справі про банкрутство) з повним обсягом процесуальної дієздатності (в тому числі правом оскарження судових рішень) за сукупності таких умов:

- подання до господарського суду письмових заяв з вимогами до боржника, а також документів, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (частина перша статті 23 Закону про банкрутство, частина перша статті 45 КУзПБ);

- розгляд господарським судом заяв конкурсних кредиторів у попередньому засіданні суду (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ);

- визнання вимог таких кредиторів, що формалізується у судовому рішенні господарського суду - ухвалі (частина шоста статті 23, стаття 25 Закону про банкрутство, частина шоста статті 45, стаття 47 КУзПБ).

Виходячи з вимог ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства обов`язок надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений саме на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (правова позиція Верховного Суду у постановах від 07.06.2018 у справі № 904/4592/15, від 21.05.2018 у справі № 904/10198/15).

При цьому, заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги.

Під час розгляду заявлених грошових вимог, суд користується правами та повноваженнями наданими йому процесуальним законом.

Суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора.

Предметом розгляду, в даному випадку, є заява ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" з кредиторськими вимогами до ТОВ «Лада Фінанс».

Судом першої інстанції встановлено, що грошові вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" до боржника складаються з: 47 399 559,52 грн. - основний борг; 4 292 310,55 грн. - інфляційні витрати за період з 26.06.2018 до 27.08.2019; 3 014 937,33 грн. - інфляційні витрати за період з 28.08.2019 до 24.12.2020; 225 419 291,26 грн. - проценти за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 26.06.2018 до 27.08.2019; 226 280 153,65 грн. - проценти за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.08.2019 до 24.12.2020).

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелянт оскаржує ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 лише в частині визнання грошових вимог ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" до ТОВ «Лада Фінанс» в розмірі 451 699 444,91 грн. (360% річних за прострочення грошових зобов`язань за період з 26.06.2018 до 27.08.2019 на суму 225 419 291,26 грн. та за період з 28.08.2019 до 24.12.2020 на суму 226 280 153,65 грн.), відтак апеляційне провадження здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги і судом не перевіряється законність та обґрунтованість ухвали в іншій (неоскаржуваній) частині.

Так, судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 28.01.2016 між ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» (позичальник) та ПАТ «А-БАНК» (банк) укладено Кредитний договір №АВН0LKI06758, за умовами пункту 1.1 якого, в редакції Договору про внесення змін від 27.09.2016, банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит згідно пункту А.1 цього Договору з лімітом та на цілі, зазначені у п. А.2 цього Договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п. 2.1.2 цього Договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим Договором терміни.

Вид кредиту - відновлювана кредитна лінія (п. А.1 Кредитного договору №АВН0LKI06758, в редакції Договору про внесення змін від 27.09.2016).

Ліміт цього Договору: 50 000 000,00 (п`ятдесят мільйонів) гривень 00 копійок, в тому числі на наступні цілі:

- у розмірі 50 000 000,00 (п`ятдесят мільйонів) гривень 00 копійок, на поповнення обігових коштів,

- у розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 копійок, на сплату страхових платежів у випадках та у порядку, передбачених п.п.2.1.5, 2.2.13 цього Договору,

- у розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 копійок, для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяження рухомого майна шляхом перерахування за реквізитами зазначеними в п. 2.1.1 цього Договору,

- у розмірі 0,00 (нуль) гривень 00 копійок, на сплату судових витрат, передбачених п.п. 2.2.16, 2.3.13, 5.8 цього Договору (п. А.2 Кредитного договору №АВН0LKI06758, в редакції Договору про внесення змін від 27.09.2016).

Термін повернення кредиту - 15.12.2019 (п`ятнадцяте грудня дві тисячі дев`ятнадцятого) року. Згідно зі ст.ст. 212, 651 Цивільного кодексу України (далі - «ЦКУ») у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим Договором, банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього Договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим Договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є « 15» грудня 2019 року (п. А.3 Кредитного договору №АВН0LKI06758, в редакції Договору про внесення змін від 27.09.2016).

