РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2021Справа № 910/10415/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В. розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Пелас»

про стягнення 67768,56 грн,

Без виклику представників сторін

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Пелас» про стягнення 67768,56 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з 2018 по 2019 позивач здійснював поставки товару ТОВ «ЮМБ-Центр», що підтверджується відповідними видатковими накладними, проте станом на 28.06.2021 відповідач не оплатив поставлений товар у повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість за поставлений товар у розмірі 53496 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача. Також, позивач зазначив, що 05.08.2019 ТОВ «ЮМБ-Центр» змінило назву на ТОВ «Крістал Пелас».

Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача 3 % річних в розмірі 4948,22 грн та інфляційні втрати в розмірі 9324,34 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 відкрито провадження у справі та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 15.07.2021, для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 26.07.2021 та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, але не пізніше 05.08.2021. Позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання, але не пізніше 30.07.2021.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 05.07.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 6.

Однак, станом на дату розгляду справи на адресу господарського суду міста Києва повернувся поштовий конверт №206 із відміткою про повернення у зв`язку із тим що адресат відсутній за вказаною адресою.

В силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Також господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 05.07.2021 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між ТОВ «Нерудбудпостач» та ТОВ «ЮМБ-Центр», яке в подальшому змінило назву на ТОВ «Крістал Пелас», був укладений договір поставки у спрощений спосіб.

На виконання вказаної угоди ТОВ «Нерудбудпостач» згідно підписаних представниками сторін та скріплених печатками сторін видаткових накладних, у період з 24.01.2018 року по 20.03.2019 здійснювало поставку товару, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями цих товаророзпорядчих документів.

Проте всупереч домовленостям відповідач оплату за поставлений товар здійснив не у повному обсязі, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 53496 грн.

На підтвердження факту наявності заборгованості позивачем долучено до матеріалів справи копію Акта звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем від 31.03.2019, який підписано представниками сторін та скріплено відповідними печатками та відповідно до якого сума заборгованості відповідача складає 53496 грн.

09.03.2021 представником позивачем на адресу відповідача було направлено претензію про сплату заборгованості, в якій повідомлено про наявність невиконаного зобов`язання в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар, у зв`язку з чим позивач просив відповідача погасити заборгованість в розмірі 53496 протягом семи днів з дня отримання відповідної претензії.

За приписами ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору чи іншого правочину.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.2 ст.205 Цивільного кодексу України правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Враховуючи зазначене, судом встановлено, що між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб шляхом отримання відповідачем поставленого товару на підставі видаткових накладних, копії яких долучено позивач до матеріалів справи, що не суперечить вимогам ст.181 Господарського кодексу України.

Відповідач, в свою чергу, зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару не виконав, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість в розмірі 53496 грн.

Вищезазначена заборгованість також підтверджується копією долученого до матеріалів справи Акта звірки взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем.

За приписами ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частинами 1, 6 ст.265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник, зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексу України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

В силу положень ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, оскільки долученими до матеріалів справи підтверджується факт отримання відповідачем від позивача товару, зокрема, видатковими накладними, які підписані без будь-яких зауважень щодо якості, кількості та строку поставки товару, суд вважає, що строк оплати поставленого товару є таким, що настав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 53496 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаних норм, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 9324,34 грн інфляційних втрат та 4948,22 грн трьох відсотків річних.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено, що наданий позивачем розрахунок містить арифметичні помилки.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, який відповідає вимогам законодавства та є арифметично вірним, суд дійшов висновку що позовні вимогу вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в розмірі 4943,82 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат судом встановлено, що наданий розрахунок відповідає вимогам законодавства та є арифметично вірними, а тому, позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування викладених у позові обставин, або на підтвердження сплати існуючої перед позивачем заборгованості.

Стосовно вимоги позивача про покладення на відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4994 грн, слід зазначити таке.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За приписами ч.3 ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивачем, на підтвердження факту надання правничої допомоги до матеріалів справи додано копію Договору про надання правничої допомоги №04/03-21 від 04.03.2021, копію Розрахунку суми гонорару за надану професійну правничу допомогу адвоката з підготовки матеріалів до судового розгляду, згідно з умовами договору від 22.06.2021, Додаток до договору (Акт здачі-прийняття виконаних робіт), від 22.06.2021, копія рахунку-фактури №016 від 22.06.2021 на суму 4994 грн, копія платіжного доручення на суму 4994 грн.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу адвоката є обґрунтованими.

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, суд дійшов висновку про покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4993,68 грн.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволений позовних вимог.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Крістал Пелас» (02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 6; ідентифікаційний код 38510632) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерудбудпостач» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12; ідентифікаційний код 38689044) заборгованість в розмірі 53496 (п`ятдесят три тисячі чотириста дев`яносто шість) грн, 3% річних в розмірі 4943 (чотири тисячі дев`ятсот сорок три) грн 82 коп., інфляційні втрати в розмірі 9324 (дев`ять тисяч триста двадцять чотири) грн 34 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2269 (дві тисячі двісті шістдесят дев`ять) грн 85 коп. та 4993 (чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто три) грн 68 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 10.09.2021

Суддя Я.В. Маринченко