ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р. Справа№ 910/8658/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

секретар судового засідання: Вайнер Є.І.

за участю представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 06.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 (повний текст складено 05.02.2021)

у справі №910/8658/20 (суддя Ярема В.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 8 220 373,54 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (далі - відповідач) про стягнення 8 220 373,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на порушення відповідачем договірних зобов`язань за договором поставки вугілля №111/61 від 17.10.2019 в частині оплати поставленого товару у встановлений договором строк, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 8 220 373,54 гривень, з яких: 7 604 902,21 грн - заборгованості, 107 298,88 грн -3% річних, 134 724,22 грн - інфляційних втрат, 373 448,23 грн - пені.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2020 позовну заяву передано до Господарського суду Київської області за підсудністю.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" 7 604 902 грн 21 коп. - заборгованості, 373 411 грн 51 коп. - пені, 107 270 грн 22 коп. - 3% річних, 134 724 грн 22 коп. - інфляційних втрат, 123 293 грн 27 коп. - судового збору та 14 540 грн 48 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач своє зобов`язання щодо оплати отриманого товару в повному обсязі не виконав, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Апелянт вказує, що суд безпідставно відхилив клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу за відсутності ПАТ "Центренерго".

Скаржник просить призначити та провести комплексну експертизу та товарознавчу експертизу, оскільки позивачем поставлено неякісне вугілля, яке не відповідає встановленим стандартам, технічним умовам та технічній документації.

Апелянт зазначає про існування форс-мажорних обставин, оскільки Кабінетом Міністрів України введено карантин та вжито низку превентивних заходів щодо запобігання поширення COVID-19, що унеможливлювало виконання ПАТ "Центренерго" своїх зобов`язань належним чином та в повному обсязі.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

У свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві, наданому до суду 23.04.2021, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, позивач вказує, що навіть в умовах здійснення заходів, спрямованих на запобігання поширення коронавірусної хвороби COVID-19, представник відповідача мав змогу звернутися до Господарського суду Київської області з заявою про розгляд справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення використанням власних технічних засобів на підставі частини четвертої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, що відповідачем здійснено не було.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" зазначає, що суд вірно дійшов висновку про залишення без розгляду клопотання відповідача про призначення комплексної судової експертизи, оскільки вказане клопотання подано з порушенням норм Господарського процесуального кодексу України та не обґрунтовано поважності причин пропуску строків його подання.

Позивач стверджує, ПАТ "Центренерго" безпідставно заявляє клопотання про призначення комплексної експертизи матеріалів та речовин й товарознавчої експертизи, оскільки протягом тривалого часу відповідач не виконував зобов`язання зі сплати вартості поставленого вугілля за договором поставки №111/61 від 17.10.2020, не надав жодної претензії з якості поставленого вугілля, не звертався до ТОВ "Біт-Оіл" із заявою про проведення хімічного аналізу арбітражних зразків лабораторних проб вугілля за участю представника незалежної інспекційної організації в попередньо погодженій сторонами атестованій лабораторії. При цьому, позивач наголошує, що підписання відповідачем актів приймання-передачі свідчить про погодження якості вугілля та актів звіряння.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" вказує, що відповідач не має права посилатись на існування форс-мажорних обставин при виконання зобов`язань за договором поставки вугілля №111/61 від 17.10.2019, оскільки строк виконання зобов`язань відповідача з вартості поставленої продукції сплив до введення карантину та відповідачем не надано позивачу жодного повідомлення або сертифіката Торгово- промислової палати на виконання умов договору на підтвердження дії форс- мажорних обставин.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.03.2021 справу №925/1486/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2021 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 залишено без руху.

02.04.2021 Публічним акціонерним товариством "Центренерго" подана заява про усунення недоліків до якої долучено платіжне доручення № 1078 від 01.04.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 поновлено Публічному акціонерному товариству "Центренерго" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 та справу призначено до розгляду на 17.05.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.05.2021 у справі №910/8658/20 оголошено перерву в розгляді справи до 02.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі № 910/8658/20, задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" про відкладення розгляду справи та розгляд справи відкладено на 14.06.2021.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.06.2021, у зв`язку з перебуванням судді Коротун О.М. у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 прийнято справу №910/8658/20 до провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у складі колегії суддів: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Гаврилюк О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.06.2021 задоволено клопотання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про відкладення розгляду справи та розгляд справи відкладено на 26.07.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 продовжено строк розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021. Оголошено перерву в розгляді справи до 06.09.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2021 у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про призначення комплексної судової експертизи матеріалів і речовин та товарознавчої експертизи у справі №910/8658/20 відмовлено.