28.07.2016 між Публічним акціонерним товариством «АКЦЕНТ-БАНК» («А-БАНК»/ страхувальник) та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (страховик) укладений Договір страхування кредитів № 16/07/28-03К від 28.07.2016 (далі - Договір страхування кредитів), предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані із збитками Страхувальника кредитодавця внаслідок непогашення або неповного погашення позичальником кредиту та нарахованих за ним відсотків (п. 1.1. Договору страхування кредитів)

Страховик зобов`язується у разі настання страхового випадку відшкодувати страхувальнику завдані збитки у межах суми в порядку і на умовах передбачених цим Договором, а Страхувальник зобов`язується своєчасно сплатити страховий платіж та виконувати інші умови цього Договору (п. 1.2 Договору страхування кредитів).

Предметом страхування є майнові інтереси страхувальника, пов`язані зі збитками, які завдані страхувальнику внаслідок невиконання (або неналежного виконання позичальниками вказаними в Додатку №1до Договору своїх обов`язків передбачених кредитними договорами між страхувальником та позичальниками (далі - Кредитні договори) щодо своєчасного повного повернення ними кредитів Застрахованими по цьому договору є кредитні договори згідно Додатку №1 до Договору (п. 2.1 Договору страхування кредитів).

Згідно з п. 4.2 Договору страхування кредитів сторонами встановлено, що у разі настання страхового випадку Страховик зобов`язаний виплатити страхувальнику страхове відшкодування у розмірі, який дорівнює розміру прямого збитку, понесеного страхувальником, але не більше розміру страхової суми, передбаченої у Додатку № 1 до Договору, щодо відповідних позичальника та Кредитного договору.

За змістом пункту 3 Додатку № 1 в редакції Додаткової угоди від 04.09.2017 до Договору страхування кредитів викладено інформацію про позичальника ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ»: рахунок позичальника: 0975; сума заборгованості за кредитом - 49 999 990,00 грн.; період дії кредитної угоди: 28.01.2016-15.12.2017; Категорія - 3; Страхова сума - 53 500 000,00 грн.; Страховий тариф - 9 %; Страховий платіж - 4 815 000,00 грн.

18.12.2017 ПАТ «А-БАНК» звернулось до ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» з претензією про сплату боргу за Кредитним договором №АВН0LKI06758 від 28.01.2016.

Листом від 19.12.2017 ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» повідомило ПАТ «А-БАНК» про відсутність необхідної суми для погашення заборгованості за кредитним договором № ВН0LKI06758 від 28.01.2016, у зв`язку з чим, просить банк внести зміни до графіку погашення кредиту.

20.12.2017 ПАТ «А-БАНК» звернулось до ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» із заявою про страхову подію, на підставі чого було складено Страховий акт №1588 Б/К від 20.12.2017, яким було визнано неповернення частки кредиту ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» за Кредитним договором №АВН0LKI06758 від 28.01.2016, встановлено суму відшкодування в розмірі 53 399 559,52 грн. та вирішено здійснити відповідне страхове відшкодування в строк та на умовах, передбачених Договором страхування кредитів №16/07/28-03 К від 28.07.2016.

20.12.2017 ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» здійснено страхове відшкодування на користь ПАТ «А-БАНК» в сумі 53 399 559,52грн., з яких:

- виплата страхового відшкодування згідно платіжного доручення №4928 від 20.12.2017 у розмірі 49 999 990,00 грн. за Договором страхування кредитів №16/07/28-03 К від 28.07.2016 за Страховим актом №1588 від 20.12.2017;

- виплата страхового відшкодування у розмірі 1 788 888,53 грн. згідно платіжного доручення № 4929 від 20.12.2017 за Договором страхування кредитів №16/07/28-03 К від 28.07.2016 за Страховим актом № 1588 від 20.12.2017;

- доплата страхового відшкодування згідно платіжного доручення №4930 від 20.12.2017 у розмірі 610 680,99 грн. за Договором страхування кредитів №16/07/28-03К від 28.07.2016 за Страховим актом №1588 від 20.12.20171.

