номер провадження справи 17/62/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2021 Справа № 908/1058/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя господарського суду Запорізької області Корсун В.Л. при секретарі судового засідання Авраменко К.О., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи № 908/1058/21

за позовною заявою: приватного акціонерного товариства "Азовкабель", 71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-і

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель", 71122, Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14 кв. 27

про визнання договору купівлі-продажу недійсним

У судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Богун І.А., ордер АР № 1051741 від 03.08.2021р.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області 19.04.21 надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства "Азовкабель" (надалі ПрАТ "Азовкабель") з вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (далі ТОВ "КПП Азовкабель") про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу (марки "Renault" модель: "Premium", 2002 року випуску, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний № НОМЕР_2 ) від 27.02.20 за № 2344/2020/1958963 укладеного між сторонами у цій справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що дії колишнього директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 у злочинній домовленості з директором ТОВ "КПП Азовкабель" призвели до порушення майнових інтересів ПАТ "Азовкабель" як юридичної особи та були спрямовані на виведення активів підприємства.

Разом із позовною заявою ПрАТ "Азовкабель" подано заяву б/н від 15.04.21 про забезпечення позову та клопотання про витребування доказів.

Протоколом автоматизованого розподілу справи № 908/1058/21 між суддями вказану позовну заяву разом із заявою про забезпечення позову визначено для розгляду судді Корсуну В.Л.

Ухвалою від 21.04.21 у справі № 908/1058/21 судом відмовлено у задоволенні заяви ПрАТ "Азовкабель" б/н від 15.04.21 про забезпечення позову з підстав викладених в тексті такої ухвали.

Ухвалою від 26.04.21 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1058/21 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 24.05.21 о 10 год. 00 хв.

Крім того, вказаною ухвалою судом задоволено клопотання позивача про витребування від ТОВ "КПП Азовкабель" належним чином засвідченої копії договору купівлі-продажу транспортного засобу 2344/2020/1958963 від 27.02.20 та оригіналу для його огляду у судовому засіданні, та, як наслідок, витребувано від ТОВ "КПП Азовкабель" в порядку ст. 81 ГПК України належним чином засвідчену копію договору купівлі-продажу транспортного засобу 2344/2020/1958963 від 27.02.20. Визначено ТОВ "КПП Азовкабель" у строк до 26.05.21 надати до господарського суду Запорізької області належним чином засвідчену копію вказаного договору купівлі-продажу транспортного засобу 2344/2020/1958963 від 27.02.20, а оригінал суду для огляду в засідання 26.05.21 о 10 год. 00 хв.

19.05.21 через канцелярію суду ТОВ "КПП Азовкабель" подано відзив від 17.05.21 на позов, за змістом якого відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю. Вказує, що за основу продажної ціни було взято балансову вартість майна, а отже ціна правочину не підлягає оскарженню. Вважає, що те, що відповідач не здійснив оплату за оскаржуваним договором можуть бути розцінені як порушення зобов`язання, але не є підставою для визнання правочину недійсним. Також, відповідач вважає, що позивачем не доведено, що оскаржуваний правочин укладений між ОСОБА_1 та відповідачем вчинено у результаті зловмисної домовленості. Крім того, відповідач зазначає, що представник діяв в інтересах позивача, а внаслідок укладеного договору позивач має отримати грошові кошти, які зможе використати у своїй господарській діяльності. Для довірителя не виникло жодних негативних наслідків, адже транспортний засіб за оскаржуваним договором був проданий навіть за більшу суму ніж середня ринкова. Керівник діяв відповідно до Статуту підприємства позивача та не порушив його положення, як не порушив і вимоги Закону. Крім того, як стверджує представник, оскаржуваний правочин не є значним у розумінні Статуту позивача, а відтак ОСОБА_1 як Генеральний директор позивача мав право укласти даний правочин без будь-якого погодження.

24.05.21 представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання про відкладення підготовчого засідання у справі № 908/1058/21 призначеного на 24.05.21 о 10:00 год. у зв`язку із його участю 24.05.21 о 11:00 год. в іншому судовому засіданні у справі № 908/3379/20 у Центральному апеляційному господарському суді.

Ухвалою від 24.05.21 продовжено строк підготовчого провадження у справі на 30 днів - по 26.07.21, підготовче засідання відкладено на 06.07.21 о 10 год. 00 хв. Крім того, вказаною ухвалою судом зобов`язано ТОВ "КПП Азовкабель" належним чином виконати вимоги п. 4 резолютивної частини ухвали господарського суду Запорізької області від 26.04.21 про відкриття провадження у справі № 908/1058/21.

04.06.21 позивачем до суду подано уточнену позовну заяву про визнання правочину недійсним.

08.06.21 на адресу суду надійшов супровідний лист ТОВ "КПП Азовкабель" разом із належним чином засвідченою копією договору від 27.02.20 купівлі-продажу 2344/2020/1958963 транспортного засобу, яку надано відповідачем на виконання вимог ухвали від 26.04.21 про відкриття провадження у справі № 908/1058/21.

06.07.21 представником відповідача через канцелярію суду подано заяву про відкладення судового засідання призначеного на 06.07.21 о 10:00 у зв`язку із участю представника ТОВ "КПП Азовкабель" - адвоката Яценко Д.В. в іншому судовому засіданні, яке призначено на 06.07.21 о 10:15 в господарському суді Запорізької області.