Щодо залучених Товариством з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" до відзиву актів звіряння кількості та якості: №125 від 08.11.2019, №126 від 08.11.2019, № 128 від 13.11.2019, №138 від 22.11.2019, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, виходячи із правового аналізу чинних норм процесуального законодавства, за загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас, суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду. Обмеження права на подання доказів в суд апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов`язків по доказуванню в суді першої інстанції.

Згідно з частиною 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів зазначає, що позивач не подавав до суду першої інстанції акти звіряння кількості та якості: №125 від 08.11.2019, №126 від 08.11.2019, № 128 від 13.11.2019, №138 від 22.11.2019.

Отже, враховуючи вищенаведені норми процесуального закону, а також з огляду на те, що позивач у встановлені чинним процесуальним законодавством порядку та строки не скористався наданим йому законом правом на подання в суді першої інстанції доказів, судова колегія не приймає нові докази, які не були предметом дослідження під час вирішення спору місцевим господарським судом, оскільки прийняття нових доказів на стадії апеляційного перегляду справи суперечить основоположним принципам змагальності та рівності сторін господарського судочинства. Обставин об`єктивної неможливості подання вказаних актів в суді першої інстанції та, відповідно, наявності виняткового випадку для прийняття судом апеляційної інстанції нових доказів, заявником не доведено.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів залишає акти звіряння кількості та якості: №125 від 08.11.2019, №126 від 08.11.2019, № 128 від 13.11.2019, №138 від 22.11.2019 без розгляду.

Позиції учасників справи

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 06.09.2021 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційної інстанції 06.09.2021 заперечувала проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просила її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

17.10.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" (постачальник) та Публічним акціонерним товариством "Центренерго" (покупець) укладено договір поставки вугілля №111/61 (далі - договір поставки).

Відповідно до пункту 1.1 договору поставки постачальник поставить (передасть) у власність покупця, а покупець прийме та оплатить вугільну продукцію (далі - вугілля) на зазначених у договорі умовах.

Згідно з пунктом 1.2 договору поставки необхідні для виконання договору відомості вказуються в специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною договору (далі - специфікації).

Поставка вугілля по договору здійснюється залізничним транспортом на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з "Інкотермс 2010. Правила ІСС з використання термінів для внутрішньої та міжнародної торгівлі", з урахуванням передбачених договором особливостей (пункт 2.1 договору поставки).

Пунктом 3.6 договору поставки передбачено, що результати приймання вугілля в місці надходження використовуються для виконання умов договору, відображаються в актах звіряння кількості і якості та актах приймання-передачі вугілля.

Акт звіряння кількості та якості отриманого по договору вугілля повинен містити (в тому числі, але не виключно) назви виробника та вантажовідправника, період відвантаження та надходження, марку вугілля, номери посвідчень якості, визначені відповідно до умов договору кількісні і якісні показники, прізвища, ініціали та підписи уповноважених представників постачальника та вантажоотримувача.

Акт приймання-передачі вугілля повинен містити (в тому числі, але не виключно) основні дані, вказані в акті звіряння кількості та якості, розрахунок фактичної ціни та фактичної вартості поставленого вугілля відповідно до умов договору, ПДВ у разі його нарахування, код товару згідно з УКТ ЗЕД (не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду), прізвища, ініціали і підписи уповноважених представників вантажоотримувача, покупця та постачальника, завірені печатками (за умови, що відповідні особи здійснюють діяльність з використанням печатки).

Сторони у пункті 5.3 договору поставки встановили, що для визначення фактичних якісних показників, які застосовуються для виконання умов договору, з отриманого вантажоотримувачем вугілля відбирають проби, готують їх для лабораторних випробувань та здійснюють випробування за відповідними чинними нормативними документами на методи відбору і підготовки проб до лабораторних випробувань та на методи аналізування.