Листом від 21.12.2017 ПРАТ СК "Інгосстрах" звернулось до ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ», за змістом якого повідомило ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» про те, що відповідно до Договору страхування кредитів №16/07/28-03 К від 28.07.2016, укладеного між ПРАТ СК "Інгосстрах" та ПАТ «А-БАНК», у зв`язку з настанням 15.12.2017 страхового випадку відповідно до умов Кредитного договору №АВН0LKI06758 від 28.01.2016, укладеного між ПАТ «А-БАНК» та ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ», ПРАТ СК "Інгосстрах" здійснило виплату страхового відшкодування ПАТ «А-БАНК» на загальну суму 53 399 559,52 грн., у зв`язку з чим у ПРАТ СК "Інгосстрах" наявні регресні вимоги до ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» на загальну суму 53 399 559,52 грн.

25.12.2017 між ПРАТ СК "Інгосстрах" та ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» укладено Угоду про добровільне погашення заборгованості, відповідно до умов якої сторонами погоджено, зокрема, наступне:

- ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» визнає, що його заборгованість перед ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» на момент укладення зазначеної угоди становить 53 399 559,52 грн.;

- ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» гарантує, що протягом 6 місяців з моменту укладення зазначеної угоди до 25 червня 2018 року заборгованість перед ПРАТ СК "Інгосстрах" буде погашена шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ»;

- у разі прострочення ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» виконання грошового зобов`язання, на вимогу ПРАТ СК "Інгосстрах" за зазначеною Угодою, ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» зобов`язане сплатити на користь ПРАТ СК "Інгосстрах" суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, при простроченні ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» виконання грошового зобов`язання перед ПРАТ СК "Інгосстрах" на строк більше 10 календарних днів, розмір процентів, встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується в розмірі 360 процентів річних.

З метою забезпечення виконання умов Угоди про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017 між ТОВ «БІЗНЕС АГРОЦЕНТР» та ПРАТ СК "Інгосстрах" укладено Договір поруки № 01-06/2018-10 від 01.06.2018 (далі - Договір поруки № 01-06/2018-10 від 01.06.2018), у відповідності до умов пункту 1.1 якого ТОВ «БІЗНЕС АГРОЦЕНТР» поручається перед ПРАТ СК "Інгосстрах" за виконання обов`язку ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» щодо оплати витрат ПРАТ СК "Інгосстрах", пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування у відповідності до Договору страхування кредитів №16/07/28-03 К від 28.07.2016 в розмірі 53 399 559,52 грн., що виникли у зв`язку з виконанням ПРАТ СК "Інгосстрах" обов`язків ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» перед ПАТ «А-БАНК» за Кредитним договором №АВН0LKI06758 від 28.01.2016; строк погашення регресної вимоги - 25.06.2018.

У випадку порушення ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» обов`язку за Угодою про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017 ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» і ТОВ «БІЗНЕС АГРОЦЕНТР» відповідають перед ПРАТ СК "Інгосстрах" як солідарні боржники на всю суму боргу та інші нарахування, що можуть виникнути у зв`язку з порушенням виконання зобов`язань (п. 1.2 Договір поруки № 01-06/2018-10 від 01.06.2018).

Під Основним договором в зазначеному Договорі розуміється Угода про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017, що укладена між ПРАТ СК "Інгосстрах" та ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ». Угоду про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017 між сторонами було укладено у зв`язку з виплатою ПРАТ СК "Інгосстрах" страхового відшкодування за Кредитним договором № АВН0LKI06758 від 28.01.2016 на користь ПАТ «А-БАНК» у відповідності до Договору страхування кредитів № 16/07/28-03 К від 28.07.2016 у зв`язку з настанням страхового випадку (п.2.1 Договір поруки №01-06/2018-10 від 01.06.2018).

Договір поруки №01-06/2018-10 від 01.06.2018 набуває чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2021 (п.4.1 Договір поруки №01-06/2018-10 від 01.06.2018).