06.07.21 представником позивача через канцелярію суду подано заяву від 06.07.21 про долучення доказів, а саме: копії довідки АТ "Альфа-Банк" від 27.05.21 № 46870-28.1 про рух грошових коштів; копію титульного аркуша Повідомлення (про інформацію)щодо зміни складу посадових осіб емітента (ПрАТ "Азовкабель") від 20.04.18.

Ухвалою від 06.07.21 судом відкладено підготовче засідання у справі на 20.07.21 о 11 год. 00 хв.

20.07.21 до суду від позивача надійшли: заява за вих. від 20.07.21 про залишення уточненої позовної заяви від 04.06.21 без розгляду, в якій представник позивача просить суд залишити уточнену позовну заяву від 04.06.21 без розгляду; заява без номеру та дати про зміну (доповнення) підстав позовної заяви (в порядку ч. 3 ст. 46 ГПК України), в якій представник позивача просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2344/2020/1958963 від 27.02.20, за яким позивачем на користь відповідача було продано транспортний засіб марки "Renault" модель "Premium", 2002 року випуску, червоного кольору, № кузова НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу: НОМЕР_3 (поточний: НОМЕР_2 ).

У судовому засіданні 20.07.21, заслухавши пояснення представника позивача, судом задоволено заяву за вих. від 20.07.21 про залишення уточненої позовної заяви від 04.06.21 без розгляду та заяву (без номеру та дати) про зміну (доповнення) підстав позовної заяви (в порядку ч. 3 ст. 46 ГПК України).

Ухвалою від 20.07.21 судом відкладено підготовче засідання у справі № 908/1058/21 на 26.07.21 о 14 год. 10 хв.

26.07.21 через канцелярію суду представником ПрАТ "Азовкабель" подані додаткові пояснення від 23.07.21 щодо долучення доказів.

У судовому засіданні 26.07.21 судом розглянуто та задоволено заяву позивача від 06.07.21 щодо долучення доказів з урахуванням наданих позивачем додаткових пояснень від 23.07.21, з підстав викладених в ухвалі від 26.07.21 по цій справі.

Ухвалою суду від 26.07.21 закрито підготовче провадження у справі № 908/1058/21. Крім того вказаною ухвалою судом постановлено розпочати розгляд справи по суті 27.07.21. Судове засідання призначити на 20.08.21 о 10 год. 30 хв.

13.08.21 через канцелярію суду відповідачем подано клопотання від 12.08.21 про приєднання доказів до матеріалів справи, а саме: копію заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.10.20; копію акту про зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.10.20; копію протоколу засідання наглядової ради від 30.01.20; копію заяви свідка ОСОБА_2 ; копію рішення Арцизького районного суду Одеської області від 19.07.21 у справі № 492/540/21.

Причиною не подання вказаних доказів під час підготовчого провадження відповідач вказує те, що докази перебували лише у позивача, який не надав їх ні відповідачу, ні суду. Після поновлення ОСОБА_1 на посаді генерального директора позивача за рішенням суду від 19.07.21 у справі № 492/540/21, позивачем передано відповідачу примірник заяви від 23.10.20 та акт зарахування зустрічних однорідних вимог від 23.10.20, а також копію протоколу засідання наглядової ради від 30.01.20 та заяву свідка від 10.08.21.

Розглянувши вказане клопотання, заслухавши в судовому засіданні 20.08.21 думку присутніх представників сторін, судом залишено без розгляду клопотання відповідача від 12.08.21 про приєднання доказів до матеріалів справи з огляду на наступне.

Приписами ч. 3 ст. 80 ГПК України закріплено, зокрема, що відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Частиною 4 ст. 80 ГПК України унормовано, що якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (ч. 5 ст. 80 ГПК України).

Згідно із ч. 8 ст. 80 ГПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1 ст. 118 ГПК України). Заяви, скарги і документи подані після закінчення процесуальних строків залишаються без розгляду крім випадків передбачених цим кодексом (ч. 2 вказаної статті).

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 ГПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ГПК України, суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

У судовому засіданні представник позивача заперечив проти задоволення заяви відповідача про приєднання доказів, а також обставини викладені у вказаному клопотанні.

Враховуючи, що відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт передачі позивачем відповідачу після закінчення підготовчого провадження у цій справі доказів, що подані разом із клопотанням, суд, керуючись статтями 80, 118, 119, ч. 2 ст. 207 ГПК України, залишив без розгляду клопотання відповідача від 12.08.21 про приєднання доказів до матеріалів справи.

У засіданні 20.08.21 судом оголошено перерву на 27.08.21 о 11 год. 30 хв., про що представники сторін повідомлені під розписку.

27.08.21 представником відповідача через канцелярію суду подано заяву від 27.08.21 про відкладення судового засідання, в якій підписант - адвокат Яценко Д.В., у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні призначеному на 27.08.21 о 12:00 у Приморському районному суді Запорізької області, просить суд відкласти судове засідання у справі № 908/1058/21, яке призначено на 27.08.21 11:30.

У судовому засіданні 27.08.21 приймав участь представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання 27.08.21 не з`явився.

У засіданні 27.08.21, заслухавши думку представника позивача, який заперечив проти заяви від 27.08.21 про відкладення судового засідання, судом відмовлено у задоволені заяви відповідача від 27.08.21 про відкладення судового засідання з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 216 ГПК України, суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених ч. 2 ст. 202 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 202 ГПК України встановлено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 195 ГПК України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Згідно з ухвалою від 26.07.21 по справі № 908/1058/21 початком розгляду справи по суті є 27.07.21.