Арбітражні зразки проб зберігаються у вантажоотримувача до моменту підписання актів звіряння кількості та якості партій вугілля, з яких відбирались ці зразки (пункт 5.4 договору поставки).

Відповідно до пункту 5.6 договору поставки для виконання умов договору застосовуються отримані за результатами приймання на території і на обладнанні вантажоотримувача якісні показники вугілля без врахування похибки випробувань у всіх випадках, крім вказаних в пунктах 5.7 та 5.8 договору.

Згідно із пунктом 7.1 договору поставки оплата вартості вугілля та відшкодування вартості його доставки здійснюється покупцем на підставі підписаних сторонами актів приймання-передачі вугілля та актів відшкодування вартості доставки в національній валюті України шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок постачальника протягом 40 календарних днів з моменту підписання відповідних актів.

Покупець зобов`язаний підписати і завірити печаткою отримані від постачальника акти приймання-передачі вугілля у разі відсутності зауважень до їх змісту та повернути постачальнику його примірники (пункт 8.3.4 договору поставки).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (пункт 11.1 договору поставки).

Відповідно до специфікації №1 до договору поставки сторони погодили залізничну станцію призначення - Зміївська ТЕС код 4479, марку вугілля - ДГР (0-200), а також строк (термін) поставки вугілля: з 18.10.2019 до 30.11.2019.

28.11.2019 сторонами укладено додаткову угоду №1 до договору поставки, відповідно до якого змінено пункт 2 специфікації №1 від 17.10.2019 та вказано, що строк (термін) поставки вугілля: з 18.10.2019 до 31.12.2019.

Звертаючись з позовною заявою позивач вказав, що на виконання умов договору поставки відповідачу поставлено вугілля загальною вартістю 7 604 902,21 грн, проте останній не виконав покладений на нього обов`язок щодо оплати отриманого за договором товару, у зв`язку з чим, позивач просив стягнути з відповідача 8 220 373,54 грн, з яких: 7 604 902,21 грн - заборгованості, 107 298,88 грн - 3% річних, 134 724,22 грн - інфляційних втрат, 373 448,23 грн - пені.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Так, договір, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Біт-Оіл" та Публічним акціонерним товариством "Центренерго", за своєю правовою природою відноситься до договорів поставки.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання зобов`язань за договором та специфікацією №1 від 17.10.2019, з жовтня по листопад 2019 позивач поставив відповідачу вугілля марки ДГР (0-200) у кількості 3 127,26 тонн, загальною вартістю 7 604 902,21 грн, що підтверджується копіями актів приймання-передачі вугільної продукції: №125/БІТ від 08.11.2019 на суму 1 389 851,28 грн; №126/БІТ від 08.11.2019 на суму 870 110,95 грн; №128/БІТ від 13.11.2019 на суму 4 262 929,16 грн; №138/БІТ від 22.11.2019 на суму 1 082 010,82 грн. Вказані акти підписані сторонами та вантажоотримувачем.

Крім того, поставка вугілля позивачем підтверджується копіями залізних накладних та посвідченнями якості вугілля стосовно кожної партії вугілля, що підсумково відображені в актах приймання-передачі вугільної продукції.

Щодо тверджень скаржника в апеляційній скарзі про поставленння позивачем неякісного вугілля, яке не відповідає встановленим стандартам, технічним умовам та технічній документації, колегія суддів зазначає наступне.

Як вказувалось вище, пунктом 3.6 договору поставки передбачено, що результати приймання вугілля в місці надходження використання для виконання умов договору, відображаються в актах звіряннях кількості і якості та актах приймання-передачі вугілля.

Акт звіряння кількості та якості отриманого по договору вугілля повинен містити (в тому числі, але не виключно) назви виробника та вантажовідправника, період відвантаження та надходження, марку вугілля, номери посвідчень якості, визначені відповідно до умов договору кількісні і якісні показники, прізвища, ініціали та підписи уповноважених представників постачальника та вантажоотримувача.

