ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"06" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2249/21

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши заяву представника Толкушова Володимира Федоровича про забезпечення позову, без виклику (повідомлення) учасників справи, у справі за позовом

Толкушова Володимира Федоровича ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) в інтересах приватного підприємства «Нові Горизонти 2021» (08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, буд. 2/1, код 40004550)

до

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_2 )

про стягнення 8933892,06 гривень збитків

ВСТАНОВИВ:

02.08.2021 до Господарського суду Київської області, в порядку передбаченому ст. 54 Господарського процесуального кодексу України, надійшла позовна заява Толкушова Володимира Федоровича в інтересах приватного підприємства «Нові Горизонти 2021», як учасника цього товариства, до директора підприємства - ОСОБА_1 про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди завданих ПП «Нові Горизонти 2021» його посадовою особою у розмірі 8933891,60 гривень

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує на те, що внаслідок недобросовісних дій ОСОБА_1 , як директора ПП «Нові Горизонти 2021», підприємству завдано збитків у розмірі 8933892,60 гривень у вигляді упущеної вигоди. Адже під час перебування ОСОБА_1 на посаді директора ПП «Нові Горизонти 2021», остання, діючи від імені підприємства, 01.04.2018 уклала із НВК «Хеппі Ленд» договір оренди № 01/04-18, однак, на переконання позивача, такий правочин вчинено на вкрай невигідних для ПП «Нові Горизонти 2021» умовах, як орендодавця за договором, чим завдано підприємству збитків у вигляді упущеної вигоди, яка підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, дії якого призвели до збитковості господарської діяльності підприємства.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 31.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 911/2249/21.

На адресу суду 03.09.2021 від позивача (надалі також заявник) надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все нерухоме майно та грошові кошти, що знаходяться на банківських рахунках та належать ОСОБА_1 , в межах заявлених вимог.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову заявник обґрунтовує тим, що з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта йому стало відомо, що за відповідачем зареєстровано ряд нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3. Також, з цього ж реєстру заявнику стало відомо про низку укладених з відповідачем іпотечних договорів щодо нерухомого майна.

Вказані обставини, на переконання заявника, свідчать про наявність у відповідача фінансових проблем.

Крім того, як зазначає заявник, за наявною у нього інформацією існує судове провадження про визнання недійсними правочинів, скасування записів та витребування майна (квартири АДРЕСА_4 , з незаконного володіння державної установи «Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України», яке було відчужено ОСОБА_1 .

На думку заявника, враховуючи наведені обставини, скрутне фінансове становище відповідача та ігнорування останнім пред`явлених позивачем претензій щодо відшкодування збитків, наявні підстави вважати, що відповідач надалі може вчиняти дії щодо відчуження належного йому майна, а тому існують обґрунтовані підстави вважати, що невжиття судом відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, що надалі може призвести до неможливості захисту порушених прав заявника.

Розглянувши подану заявником заяву про забезпечення позову, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України).

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. (Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 03.04.2019 у справі № 918/702/18, від 17.04.2019 у справі № 914/1257/18, від 02.07.2019 № 910/16944/18).

Дослідивши матеріали та обставини справи, зміст позовних вимог, перевіривши доводи заявника щодо необхідності вжиття судом заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає. Зі змісту поданої заяви не вбачається також реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, у даному випадку, саме на заявника покладено обов`язок доведення, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Згідно приписів ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову судом не встановлено, а заявником не доведено належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, із якими діюче законодавство пов`язує доцільність застосування заходів забезпечення позову, та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів, а посилання позивача на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків - імовірну неможливість виконання рішення суду, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення у даній справі у разі задоволення позову, чи зменшення грошових коштів на рахунках, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Аналогічної правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 13.01.2020 у справі № 922/2163/17, від 08.11.2019 у справі № 904/421/19.

Також, заявником не подано доказів відсутності у відповідача грошових коштів, в межах суми позову, за рахунок яких можливо б було задовольнити вимоги позивача.

З огляду на відсутність будь-яких доказів у справі, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав, інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, аргументи позивача є нічим іншим, як припущеннями.

Разом із тим, не є підставами для забезпечення позову посилання позивача про ухилення відповідача від пред`явлених позивачем претензій щодо відшкодування збитків, оскільки на час подання позову ці доводи не є достовірно встановленими фактами, вони потребують дослідження, перевірки та оцінки під час розгляду справи, а не заяви про забезпечення позову, адже є безпосереднім предметом позову. А тому не можна розглядати доводи позивача як безспірні та такі, що обґрунтовують необхідність забезпечення позову, зокрема в сумі, що заявлена до стягнення.

Наявність у позивача сумніву вважати, що рішення суду буде виконане, за відсутності належних доказів не є достатньою підставою для забезпечення позову, адже такий захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно має наслідком позбавлення особи права на вільне розпорядження власним майном, у зв`язку з чим для його застосування мають існувати реальні підтверджені відповідними доказами.

Отже, саме лише припущення заявника, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду, без надання жодних доказів, не є безумовною підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Таким чином, судом під час розгляду заяви не встановлено, а заявником не доведено належними доказами, що невжиття заходів забезпечення позову, у вигляді накладення арешту на нерухоме майно та грошові кошти відповідача, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. А заява позивача обґрунтована його власними припущеннями, що не є достатніми підставами для задоволення заяви про забезпечення позову.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що заявником не обґрунтовано необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на уникнення виконання рішення у даній справі та не надано на підтвердження своєї позиції належних та допустимих доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими процесуальне законодавство пов`язує необхідність застосування заходів забезпечення позову, що зумовлює висновки суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Толкушова Володимира Федоровича про забезпечення позову відмовити.

Ухвала складена та підписана 06.09.2021, набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена у апеляційному порядку - до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з моменту її складення у відповідності до ст. 255, 256 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI «Перехідні положення».

Суддя Р.М. Колесник