За таких обставин, враховуючи, що спір по суті має бути розглянутий судом протягом 30 днів від дати початку розгляду справи по суті - 27.07.21, у суду відсутні правові підстави для відкладення судового засідання по даній справі на біль пізню дату.

Як наслідок, судом відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача від 27.08.21 про відкладення судового засідання.

У засіданні суд закінчив з`ясування обставин справи та перевірку їх доказами і перейшов до судових дебатів.

Представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, з урахуванням заяви про зміну (доповнення) підстав позовної заяви (в порядку ч. 3 ст. 46 ГПК України), яку подано до суду 20.07.21.

У засіданні 27.08.21, судом, в порядку ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення, представника позивача повідомлено коли буде складено повне рішення.

Всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

23.03.15 між ПрАТ "Азовкабель" (Товариство) та ОСОБА_1 (Керівник) підписано Контракт, відповідно до якого (п. 1.1., п. 1.2) Керівник за цим Контрактом зобов`язується безпосередньо здійснювати поточне управління Товариством як одноосібний орган Товариства, а Товариство створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. Керівник зобов`язується забезпечити високоприбуткову діяльність Товариства, ефективне використання і збереження майна Товариства.

Розділом 7 Контракту визначено, що цей Контракт діє з 23.03.15. Строк дії Контракту закінчується у разі припинення повноважень Керівника в порядку, передбаченому чинним законодавством, Статутом Товариства, рішення Наглядової ради та цим Контрактом.

Статутом ПрАТ "Азовкабель" (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів ПрАТ "Азовкабель" (протокол № 30 від 25.04.19), зокрема, визначено що:

- п. 8.59. Генеральний директор є одноосібним виконавчим органом Товариства, який здійснює управління поточною діяльністю Товариства. Генеральний директор є підзвітним загальним зборам і наглядовій раді … ().

- п. 8.60. До компетенції генерального директора належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю Товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради.

До компетенції генерального директора належать:

· розробка проектів річного бюджету, бізнес-планів, програм фінансово-господарської діяльності Товариства;

· розробка та затвердженні поточних фінансово-господарських планів і оперативних завдань Товариства та забезпечення їх реалізації;

· організація ведення бухгалтерського обліку та звітності Товариства;

· розробка штатного розкладу та затвердження правил внутрішнього трудового розпорядку, посадових інструкцій та посадових окладів працівників Товариства;

· розпорядження майном Товариства для забезпечення його поточної діяльності з урахувань обмежень, передбачених цим Статутом та чинним законодавством;

· здійснення у відношенні працівників Товариства прав та обов`язків роботодавця, що передбачені законодавством України;

· встановлення цін та тарифів на послуги та продукцію Товариства;

· вирішення інших питань діяльності Товариства, що необхідні для досягнення цілей діяльності Товариства та забезпечення його нормальної роботи згідно до законодавства України та цього Статуту.

- п. 8.63. Генеральний директор без довіреності діє від імені Товариства згідно цього Статуту та чинного законодавства, в тому числі:

· вчиняє правочини від імені Товариства;

· веде від імені Товариства листування;

· має право видавати довіреності на здійснення певних дій від імені Товариства; має право першого підпису під фінансовими та іншими документами Товариства;

· відкриває у банківських установах розрахункові та інші рахунки Товариства;

· має право підпису всіх правочинів, що укладаються Товариством, при наявності рішення про їх укладення відповідного органу;

· видає та підписує накази та розпорядження, що є обов`язковими для виконання всіма працівниками Товариства;

· представляє інтереси Товариства у відносинах з державними та іншими органами, підприємствами, установами та організаціями.

- п. 8.65. Генеральний директор зобов`язаний діяти в інтересах Товариства добросовісно, розумно та не перевищувати своїх повноважень. Обов`язок діяти добросовісно і розумно означає необхідність проявляти сумлінність, обачливість та належну обережність, які були б у особина такій посаді за подібних обставин.

- п. 8.67. Генеральний директор зобов`язаний керуватись у своїй діяльності чинним законодавством України, Статутом Товариства, іншими внутрішніми документами Товариства, виконувати рішення, прийнятті загальними зборами акціонерів та наглядовою радою Товариства.

- абзац 1 п. 8.70. Повноваження генерального директора припиняються за рішенням наглядової ради з одночасним прийняттям рішення про призначення генерального директора або тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора.

01.03.21 на підставі рішення Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель", оформленого протоколом № 13 від 01.03.21, вирішено у відповідності до положень п. 8.45, п. 8.61, п. 8.70 Статуту Товариства припинити повноваження генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 з 01.03.21.

Відповідно до Акту ПрАТ "Азовкабель" від 02.03.21 № 1 ОСОБА_1 відмовився ставити підпис про ознайомлення із змістом протоколу засідання Наглядової ради № 13 від 01.03.21.

Згідно з Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 02.03.21, керівником ПрАТ "Азовкабель" з 02.03.21 є ОСОБА_3 .

З наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що службовою запискою від 01.03.21 ревізором ПрАТ "Азовкабель" Танцюрою М.Д. повідомлено Голові Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_4 про орієнтовне зменшення доходів та збільшення витрат ПрАТ "Азовкабель" протягом 2019-2021 років через виконання договір укладених з ТОВ "КПП Азовкабель".

Крім того, вказаною службовою запискою ревізором повідомлено про те, що 21 та 27 лютого 2020 року на користь ТОВ "КПП Азовкабель" за відповідними договорами відчужено частину автопарку ПрАТ "Азовкабель", після чого відповідні транспортні засоби передані в оренду ПрАТ "Азовкабель". Розрахунки за цими договорами не відбувались, через що виникла дебіторська заборгованість в розмірі 695 520,00 грн. Витрати на оренду цих транспортних засобів за 2020 рік склали 320 255,34 грн. Також, у службовій записці ревізором зазначено, що усі зазначені договори укладались без розробки техніко-економічних обґрунтувань.

Додатково ревізором проінформовано Голову Наглядової ради ПрАТ "Азовкабель" про наявність документальних ознак порушення інтересів ПрАТ "Азовкабель" через перелік господарських операцій з іншими юридичними особами, афільованими ОСОБА_5 , а саме: ТОВ "Азовсинтез", ТОВ "Берті", ТОВ "Енергобудгруп", ТОВ "Маркет Груп Бердянськ", а також ФОП Савченко Е.В., ФОП Савченко А.С. господарських операцій з іншими юридичними особами, афільованими ОСОБА_5, а саме: ТОВ "Азовсинтез", ТОВ "Берті", ТОВ "Енергобудгруп", ТОВ "Маркет Груп Бердянськ", а також ФОП Савченко Е.В., ФОП Савченко А.С.

Як вказує позивач, проведеною перевіркою, зокрема, було встановлено укладення ПрАТ "Азовекабель в особі генерального директора ОСОБА_1 та ТОВ "КПП Азовкабель" в особі директора ОСОБА_6 договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20, а саме: транспортного засобу марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 .

Наявний у матеріалах справи примірник договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 (далі договір) свідчить, що його оформлено та підписано приватним акціонерним товариством "Азовкабель" (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (Покупець) у Сервісному центрі 2344 РСЦ МВС в Запорізькій області у присутності адміністратора Вруцького О.В.

За умовами п.1.1 договору, Продавець зобов`язується передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію - НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_5 , зареєстрований за продавцем 21.04.2011 року підрозділом МВС ТСЦ 2344.

Пунктом 2.1. договору погоджено, що передача Транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.

Згідно з п. 2.2. договору, право власності на Транспортний засіб переходить до Покупця з моменту підписання даного договору.

Відповідно до п. 3.1 договору, за домовленістю Сторін ціна Транспортного засобу складає 57 000 грн.

Розділом 5 договору передбачено обов`язки Покупця, а саме Покупець зобов`язаний: в порядку та на умовах, визначених цим договором, сплатити Продавцеві ціну Транспортного засобу зазначену у п. 3.1. договору; в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти Транспортний засіб.

Розділом 6 договору закріплено обов`язок Продавця в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати Транспортний засіб.

Згідно з п. 9.1. договору, цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання.

Крім того, у матеріалах справи наявний договір № 1-ТЗ найму (оренди) транспортних засобів від 21.02.20 укладений ТОВ "КПП Азовкабель" в особі директора ОСОБА_6 (Наймодавець) та ПрАТ "Азовкабель" в особі генерального директора ОСОБА_1 (Наймач), відповідно до п. 1.1. якого наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) транспортні засоби, характеристики яких вказуються у переліку транспортних засобів, який є додатком цього договору.

Плата за користування наймачем об`єктом найму (автомобілем) встановлена сторонами у розмірі додатків до цього договору, та які наймач зобов`язується виплачувати наймодавцю (п. 3.1. договору оренди).

Відповідно до Додатку № 3 від 27.02.20 до договору найму (оренди) транспортних засобів № 1-ТЗ від 21.02.20, в оренду передано транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, він номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартістю 57 000,00 грн. Щомісячна вартість оренди автомобіля визначена сторонами у сумі 950,00 грн. без ПДВ.

Додатком № 4 від 27.02.20 до договору найму (оренди) транспортних засобів № 1-ТЗ від 21.02.20 є Акт прийому-передачі транспортного засобу, відповідно до якого ПрАТ "Азовкабель" в особі генерального директора ОСОБА_1 (Наймач) прийняв транспортний засіб згідно переліку транспортних засобів, які передаються за договором оренди (Додатком № 3).

Листом за вих. від 29.03.21 № 35 відповідач посилаючись на закінчення строку дії договору найму (оренди) транспортних засобів № 1-ТЗ від 21.02.20 звернувся до позивача з вимогою термінового передати ТОВ "КПП Азовкабель" транспортні засоби, які були передані ПрАТ "Азовкабель" в оренду.

Підставою позовних вимог є доводи позивача про укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 всупереч інтересам ПрАТ "Азовкабель" за зловмисною домовленістю генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 з директором ТОВ "КПП Азовкабель" ОСОБА_6 та направлений на неправомірне позбавлення позивача активу, що є порушенням ч. 3 ст. 203 ЦК України та підставою для визнання його недійсним у відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу № 2344/2020/1958963 від 27.02.20, за яким позивачем на користь відповідача було продано транспортний засіб марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 (поточний НОМЕР_2 ).

Вирішуючи спір у цій справі по суті спору суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Вказані положення ЦК України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України (ГК України).