Акт приймання-передачі вугілля повинен містити (в тому числі, але не виключно) основні дані, вказані в акті звіряння кількості та якості, розрахунок фактичної ціни та фактичної вартості поставленого вугілля відповідно до умов договору, ПДВ у разі його нарахування, код товару згідно з УКТ ЗЕД (не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду), прізвища, ініціали і підписи уповноважених представників вантажоотримувача, покупця та постачальника, завірені печатками (за умови, що відповідні особи здійснюють діяльність з використанням печатки).

У пункті 5.3 договору поставки визначено, що для визначення фактичних якісних показників, які застосовуються для виконання умов договору, з отриманого вантажоотримувачем вугілля відбирають проби, готують їх для лабораторних випробувань та здійснюють випробування за відповідними чинними нормативними документами на методи відбору і підготовки проб до лабораторних випробувань та на методи аналізування.

Арбітражні зразки проб зберігаються у вантажоотримувача до моменту підписання актів звіряння кількості та якості партій вугілля, з яких відбирались ці зразки (пункт 5.4 договору поставки).

Відповідно до пункту 5.6 договору поставки для виконання умов договору застосовуються отримані за результатами приймання на території і на обладнанні вантажоотримувача якісні показники вугілля без врахування похибки випробувань у всіх випадках, крім вказаних в пунктах 5.7 та 5.8 договору.

Покупець зобов`язаний підписати і завірити печаткою отримані від постачальника акти приймання-передачі вугілля у разі відсутності зауважень до їх змісту та повернути постачальнику його примірники (пункт 8.3.4 договору поставки).

Колегія суддів зазначає, що в пункті 6 актах приймання-передачі вугільної продукції заначені показники якості та ціни однієї тонни вугілля відповідно до договору №111/61 від 17.10.2019.

Тобто, підписуючи акти приймання-передачі вугільної продукції за договором поставки №111/61 від 17.10.2019, відповідач погодився з показниками якості вугілля, які були встановлені за результатами приймання на території і на обладнанні вантажоотримувача.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачем претензії щодо якості поставленого за договором поставки вугілля.

При цьому, сторони у пункті 5.8 договору поставки встановили, що на письмову вимогу постачальника або покупця після оцінки результатів хіманалізу відповідних контрольних зразків лабораторних проб здійснюється хіманаліз арбітражних зразків лабораторних проб вугілля, прийнятого без участі представника незалежної інспекційної організації. Хіманаліз арбітражних зразків лабораторних проб здійснюється в попередньо погодженій сторонами атестованій лабораторії виключно в присутності представника вантажоотримувача або в лабораторії вантажоотримувача в присутності представника постачальника. Результати хіманалізу арбітражних зразків лабораторних проб вважаються остаточними без врахування всіх попередніх хіманалізів в будь-яких лабораторіях та застосовуються для виконання умов договору.

Проте, відповідач не надав належних доказів щодо звернення до позивача з письмовою вимогою стосовно здійснення хімічного аналізу арбітражних зразків лабораторних проб вугілля, прийнятого без участі представника незалежної інспекційної організації.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Враховуючи вказане вище, колегія суддів вважає безпідставним твердження скаржника про поставленння позивачем неякісного вугілля.

Таким чином, підписання відповідачем актів приймання-передачі №125/БІТ від 08.11.2019, №126/БІТ від 08.11.2019, №128/БІТ від 13.11.2019 та №138/БІТ від 22.11.2019 без будь-яких заперечень щодо кількості та/або якості поставленого вугілля свідчить про прийняття відповідачем цієї продукції відповідно до умов договору. У зв`язку з чим, у ПАТ "Центренерго" виник обов`язок по сплаті вартості отриманого вугілля у погоджені сторонами строки, а саме: за актами приймання-передачі №125/БІТ від 08.11.2019, №126/БІТ від 08.11.2019 на загальну суму 2259 962,23 грн строк оплати до 18.12.2019; за актом приймання-передачі №128/БІТ від 13.11.2019 на суму 4 262 929,16 грн строк оплати до 23.12.2019; за актом приймання-передачі №138/БІТ від 22.11.2019 на суму 1 082 010,82 грн строк оплати до 02.01.2020.

Проте, відповідач не надав ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції доказів сплати отриманого вугілля загальною вартістю 7 604 902,21 грн.