З огляду на те, що ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» не виконало свої зобов`язання з оплати компенсації ПРАТ СК "Інгосстрах" в сумі 53 399 559,52 грн. згідно угоди про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017, 28.06.2018 ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» звернулось до поручителів - ТОВ «УКРАЇНА», ПРАТ «ПЛЕМІННИЙ ЗАВОД «ЧЕРВОНИЙ ВЕЛЕТЕНЬ» та ТОВ «БІЗНЕС-АГРОЦЕНТР» з вимогою про сплату боргу в сумі 53 399 559,52 грн. за Договором поруки № 01-06/2018-10 від 01.06.2018.

Внаслідок несплати поручителями вищевказаної заборгованості у розмірі 53 399 559,52 грн., ПРАТ СК "Інгосстрах" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до поручителів Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОВАЛІВСЬКЕ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень", відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Агроцентр" про стягнення заборгованості у розмірі 8 000 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/745/19 від 11.04.2019 позовні вимоги ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» задоволено у повному обсязі.

28.08.2019 між ПРАТ СК "Інгосстрах" (первісний кредитор), ТОВ «КОНОВАЛІВКА-АГРО» (новий кредитор-1), ТОВ «ЦАРИЧАНСЬКЕ-АГРО» (новий кредитор-2), ТОВ «ЗМІЇВ-АГРО» (новий кредитор-3) укладено договір відступлення права вимоги №08/20191СКА (далі - Договір відступлення права вимоги №08/20191СКА), в порядку та на умовах якого первісний кредитор відступає новому кредитору-1, новому кредитору-2 та новому кредитору-3 право грошової вимоги, зокрема, до боржників, а саме право вимоги первісного кредитора до боржників щодо сплати заборгованості, стягнутої за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2019 року у справі №904/745/19, яке набрало законної сили, у наступному розмірі: 6 000 000,00 грн. (шість мільйонів гривень 00 копійок) пропорційно по 2 000 000,00 (два мільйони гривень 00 копійок) новому кредитору-1, новому кредитору-2, новому кредитору-3, а також інфляційних нарахувань, процентів річних, штрафних санкцій за порушення зобов`язання зі сплати заборгованості у розмірі 6 000 000,00 грн. (шість мільйонів гривень 00 копійок), судового збору та інших можливих нарахувань відповідно до вимог, норм та положень чинного законодавства України (п.1.4 Договору відступлення права вимоги №08/20191СКА).

Таким чином, сума невиконаного зобов`язання ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» перед ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» за Угодою про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017 становить різницю між загальною заборгованістю за Угодою про добровільне погашення заборгованості та сумою, стягнутою за рішенням суду та в подальшому відступленою, що складає 47 399 559,52 грн. (53 399 559,52 грн. - 6 000 000,00 грн.).

Разом з тим, за змістом поданої заяви, ПРАТ СК "Інгосстрах" включено до сум заборгованості, що підлягає визнанню господарським судом та внесенню до реєстру вимог кредиторів сума 4 292 310,55 грн. інфляційних за період з 26.06.2018 до 27.08.2019, 3 014 937,33 грн. інфляційних за період з 28.08.2019 до 24.12.2020, 225 419 291,26 грн. процентів за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 26.06.2018 до 27.08.2019, 226 280 153,65 грн. процентів за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.08.2019 до 24.12.2020.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Нормами ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» передбачено, що добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Положеннями ч. 3 ст. 6 Закону України «Про страхування» визначені види добровільного страхування, де в п. 16 зазначений вид добровільного страхування - страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту).

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування», страховий ризик -певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Нормами ст. 1054 ЦК України унормовано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору

Відповідно до приписів ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За умовами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до Правил добровільного страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) ПРАТ СК "Інгосстрах" визначено, що метою укладання договору страхування є отримання гарантії відшкодування Кредитній установі збитків, завданих внаслідок невиконання Позичальником своїх зобов`язань за Кредитним договором, укладеним між Кредитною установою і Позичальником (п.1.4 Правил).