Згідно з ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори (господарські договори) та інші правочини (угоди).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України закріплено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ст. ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 628 та ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частин 2-4 ст. 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору. Умови про предмет у господарському договорі повинні визначати найменування (номенклатуру, асортимент) та кількість продукції (робіт, послуг), а також вимоги до їх якості. Вимоги щодо якості предмета договору визначаються відповідно до обов`язкових для сторін нормативних документів, зазначених у ст. 15 цього Кодексу, а у разі їх відсутності - в договірному порядку, з додержанням умов, що забезпечують захист інтересів кінцевих споживачів товарів і послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст. 215, 216 ЦК України, ст.ст. 207, 208 ГК України.

Правила, встановлені цими нормами, застосовуються в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин 1-3, 5 ст. 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228, 229, 230, 232, 234, 235, 10571 ЦК України, тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Оспорюваний у цій справі правочин за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно із ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За доводами позивача, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 був укладений внаслідок зловмисної домовленості генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 з директором ТОВ "КПП Азовкабель" ОСОБА_6 і був направлений на неправомірне позбавлення позивача активу.

Частина 3 ст. 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та бути вільним від факторів, що викривляють уявлення особи про зміст правочину при формуванні її волевиявлення чи створюють хибне бачення існування та змісту волевиявлення.

Підстави недійсності правочинів, коли внутрішня воля особи не відповідає правовим наслідкам укладеного правочину, визначено у статтях 229 - 233 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України, правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.08.18 у справі № 522/15095/15-ц зроблено правовий висновок по застосуванню ст. 232 ЦК України, згідно з яким: під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто, в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому, не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин, це наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють.

Необхідними ознаками правочину, вчиненого у результаті зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою, відповідно до ст. 232 ЦК України, є: 1) наявність умисного зговору між представником потерпілої сторони правочину і другої сторони з метою отримання власної або обопільної вигоди; 2) виникнення негативних наслідків для довірителя та незгода його з такими наслідками; 3) дії представника здійснюються в межах наданих йому повноважень.

Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 232 ЦК України необхідним є встановлення у діях представника наступного складу цивільного правопорушення: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною, спрямованої на настання негативних наслідків і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя, така домовленість має бути зловмисною і спрямована проти інтересів довірителя. При цьому, не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Для задоволення позовних вимог за ст. 232 ЦК України необхідно на підставі певних доказів встановити, що представник за правочином вступив у зловмисну домовленість із другою стороною і діє при цьому у власних інтересах або в інтересах інших осіб, а не в інтересах особи, яку представляє. Таким чином, має бути доведена і домовленість з боку іншої сторони правочину.

Критерій "зловмисності" не залежить від того, чи був направлений умисел повіреного на власне збагачення чи заподіяння шкоди довірителю, важливим є фактор того, що умови договору, укладеного повіреним, суперечать волі довірителя взагалі, тобто підставою для визнання правочину недійсним є розходження волі довірителя та волевиявленням повіреного при укладенні договору, а наслідки, що настали, є такими, що є неприйнятними для довірителя.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 07.08.19 в справі № 753/7290/17.

За правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 22.10.19 у справі № 911/2129/17 щодо питання про застосування ч. 1 ст. 232 ЦК України у вирішенні позовів про визнання правочину, вчиненого керівником юридичної особи, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, застосування вказаної норми у подібних правовідносинах можливе з огляду на таке.

Правочини (договори) юридична особа вчиняє через свої органи, що з огляду на приписи ст. 237 ЦК України є підставою виникнення правовідношення представництва, в якому орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана або має право вчинити правочин від імені цієї юридичної особи, втому числі вступаючи в правовідносини з третіми особами.

Таким чином, орган або особа, яка виступає від імені юридичної особи, не може перевищувати своїх повноважень, визначених установчими документами або законом, та діяти у власних інтересах та/або всупереч інтересам особи довірителя.

На захист прав третіх осіб, які вступають у правовідносини з юридичними особами, в т.ч. укладають із юридичними особами договори різних видів, ч. 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Між юридичною особою та її посадовою особою виникають правовідносини, що ґрунтуються на акті юридичної особи, передбачають права та обов`язки сторін у цих правовідносинах, зокрема, відповідальність представника за неналежне здійснення представництва.

Те, що наслідком визнання правочину недійсним за приписами ст. 232 ЦК України, крім загальних наслідків, визначених ст. 216 ЦК України, є виникнення у довірителя права вимагати від свого представника і другої сторони солідарного відшкодування збитків, не звужує межі застосування ч. 1 ст. 232 ЦК України лише до правовідносин на підставі договору, а є приведенням права довірителя відшкодовувати збитки у відповідність до встановленого законодавчого регулювання представництва на підставі акту органу юридичної особи та представництва за законом.

Як вбачається із наданого до справи Витягу з веб-сайту Опендатабот (https://opendatabot.ua/c/41784404), ТОВ "КПП Азовкабель" зареєстровано 06.12.17 під назвою "Товариство з обмеженою відповідальністю "Юг-Кабель", 17.08.18 назву змінено на ТОВ "КПП Азовкабель" (поточну), а з 01.04.19 вид діяльності був змінений на "46.90 Неспеціалізована оптова торгівля".

Видана начальником відділу кадрів ПрАТ "Азовкабель" довідка від 09.03.21 № 02 та накази генерального директора ПрАТ "Азовкабель" від 01.09.14 № 106-П і від 27.12.17 № 245-П свідчать, що засновником та директором ТОВ "КПП Азовкабель" є колишній працівник ПрАТ "Азовкабель" - бухгалтер ОСОБА_6 , яка працювала на підприємстві позивача з 01.09.14 та звільнена 27.12.17 у зв`язку із переведенням на роботу до ТОВ "Юг-Кабель" (поточна назва ТОВ "КПП Азовкабель").

