УХВАЛА

06 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 914/649/20

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Багай Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів»

до 1) Львівської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будімпекс-2000"

про визнання незаконною та скасування ухвали ЛМР від 21.11.2019 №5969, визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради та зобов`язання до вчинення дій, про скасування реєстраційних дій з реєстрації земельних ділянок,

ВСТАНОВИВ:

16.08.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 (повний текст складено 26.07.2021) та рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 у справі № 914/649/20, подана 29.07.2021 до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ», Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається норма права, щодо застосування якої відсутній висновок Верховного Суду.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» підставою касаційного оскарження визначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, щодо яких відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах, а саме:

- частин 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України в поєднанні із положенням статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод, статті 55 Конституції України, статей 47, частин 1, 2, статті 185, статі 194, частини 3 статті 232, частини 5 статті 238, частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України;

- частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України в поєднанні із пунктом 10 частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, частинами 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України, частини 1 статті 155 Земельного кодексу України, статті 321 Цивільного кодексу України, статті 386 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 393 Цивільного кодексу України, статті 377 Цивільного кодексу України та статті 120 Земельного кодексу України.

Проте касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» оформлена з порушенням вимог статті 290 Господарського процесуального кодексу України, оскільки хоч і містить посилання на пункт 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, але не містить про належного обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень.

Якщо підставою для відкриття касаційного провадження скаржник вважає наявність випадку, передбаченого пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, він повинен зазначити норму права, єдину практику застосування якої необхідно сформувати, обставини справи, до яких ця норма повинна застосовуватись, висновок, який зробили суди попередніх інстанцій з цього питання (якщо він наявний), та обґрунтувати мотиви незгоди з таким висновком.

У касаційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» викладено обставини справи № 914/649/20, обґрунтування того, в чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. Водночас обґрунтування передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав) скаржником не наведено.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як установлено Верховним Судом, позовну заяву Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» подало у березні 2020 року. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка є заявою про зміну предмета позову, її предметом є 4 вимоги немайнового характеру, а саме:

- визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5969 «Про надання ТОВ «Будімпекс-2000» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 (корпус 4)»;

- скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0441 площею 0,3832 га у Державному земельному кадастрі;

- визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149;

- зобов`язання Львівської міської ради розглянути таку заяву та прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2020 установлено у розмірі 2 102,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» у касаційній скарзі просить скасувати постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 і рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 у справі № 914/649/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Таким чином, звертаючись із касаційною скаргою, заявник мав сплатити судовий збір у сумі 16 816, 00 грн, а саме 2 102, 00 х 4 х 200 %, де 2 102,00 грн - ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, 4 - кількість вимог немайнового характеру, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак Товариство з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» додало до касаційної скарги в якості сплати судового збору платіжне доручення від 29.07.2021 № 966 на суму 12 612,00 грн. Тобто судовий збір сплачено не в повному обсязі.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Отже, Товариству з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» для усунення недоліків касаційної скарги необхідно навести та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали) та подати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору в установленому законом порядку та розмірі, а саме у розмірі недоплаченої суми - 4 204,00 грн, за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір".

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Керуючись статтями 234, 290, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛЗФВ» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 та рішення Господарського суду Львівської області від 30.11.2020 у справі № 914/649/20 залишити без руху до 01.10.2021, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Н. О. Багай