Страховими ризиками за Правилами добровільного страхування кредитів є ризик завдання збитків Кредитній установі внаслідок невиконання Позичальником всіх або частини своїх грошових зобов`язань перед Кредитною установою, передбачених умовами кредитного договору, укладеного між Позичальником та Кредитною установою (п. 4.1. Правил).

Страховим випадком є факт завдання збитків Кредитній установі внаслідок невиконання Позичальником всіх або частини своїх грошових зобов`язань перед Кредитною установою, передбачених умовами Кредитного договору, укладеного між Позичальником та Кредитною установою, на момент спливу строку, визначеного Договором страхування (п. 4.2 Правил).

У відповідності до ст. 27 Закону України «Про страхування» (Перехід до страховика прав страхувальника щодо особи, відповідальної за заподіяні збитки) зазначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Статтею 990 Цивільного кодексу України, що кореспондується з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться і ст. 993 Цивільного кодексу України, в якому зазначається, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Положення ч. 1 ст. 1191 ЦК України також передбачають, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 541 Цивільного кодексу України передбачені солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Згідно статті 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов`язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов`язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 2 ГПК України унормовано, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як передбачено ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.03.2018 у справі 916/4644/15, обов`язок доведення кредиторських вимог одночасно з поданням відповідних документів, що їх підтверджують, покладено саме на кредитора.

Тягар доведення наявності вимог до боржника належними, достатніми та допустимими доказами покладається на кредитора (правова позиція Верховного Суду, наведена в постанові від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15).

На стадії звернення кредиторів з вимогами до боржника та розгляду зазначених вимог судом принципи змагальності та диспозитивності у справі про банкрутство проявляються у наданні заявником відповідних документів на підтвердження своїх кредиторських вимог та заперечень боржника та інших кредиторів проти них (правові висновки, зроблені Верховним Судом у постановах від 23.04.2019 у справі № 910/21939/15 та від 11.07.2019 у справі №904/2394/18).

Колегія суддів зауважує, що заявником доведено належними та допустимими доказами факт порушення зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛАДА ФІНАНС», зі сплати на користь кредитора ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" заборгованості, що виникла у ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» за Угодою про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017, зобов`язання за виконання якої, забезпечено боржником Договором поруки №01-06/2018-10.

При цьому, перевіривши здійснені заявником нарахування, з якими погодився суд першої інстанції, апеляційний доходить висновку щодо обґрунтованості вимог заявника в частині внесення грошових вимог ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" до реєстру вимог кредиторів боржника у розмірах, визначених заявником, які не заперечуються боржником та розпорядником майном.

З приводу доводів апелянта про те, що умови договорів, які передбачають такий великий розмір відповідальності боржника були погоджені сторонами після 2016 року, тобто боржник взяв на себе додаткові зобов`язання у великому обсязі в період, коли в нього вже існували порушені грошові зобов`язання перед кредитором АТ КБ «Приватбанк» за кредитними договорами у значному розмірі, чим було завдано шкоду АТ КБ «Приватбанк» і є зловживанням правом з боку боржника та кредитора ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах", - і судом протиправно було визнано ці грошові вимоги; а також те, що основний борг ТОВ «Лада Фінанс» перед ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" складає 47 399 559,52 грн., а 360% річних за прострочення грошових зобов`язань - 451 699 444,91 грн., а тому суд першої інстанції зобов`язаний був відмовити у визнанні грошових вимог даного кредитора, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права і обов`язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Зазначені правові висновки наведені в Постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18) та від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19).

Вимоги частини другої статті 625 ЦК України мають імперативний характер. Цією правовою нормою передбачено можливість сторін у договорі лише змінювати розмір процентів річних. Право сторін у договорі забороняти та не застосовувати вимоги закону, встановлені частиною другою статті 625 ЦК України, вказаною правовою нормою не передбачено (правова позиція наведена у постанові КГС ВС від 16.04.2020 № 914/479/19).