Докази зворотнього в матеріалах справи відсутні та сторонами у справу не надано.

Як стверджує позивач у позовній заяві із посиланням на службові записки співробітників ПрАТ "Азовкабель", які надані до позову, з січня 2019 року без економічно обґрунтованих підстав з власної ініціативи генеральний директор ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 та колишній фінансовий директор ПрАТ "Азовкабель" гр. ОСОБА_5 , який після звільнення в 2018 році фактично продовжив розпоряджатись фінансовими коштами та активами підприємства, через відповідача почали здійснювати операції щодо постачання сировини для виробництва позивача та збуту його продукції.

А в лютому 2020 року ПрАТ "Азовкабель" на користь ТОВ "КПП Азовкабель" без об`єктивних причин було відчужено частину автопарку ПрАТ "Азовкабель" (транспортних засобів, що використовуються у виробництві позивача) без здійснення відповідачем фактичної оплати за такими правочинами, в т.ч. і за спірним договором, з наступною передачею відповідачем придбаних автотранспортних засобів в платну оренду позивачу. Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи договорами купівлі-продажу транспортного засобу та договором найму (оренди) транспортних засобів № 1-ТЗ від 21.02.20 з додатками.

Згідно з довідкою, виданою генеральним директором ( ОСОБА_3 ) та головним бухгалтером ПрАТ "Азовкабель" (ОСОБА_7.), балансова вартість та вартість продажу 7 одиниць автотранспорту реалізованого ПрАТ "Азовкабель" на користь ТОВ "КПП Азовкабель" складає загальну суму 579 600,00 грн. без ПДВ.

У відповідності з довідкою головного бухгалтера ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_7 , заборгованість ТОВ "КПП Азовкабель" на користь ПрАТ "Азовкабель" складає загальну суму 5 410 412,11 грн., з якої: 695 520,00 грн. за продаж транспорту.

Крім того, згідно з довідкою виданою головним бухгалтером ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_7., здійснювалась оплата оренди за укладеними між ПрАТ "Азовкабель" та ТОВ "КПП Азовкабель" договорами найму (оренди) транспортних засобів, у т.ч. за договором № 1-ТЗ від 21.02.20 у 2020 році у сумі 320 255,34 грн.; у 2021 році за період січень-лютий у сумі 37 845 грн.

Також, як вказує позивач у позові, в межах виведення активів ПрАТ "Азовкабель" генеральним директором ОСОБА_1 з ТОВ "КПП Азовкабель" укладено договір від 15.02.21 про купівлю-продаж електричного обладнання головної понижувальної підстанції, договір від 02.03.21 про купівлю-продаж будівлі головної понижувальної підстанції, яку відповідачем одразу передано в іпотеку фізичній особі за договором від 04.03.21. На підтвердження вказаних обставин позивачем до позову надано копію договору від 15.02.21 про купівлю-продажу обладнання укладений між генеральним директором ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 та директором ТОВ "КПП Азовкабель" ОСОБА_8 та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Викладене свідчить, що у зв`язку із укладенням, зокрема, оспорюваного у цій справі договору з володіння позивача вибув актив - транспортний засіб марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 , за яким відповідачем оплата не здійснена внаслідок чого активи (дохід) підприємства зменшились (вся), а витрати позивача, у т.ч. на оренду майна (до кола якого відноситься і наведений в тексті цього рішення автомобіль), яке було попередньо продано відповідачу - збільшились.

При цьому, судом враховано, що надана із позовом у цій справі бухгалтерська довідка ПрАТ "Азовкабель" (том 1, арк. спр. 86) свідчить про те, що поточна дебіторська заборгованість відповідача перед позивачем складає 5 410 412,11 грн.

Наведене вище надає суду підстави для висновку про те, що укладаючи 21.02.20 та 27.02.20 договори купівлі-продажу транспортних засобів з відповідачем, та одночасно беручи у відповідача в оренду в цей же період «продані» ПрАТ "Азовкабель" автомобілі, генеральний директор ОСОБА_1 діяв поза межами інтересів ПрАТ "Азовкабель", що свідчить про недобросовісну поведінку останнього.

Поряд з цим, судом враховано, що до відповідача право власності на транспортний засіб відповідно до умов п. 2.2. договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.21 № 2344/2020/1958963 перейшло з моменту підписання договору.

В той же час, згідно з п. 2.1 договору, передача Транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.

Відповідач оплату вартості майна за договором не здійснив (докази чого в матеріалах цієї справи відсутні). Однак, позивач, за відсутності такої оплати по договору, передав транспортний засіб відповідачу у власність, що свідчить про те що генеральний директор ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 діяв не добросовісно та не розумно.

З огляду на викладене вбачається, недотримання генеральним директором ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 (станом на дату укладення оспорюваного у цій справі договору) положень п. 8.65 Статуту ПрАТ "Азовкабель" та порушення інтересів підприємства позивача.

Водночас, наведене вище свідчить про відсутність будь-якого економічного сенсу для ПрАТ "Азовкабель" від операцій з відчуження транспортних засобів відповідачу, у т.ч. за оспорюваним договором, та подальше їх взяття в оренду у відповідача за плату.

В той же час, взяття ПрАТ "Азовкабель" в оренду проданих ним самим транспортних засобів у відповідача підтверджує факт необхідності використання вказаних основних засобів (проданих авто) у господарській діяльності позивача.

Таким чином, завдяки таким орендним відношенням щодо проданих відповідачу транспортних засобів (до кола яких відноситься і автомобіль марки RENAULT PREMIUM, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 (поточний НОМЕР_2 ) позивач отримав додаткових витрат на загальну суму 358 100, 34 грн. у вигляді витрат на оплату орендованих транспортних засобів за 2020 та 2021 роки.

В той же час, відповідач розрахунок за придбані транспортні засоби за договорами купівлі-продажу транспортних засобів, у т.ч. за спірним договором, в розмірі 695 520, 00 грн., з позивачем не здійснив.

При цьому, судом враховано, що продаж транспортних засобів, у т.ч. за оспорюваним договором, позивачем здійснено не за ринковою ціною на час продажу, оскільки оцінка транспортного засобу не відбувалась, а за основу ціни продажу було взято балансову вартість майна.

Так, зокрема, балансова вартість, розраховується як різниця між первісною вартістю та величиною амортизації. Цей механізм створений виключно для ведення податкового обліку. Тому у більшості випадків залишкова вартість ще менше пов`язана з реальною ціною майна, ніж первісна.

Таким чином, на балансі підприємства можуть обліковуються якісні та дорогі основні засоби, зокрема, обладнання, транспортні засоби, нерухомість, залишкова вартість яких навіть може дорівнювати нулю. При цьому, дані активи мають (можуть мати) високу цінність для підприємства і продовжують генерувати дохід.

Отже, вбачається, що продаж генеральним директором ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 відповідачу автомобіля - марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 за ціною його балансової вартості, з урахуванням необхідності вказаного основного засобу, як активу, у здійснення господарської діяльності ПрАТ "Азовкабель" (про вказане свідчить подальше взяття позивачем проданого транспортного засобу в оренду у відповідача), суперечить господарсько-економічним інтересам позивача.

Також судом встановлено, що згідно з оприлюдненої у вільному доступі 22.04.20 "Річної інформації емітента цінних паперів за 2019 рік", ідентичність та достовірність якої підтверджена та розкрита відповідно до вимог Положення про розкриття інформації емітентами цінних паперів, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 03.12.13 № 2826, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 24.12.13 за № 2180/24712 (із змінами) Генеральним директором ОСОБА_1, в Розділі 18. "Опис бізнесу" була викладена наступна інформація про фінансовий стан ПрАТ "Азовкабель", а саме:

1. У підрозділі "Інформація про основні засоби емітента, включаючи об`єкти оренди та будь-які значні правочини емітента щодо них; виробничі потужності та ступінь використання обладнання; спосіб утримання активів, місцезнаходження основних засобів. Крім того, необхідно описати екологічні питання, що можуть позначитися на використанні активів підприємства, плани капітального будівництва, розширення або удосконалення основних засобів, характер та причини таких планів, суми видатків, в тому числі вже зроблених, опис методу фінансування, прогнозні дати початку та закінчення діяльності та очікуване зростання виробничих потужностей після її завершення", зокрема, зазначено, що: "Основні засоби знаходяться за місцезнаходженням товариства…Оренду основних засобів Товариство не здійснює... Всі основні засоби підприємства використовуються в виробничому процесі за призначенням... Ступінь використання обладнання 100%".

Таким чином, суд погоджується з доводами сторони позивача у цій справі стосовно того, що Генеральний директор ОСОБА_1 прилюдно поінформував будь-яку зацікавлену особу, що всі основні засоби ПрАТ "Азовкабель", в т.ч. транспортні засоби, використовуються в виробничому процесі за призначенням та відсутня необхідність їх продажу.

2. У підрозділі "Опис обраної політики щодо фінансування діяльності емітента, достатність робочого капіталу для поточних потреб, можливі шляхи покращення ліквідності за оцінками фахівців емітента Політика фінансування діяльності емітента" зазначено, що "Товариство у своїй діяльності робить акцент на використанні власних обігових коштів, але також використовує кредитне фінансування … робочого капіталу достатньо для поточних проектів".

Викладене вище надає суду підстави зробити висновок про те, що у 2019 році ПрАТ "Азовкабель" мало достатньо обігових коштів та не мало наміру продавати основні засоби, зокрема транспортні засоби, які використовуються у господарській діяльності підприємства.

3. Підрозділ "Проблеми, які впливають на діяльність емітента; ступінь залежності від законодавчих або економічних обмежень" не містить повідомлення про відсутність чи обмеженість обігових коштів.

4. У підрозділі "Інформація про загальні збори акціонерів (учасників)", зафіксоване питання 11. порядку денного загальних зборів, які відбулись 25.04.19 та стосувалось попереднього схвалення (попереднього надання згоди на вчинення) значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення, та надання повноважень на укладання таких правочинів. Зборами акціонерів було прийняте рішення "Попередньо схвалити (попередньо надати згоду на вчинення) наступних значних правочинів, які можуть вчинятися товариством протягом не більш як одного року з дати прийняття такого рішення: продаж основних засобів граничною сукупною вартістю 28 000 000,00 гри. в випадку відсутності оборотних коштів".

Згідно річної інформації емітента цінних паперів за 2019 рік у ПрАТ "Азовкабель" відсутній дефіцит обігових коштів.