Доводи відповідача стосовно об`єктивної неможливості виконання грошового обов`язку за договором поставки з посиланням на статтю 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" і запровадження карантину на території України та, відповідно, в роботі ПАТ "Центренерго", судом першої інстанції вірно визнані неспроможними, оскільки форс-мажорні обставини, які мають бути підтверджені сертифікатом Торгово-промислової палати, не звільняють від виконання грошового обов`язку за договором.

Згідно з частиною 4 статті 219 Господарського кодексу України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Слід зазначити, що форс-мажорні обставини не є безумовною підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки для її наявності має бути дотриманий встановлений договором порядок повідомлення іншої сторони про настання відповідних обставин та їх підтвердження.

Крім того, обов`язок щодо оплати отриманого за договором вугілля у відповідача сплив 18.12.2019, 23.12.2019 та 02.01.2020, тобто до встановлення на території України карантину згідно з постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19".

Також, місцевий господарський суд правомірно не взяв до уваги твердження відповідача щодо обставини наявності у нього як відповідного економічного і соціального статусу, так і збитків від ведення господарської діяльності, оскільки згідно із статтею 42 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).

Виконання договірних зобов`язань, які відповідач взяв на себе добровільно та самостійно, має бути виконано у погоджені сторонами у договорі поставки строки та не ставиться в залежність ані від наявності у відповідача певного статусу, у тому числі об`єкта великої приватизації, ані від обставин несвоєчасного виконання грошових зобов`язань перед відповідачем іншими суб`єктами.

Посилання відповідача на викладену в ухвалі Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №908/3074/16 позицію судом не приймається до уваги, оскільки спірні правовідносини у вказаній постанові не є аналогічними, які склалися у даній справі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 7 604 902,21 грн основного боргу, оскільки відповідач взяті на себе грошові зобов`язання не виконав та заборгованість за договором поставки не сплатив.

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача 373 448,23 грн - пені. З приводу цієї частини позовних вимог колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

У силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 1 та 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. При цьому, передбачений приписом ч. 6 ст. 232 ГК України строк за порушення грошових зобов`язань, не є позовною давністю, а є періодом часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців.

Пунктом 9.14. договору поставки передбачено, що за порушення виконання грошового зобов`язання за договором постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми з якої допущено прострочення за кожен день прострочення, крім випадків, передбачених п. 10.4.2. договору.

Апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок пені, наведений позивачем та судом першої інстанції, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 373 411,51 грн є арифметично правильною, а тому суд першої інстанції вірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 134 724,22 грн - інфляційних втрат та 107 298,88 грн - 3 % річних.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Перевіривши розрахунок 3% річних, наведений позивачем та судом першої інстанції, колегія суддів погоджується, що стягнення 3% річних у сумі - 107 270,22 грн. є арифметично правильним, а тому суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Інфляційні втрати розраховані позивачем правильно, у зв`язку з чим, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про обгрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 134 724,22 грн інфляційних втрат.

Стосовно посилань скаржника на те, що Господарський суд Київської області безпідставно відхилив клопотання про відкладення розгляду справи та розглянув справу за відсутності ПАТ "Центренерго", колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції (§66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №910/6097/17.

Разом з цим, застосовуючи згідно з ч. 1 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень" та застосування практики Європейського суду з прав людини", ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain") від 07.07.1989) (аналогічне застосування прецедентної практики Європейського суду з прав людини викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.09.2019 у справі № 908/98/18; від 13.09.2019 у справі № 904/4105/18).

Крім того, колегія суддів вказує, що відповідно до статті 197 Господарського процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів відеоконференцзв`язку. Проте, з матеріалів справи вбачається, що таке клопотання відповідачем заявлено не було, а також не зазначено причини, що перешкоджали скористатись таким правом.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Таким чином, викладені ПАТ "Центренерго" у клопотанні обставини неможливості явки представника у судове засідання, у зв`язку із запровадженням карантину, не свідчать про наявність поважних причин такої неявки, оскільки відповідач не був позбавлений можливості взяти участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції.

Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами процесуального права.

На переконання колегії суддів апеляційного господарського суду, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.01.2021 у справі №910/8658/20 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на Публічне акціонерне товариство "Центренерго".

4. Матеріали справи № 910/8658/20 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 07.09.2021.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк