РІШЕННЯ

30 серпня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/364/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

при секретарі судового засідання Качунь І.Є.

розглянув справу

за позовом Керівника Кременецької окружної прокуратури, в інтересах держави, в особі Лановецької міської ради

до відповідача Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1

про: розірвання договору оренди нерухомого майна від 21.06.2017; зобов`язання повернути нерухоме майно; стягнення 1 114 492,40 грн заборгованості

за участі прокурора Михайлюк Т.В.

Суть справи:

До Господарського суду Тернопільської області звернувся з позовом керівник Кременецької окружної прокуратури в інтересах Лановецької міської територіальної громади до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про розірвання договору оренди нерухомого майна від 21.06.2017; зобов`язання повернути нерухоме майно; стягнення 1 114 492,40 грн заборгованості.

Ухвалою суду від 07.06.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор посилається на невиконання приватним підприємцем взятих на себе договірних зобов`язань, в частині сплати орендних платежів та утримання майна в належному стані, що є підставою для розірвання договору, повернення орендованого майна власнику та стягнення заборгованості по орендній платі.

Представник позивача у судове засідання не прибув. Разом з тим, в матеріалах справи міститься клопотання органу місцевого самоврядування №948/03-11 від 22.06.2021 про розгляд справи без участі представника заінтересованої особи.

Відповідач не забезпечив явку свого повноважного представника у засідання суду, причин неприбуття не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, на адресу суду поштові повідомлення про направлення процесуальних документів повернулися з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою". Рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу ухвали суду від 23.06.2021 повернулось без підпису отримувача та дати отримання.

З даного приводу суд зважає на викладену у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17 правову позицію про те, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Крім того, суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Також судом враховані положення пункту 94 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009. За їхніми вказівками, для отримання поштових відправлень, особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень, відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок".

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на відповідача.

З огляду на викладене в сукупності, та з метою дотримання розумних строків вирішення цього спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178,ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті.

Технічна фіксація (звукозапис) судового процесу здійснювалась відповідно до ст.222 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 1 ст.60, ч.5 ст.16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно належить територіальним громадам сіл, селиш, міст, районів у містах. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №724-р "Про визначення адміністративних центрів та затвердження територій територіальних громад Тернопільської області" до Лановецької громади мають увійти 15 сільських рад.

Відповідно до рішення сесії Лановецької міської ради №16 від 10.01.2020 "Про реорганізацію сільських рад шляхом приєднання до Лановецької міської ради та ліквідацію сільських виборчих комісій", Гриньківська сільська рада приєдналась до Лановецької міської ради.

Таким чином, Лановецька міська рада є правонаступником всіх прав та обов`язків Гриньківської сільської ради.

Рішенням Гриньківської сільської ради №155 від 18.05.2017 визнано переможцем конкурсу з наданням в оренду майна комунальної власності територіальної громади сіл Гриньки, Грибова, Козачки Лановецького району, комплексу гідротехнічних споруд №2, фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 із запропонованою річною пропозицією 293 275 грн.

На виконання вказаного рішення, 21 червня 2017 року між Гринківською сільською радою (Орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна (комплексу гідротехнічних споруд), що належать до комунальної власності (надалі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно комунальної власності, зокрема: комплекс гідротехнічних споруд, що знаходиться за адресою: Тернопільська область, Лановецький район, Гринківська сільська рада, Комплекс гідротехнічних споруд 2, площею 29102,00 кв.м., в тому числі: земляна дамба -28863 кв.м., водовипуск-78 кв.м., водонапуск - 161 кв.м. Вартість гідроспоруд, що передаються в оренду визначена згідно звіту про оцінку майна, складеним ТОВ "ОРІЄНТИР-РЕФОРМА" та становить 529500,00 грн.

Зазначена угода укладена строком на 7 років, а саме з 21 червня 2017 року до 21 червня 2024 року включно (п.п.2.1, 11.1 Договору).

Згідно із п. 3.1 правочину Орендар вступає у строкове платне користування майном з дня підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

У 4-му розділі укладеної угоди сторони погодили, що орендна плата визначається на підставці Методики розрахунку і порядку використання плати за оренду нерухомого майна спільної власності територіальної громади сіл Гриньки, Грибова, Козачки Лановецького району Тернопільської області, затвердженої рішенням Гриньківської сільської ради №140 від 09.03.2017 та за результатами конкурсу. Розмір орендної плати за строкове платне користування майном, що передається в оренду за цим Договором, складає 24 439,55 грн на місяць без ПДВ. Плата за перший місяць оренди розраховується пропорційно кількості днів, що залишилися до кінця календарного місяця. При сплаті орендної плати враховується індекс інфляції. Розмір орендної плати за рік становить 293 275 грн. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни методики її розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та і інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно із п.6.2 Договору Орендар зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п.11.8 укладеного правочину, при заборгованості по сплаті орендної плати більше ніж за один місяць, Орендодавець має право звернутися до суду з позовом про стягнення суми боргу в примусовому порядку та припинення дії договору.