Наявність в достатній кількості оборотних коштів для здійснення господарської діяльності ПрАТ "Азовкабель" на дату укладання оспрюваного договору купівлі-продажу транспортних засобів, зокрема, підтверджується довідкою АТ «Альфа-Банк» від 27.05.21 № 46870-28.1.

Як вказує позивач, ПрАТ "Азовкабель", як підприємство, ніколи не робило пропозицій щодо відчуження власних транспортних засобів та не займалось пошуком потенційних покупців.

При цьому, відповідачем не надано у справу доказів того, що він звертався до ПрАТ "Азовкабель" з пропозицією купівлі-продажу транспортних засобів (зокрема оспорюваного у цій справі автомобіля) та не повідомлено суд про причини, які б перешкоджали відповідачу надати такий доказ.

Отже, суд виходить з того, що жодної об`єктивної підстави та доведеної доцільності відчуження активів підприємства позивача (транспортних засобів), які використовуються у господарській діяльності останнього на користь відповідача, для позивача не було (докази зворотнього в матеріалах справи відсутні та суду жодною із сторін не надані).

Наведене вище у своїй сукупності свідчить, що участь директора ТОВ "КПП "Азовкабель" ОСОБА_6, як колишнього співробітника ПрАТ "Азовкабель", в укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 була формальною, спрямованою на протиправне позбавлення ПрАТ "Азовкабель" майна - транспортного засобу марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 (поточний НОМЕР_2 ) та, в подальшому, грошових коштів через укладення договору № 1-ТЗ найму (оренди) транспортних засобів від 21.02.20, згідно з додатками №3 та № 4 якого в оренду з 27.02.20 відповідачем ПрАТ "Азовкабель" передано транспортний засіб марки RENAULT PREMIUM, він номер НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , вартістю 57 000,00 грн.

Наявність недобросовісної поведінки з боку відповідача під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963 також свідчить відсутність оплати за договором, хоча це суперечить самому тексту договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963.

Крім того, вбачається, що саме після звільнення у березні 2020 р. генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 директором ТОВ "КПП "Азовкабель" ОСОБА_6 надіслано (надано) ПрАТ "Азовкабель" вимогу про повернення транспортних засобів за договором найму (оренди) транспортних засобів № 1 - ТЗ від 21.02.20, що також опосередковано підтверджує наявність ознак зловмисної домовленості між генеральним директором ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 та директором ТОВ "КПП "Азовкабель" ОСОБА_6

А, відсутність жодних дій генерального директора ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1 щодо стягнення плати з відповідача за транспортний засіб (марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 р. виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 (поточний НОМЕР_2 )) під час здійснення ним своїх повноважень за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963, який було продано за низькою ціною (без проведення ринкової оцінки майна) та його одночасне взяття позивачем в оренду у відповідача надає суду підстави стверджувати про наявність ознак зловмисної домовленості між директором ТОВ "КПП "Азовкабель" ОСОБА_6 та генеральним директором ПрАТ "Азовкабель" ОСОБА_1, яка полягала в умисних діях сторін, що уклали оспорюваний правочин по відчуженню у позивача майна та отриманні від останнього прибутку у вигляді орендної плати, у той час, як позивач втратив основний актив (майно) необхідний для здійснення господарської діяльності без отримання жодних для себе прибутків (вигоди) та зазнав збитків у вигляді витрат на щомісячну сплату орендних платежів на користь відповідача.

Судом враховано, що станом на час прийняття процесуального рішення в цій справі по суті спору відповідачем не сплачено ціну за придбаний транспортний засіб за оскаржуваним правочином, що не заперечувалось відповідачем у відзиві на позовну заяву.

При цьому, з огляду на несплату відповідачем коштів за оспорюваним договором, та встановлені обставини справи, судом визнаються безпідставними заперечення відповідача на позовну заяву щодо того, що позивач за продаж транспортного засобу отримує усю суму одразу, яку може використати на будь-які цілі своєї господарської діяльності. В той час як за оренду транспорту він сплачує орендну плату поступово, зменшуючи своє фінансове навантаження.

Також, з огляду на встановлені обставини справи та відсутність у матеріалах цієї справи належних та допустимих доказів оцінки ринкової вартості майна проданого за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963, судом визнаються безпідставними твердження відповідача про те, що сума коштів за проданий транспортний засіб повністю відповідає ринковій та навіть більша суми ніж середня ринкова, і що для довірителя не виникло жодних негативний наслідків.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України, правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 73, 77 ГПК України).

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В даному випадку позивачем доведено, а відповідачем не спростовано обґрунтованість позовних вимог.

З огляду на викладені вище обставини справи та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про обґрунтованість і законність позовних вимог ПрАТ "Азовкабель" до ТОВ "КПП Азовкабель" про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 за № 2344/2020/1958963.

За таких обставин позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11-15, 73-80, 86, 91, 129, 195, 202, 210, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 27.02.20 № 2344/2020/1958963, за яким приватним акціонерним товариством "Азовкабель" () на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" () продано транспортний засіб марки RENAULT, модель PREMIUM 2002 року виписку, червоного кольору, номер кузову НОМЕР_1 , державний реєстраційний номер на час продажу НОМЕР_5 (поточний НОМЕР_2 ).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Кабельно-провідникова продукція Азовкабель" (71122, Запорізька область, м. Бердянськ, Військове містечко, буд. 14, кв. 27, ) на користь приватного акціонерного товариства "Азовкабель" (71100, Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Промислова, буд. 2-І, ) - 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Повне рішення складено 13.09.21.

Суддя В.Л. Корсун