Як вже було зазначено, 25.12.2017 між ПРАТ СК "Інгосстрах" та ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» укладено Угоду про добровільне погашення заборгованості, відповідно до умов якої сторонами погоджено, зокрема, наступне:

- ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» визнає, що його заборгованість перед ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» на момент укладення зазначеної угоди становить 53 399 559,52 грн.;

- ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» гарантує, що протягом 6 місяців з моменту укладення зазначеної угоди до 25 червня 2018 року заборгованість перед ПРАТ СК "Інгосстрах" буде погашена шляхом перерахування коштів на поточний рахунок ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ»;

- у разі прострочення ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» виконання грошового зобов`язання, на вимогу ПРАТ СК "Інгосстрах" за зазначеною Угодою, ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» зобов`язане сплатити на користь ПРАТ СК "Інгосстрах" суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, при простроченні ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» виконання грошового зобов`язання перед ПРАТ СК "Інгосстрах" на строк більше 10 календарних днів, розмір процентів, встановлений ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується в розмірі 360 процентів річних, що відповідає змісту ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В подальшому, з метою забезпечення виконання умов Угоди про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017 між ТОВ «БІЗНЕС АГРОЦЕНТР» та ПРАТ СК "Інгосстрах" укладено Договір поруки № 01-06/2018-10 від 01.06.2018 (далі - Договір поруки № 01-06/2018-10 від 01.06.2018), у відповідності до умов пункту 1.1 якого ТОВ «БІЗНЕС АГРОЦЕНТР» поручається перед ПРАТ СК "Інгосстрах" за виконання обов`язку ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» щодо оплати витрат ПРАТ СК "Інгосстрах", пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування у відповідності до Договору страхування кредитів №16/07/28-03 К від 28.07.2016 в розмірі 53 399 559,52 грн., що виникли у зв`язку з виконанням ПРАТ СК "Інгосстрах" обов`язків ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» перед ПАТ «А-БАНК» за Кредитним договором №АВН0LKI06758 від 28.01.2016; строк погашення регресної вимоги - 25.06.2018.

Внаслідок несплати поручителями вищевказаної заборгованості у розмірі 53 399 559,52 грн., ПРАТ СК "Інгосстрах" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до поручителів Товариства з обмеженою відповідальністю "КОНОВАЛІВСЬКЕ", Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна", Приватного акціонерного товариства "Племінний завод "Червоний велетень", відповідача-4: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес Агроцентр" про стягнення заборгованості у розмірі 8 000 000,00 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/745/19 від 11.04.2019 позовні вимоги ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» задоволено у повному обсязі.

Відповідно до частини другої ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив в законну силу.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 18.12.2019р. у справі № 761/29966/16-ц зробив наступний правовий висновок що преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Отже, законодавство визнає преюдиційними тільки фактичні обставини справи (факти), установлені судом в результаті оцінки доказів, що знайшли відображення в тексті судового рішення. Преюдиційне значення можуть мати лише факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які зазначені в резолютивній частині рішення. Тому не мають преюдиційного значення правова кваліфікація встановлених судом обставин, оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішенням; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті ж самі особи, які брали участь у попередній справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.02.2020 по справі №904/8484/16 та по справі №904/7905/16 від 03.03.2020.

28.08.2019 між ПРАТ СК "Інгосстрах" (первісний кредитор), ТОВ «КОНОВАЛІВКА-АГРО» (новий кредитор-1), ТОВ «ЦАРИЧАНСЬКЕ-АГРО» (новий кредитор-2), ТОВ «ЗМІЇВ-АГРО» (новий кредитор-3) укладено договір відступлення права вимоги №08/20191СКА (далі - Договір відступлення права вимоги №08/20191СКА), в порядку та на умовах якого первісний кредитор відступає новому кредитору-1, новому кредитору-2 та новому кредитору-3 право грошової вимоги, зокрема, до боржників, а саме право вимоги первісного кредитора до боржників щодо сплати заборгованості, стягнутої за рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.04.2019 року у справі №904/745/19, яке набрало законної сили, у наступному розмірі: 6 000 000,00 грн. (шість мільйонів гривень 00 копійок) пропорційно по 2 000 000,00 (два мільйони гривень 00 копійок) новому кредитору-1, новому кредитору-2, новому кредитору-3, а також інфляційних нарахувань, процентів річних, штрафних санкцій за порушення зобов`язання зі сплати заборгованості у розмірі 6 000 000,00 грн. (шість мільйонів гривень 00 копійок), судового збору та інших можливих нарахувань відповідно до вимог, норм та положень чинного законодавства України (п.1.4 Договору відступлення права вимоги №08/20191СКА).

Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 13.03.2019 у справі №905/635/18 у разі заміни кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається повністю, змінюється лише його суб`єктний склад.

Таким чином, сума невиконаного зобов`язання ТОВ «КОНОВАЛІВСЬКЕ» перед ПРАТ СК «ІНГОССТРАХ» за Угодою про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017 становить різницю між загальною заборгованістю за Угодою про добровільне погашення заборгованості та сумою, стягнутою за рішенням суду та в подальшому відступленою, що складає 47 399 559,52 грн. (53 399 559,52 грн. - 6 000 000,00 грн.).

ПРАТ СК "Інгосстрах" у поданій заяві включено до сум заборгованості, що підлягає визнанню господарським судом та внесенню до реєстру вимог кредиторів суму 4 292 310,55 грн. інфляційних за період з 26.06.2018 до 27.08.2019, 3 014 937,33 грн. інфляційних за період з 28.08.2019 до 24.12.2020, 225 419 291,26 грн. процентів за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 26.06.2018 до 27.08.2019, 226 280 153,65 грн. процентів за прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 28.08.2019 до 24.12.2020.

Колегія суддів зауважує, що необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посилання на те, які обставини цей доказ підтверджує (правова позиція Верховного Суду викладена у постановах Верховного Суду від 05.02.2019 у справі №914/1131/18, від 26.02.2019 у справі №914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі №915/641/18).

Угода про добровільне погашення заборгованості від 25.12.2017, договір поруки № 01-06/2018-10 від 01.06.2018 та договір відступлення права вимоги №08/20191СКА від 28.08.2019 підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, є дійсними, в судовому порядку не оскаржувалися (не визнавалися недійсними та не були розірвані) і доказів, що спростовували б наведене, апелянтом не надано, а матеріали справи таких не містять.

В свою чергу, рішення господарського суду Дніпропетровської області у справі №904/745/19 від 11.04.2019 набрало законної сили та є чинним.

Як передбачено ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин завжди має бути правомірною дією, не може суперечити закону, інакше він не буде дійсним, законодавцем встановлено презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний недійсним у судовому порядку.

В своїй постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 577/5321/17 Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зробив правовий висновок, підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17, що правочином є правомірна, тобто не заборонена законом, вольова дія суб`єкта цивільних правовідносин, що спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є конститутивною ознакою правочину як юридичного факту.

Презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений в постанові від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18)).

Правочин про відступлення права вимоги є правомірним (стаття 204 ЦК України) і без визнання його недійсним породжує відповідні юридичні наслідки (правові позиції в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2019 року у справі № 916/2286/16; постанові Верховного Суду в складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16).

В силу приписів статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (правовий висновок викладений у Постанові КГС ВС від 26.01.2021 у справі № 903/249/20).

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці останні не доведуть, що цими діями порушуються їхні права (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 11.02.2020 у справі №922/1159/19, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Тобто саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірного договору, а тому потребують захисту.

Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, а в разі відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

В свою чергу апеляційний суд зауважує, що фраудаторні правочини (правочини, що вчинені боржником на шкоду кредиторам) в українському законодавстві регулюються тільки в певних сферах (зокрема: у банкрутстві (стаття 20 Закону про банкрутство, стаття 42 КУзПБ); при неплатоспроможності банків (стаття 38 Закону України від 23.02.2012 № 4452-VI "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"); у виконавчому провадженні (частина четверта статті 9 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження").

За змістом частини першої статті 20 Закону про банкрутство правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Така підстава як визначення сторонами іншого розміру % річних за прострочення грошових зобов`язань не охоплюється нормами статті 20 Закону про банкрутство, однак враховуючи посилання позивача, окрім статті 42 КУзПБ також на приписи статей 203, 215, 216, 512-518 ЦК України, не виключає можливості звернення в цьому разі кредитора, з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами ЦК України, ГК України чи інших законів (правовий висновок наведений в Постанові КГС ВС від 22.07.2021 у справі № 924/243/20 (924/1155/18)).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України, для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці, що підтверджується висновками, які містяться у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-78цс13, від 11.05.2016 у справі № 6-806цс16, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 17.06.2020 у справі № 910/12712/19, від 20.01.2021 у справі № 910/8992/19 (910/20867/17), від 16.03.2021 у справі № 910/3356/20, від 18.03.2021 у справі № 916/325/20, від 19.02.2021 у справі N 904/2979/20 тощо.

Отже правом оспорювати правочин ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину, визначаючи статус таких осіб як "заінтересовані особи".

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідків вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи. У такому випадку важливим є врахування того, що таке звернення заінтересованої особи до суду з позовом про визнання недійсним договору є направленим на усунення несприятливих наслідків для цієї особи (недопущення їх виникнення у майбутньому), пов`язаних з вчиненням такого правочину (див. висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, постанові Великої палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 910/23097/17).

Суд звертає увагу, що недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим (висновок викладений у постановах об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, від 27.01.2020 у справі № 761/26815/17, постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.02.2021 у справі № 904/2979/20).

Виходячи з наведених норм, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (див. висновок сформований у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20).

Колегія суддів наголошує, що виходячи з системного аналізу наведених норм законодавства та судової практики, АТ КБ «Приватбанк» не був позбавлений права та можливості звернутися до суду з позовом про визнання недійсними вищезгаданих правочинів, які не є нікчемними в силу Закону, водночас цього не зробив.

З огляду на все вищевикладене та зважаючи на презумпцію правомірності укладених угоди про добровільне погашення заборгованості, договорів поруки та договорів про відступлення права вимоги, яка неспростована скаржником в установленому порядку, враховуючи їх дійсність, апеляційний суд доходить висновку, що грошові вимоги ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" до ТОВ «Лада Фінанс» в розмірі 451 699 444,91 грн. (360% річних за прострочення грошових зобов`язань за період з 26.06.2018 до 27.08.2019 на суму 225 419 291,26 грн. та за період з 28.08.2019 до 24.12.2020 на суму 226 280 153,65 грн.) є обгрунтованими належними доказами, а відтак Господарським судом Дніпропетровської області правомірно ухвалою від 17.03.2021 року визнано їх у вказаній сумі та віднесено до 4 черги задоволення вимог кредиторів.

Таким чином, аргументи, викладені Банком в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції не врахував наявність ознак фраудаторного правочину умов договорів, що передбачають збільшення 3% річних за ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України до 360% річних, які були укладені боржником після отримання ним кредитів на велику суму, не повернутих кредитору АТ КБ «Приватбанк», не знайшли свого підтвердження належними доказами (судовими рішеннями) під час розгляду даної справи.

Враховуючи у даному випадку сукупність встановлених вище обставин, підтверджених відповідними доказами, наявними в матеріалах справи, з огляду на положення ст.ст.74-80, 86 ГПК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обгрунтованих підстав для задоволення заяви ПрАТ "Страхова компанія "Інгосстрах" у визнанні його грошових вимог в частині нарахованих за прострочення грошових зобов`язань 360% річних за період з 26.06.2018 до 27.08.2019 на суму 225 419 291,26 грн. та за період з 28.08.2019 до 24.12.2020 на суму 226 280 153,65 грн., загальний розмір яких складає 451 699 444,91 грн.

Порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи (розгляду заяви), апеляційним судом за результатом перегляду справи в апеляційному порядку не встановлено.

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваній ухвалі, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі № 904/6535/20 в оскаржуваній частині.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275-279, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі № 904/6535/20 залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 17.03.2021 за результатами розгляду грошових вимог Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" у справі № 904/6535/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 08.09.2021

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя А.Є. Чередко

Суддя Л.А. Коваль