На виконання договірних умов, 21.06.2017 між сторонами складений Акт прийняття-передачі гідротехнічної споруди, який засвідчує , що відповідач отримав в оренду від органу місцевого самоврядування наступне майно:

1. Земляна дамба 78 м2

2. Водовипуск 78 м2

3. Водонапуск 161 м2

4. Плити кріплення РПУ 10x15 - шт./м3 40/7,84

5. Плити кріплення ПК 3x2 - шт. /м3 11/5,2

6. Труби РТР 6.50-1 - шт. /м3 5/3,3

7. Плита П-60 службового містка - шт. /м3 2/0,66

8. Перильна огорожа - М.П. 30

9. Монолітний бетон фундаменту шахти - М3 8,1

10. Монолітний бетон стін шахти - М3 6,8

11. Металоконструкції шандорів - т 0,82

12. Залізобетон водобійної частини - м3 56,3

13. Металоконструкції рибо затримуючих решіток - т 0.34.

Як слідує із наявного у справі розрахунку, відповідач умови Договору виконував неналежно, починаючи з червня 2017 року орендну плату сплачував несвоєчасно та не у повному обсязі. Внаслідок цього, станом на 01.02.2021 його борг перед органом місцевого самоврядування складає 1 114 492,40 грн.

За період з 2017 по 2021 роки позивачем надсилалися на адресу приватного підприємця листи з вимогами оплатити існуючу заборгованість. Зокрема, від 28.12.2017 вих. №69-70, від 1 1.01.2018 вих. №3-4, від 31.01.2018 вих. №12-13, від 04.05.2018 вих.№39, від 14.06.2018 вих. №49, від 19.10.2018 вих. №82, від 27.12.2018 вих. №110, від 17.01.2019 вих. №6, від 26.04.2019 вих. №45, від 12.08.2019 вих. №94, від 04.03.2021 №153/03-14. Разом з тим, господарюючий суб`єкт жодним чином на них не відреагував.

Окрім цього, за твердженням позивача, всупереч викладених у п.6.3 та 6.4 Договору умов, Орендар не здійснював необхідний ремонт гідротехнічних споруд. Так, відповідно до Акту обстеження водних об`єктів та гідротехнічних споруд на території Лановецької міської ради від 26 квітня 2021 року, складеного комісією робочої групи Лановецької міської ради, основний водовипуск гідротехнічних споруд, що в оренді ФОП ОСОБА_1 , потребує негайного ремонту, частина дамби протяжністю 300 м із лівої сторони від водовипуску потребує укріплення та розширення. Споруда водонапуску потребує укладення плит кріплення. Водовипускна споруда типу "Монах" потребує оштукатурення поверхні, укладення плит кріплення, замонолічування стиків між трубами водовипуску, установки гвинтопідіймачів.

Враховуючи наведене в сукупності, прокурор звернувся до суду в інтересах держави з відповідним позовом.

Оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити в повному обсязі, виходячи із наступних міркувань.

В силу ч.3 ст.4 ГПК України, до господарського суду мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пунктом 3 частини 1 статті 131 Конституції України, на прокуратуру покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про прокуратуру" (далі - Закон) прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді (п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 по справі №912/2385/18 з приводу участі у судовому процесі прокурора висловила наступну правову позицію.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У спірних правовідносинах Кременецькою місцевою прокуратурою направлено до Лановецької міської територіальної громади ряд звернень (листи №1481ВИХ-21 від 22.02.2021 та №2292 вих-21 від 22.03.2021) з проханням надати інформацію про те, чи вживалися органом місцевого самоврядування заходи щодо розірвання договору оренди та погашення заборгованості. У відповідь на ці звернення (листи №337/02-11 від 11.03.2021 та №516/03-11 від 06.04.2021) остання повідомила, що на адресу боржника направлялись лише письмові листи - вимоги щодо погашення заборгованості.

Тобто, незважаючи на володіння позивачем інформацією про несплату приватним підприємцем орендних платежів протягом тривалого часу та перебування орендованого майна у неналежному стані, органом місцевого самоврядування фактично не вжито жодних ефективних заходів до захисту порушеного права територіальної громади.

Відтак, суд вважає, що прокурор дотримався вимог ст.53 ГПК України та належним чином обґрунтував наявність підстав для звернення до суду з позовом в межах цієї справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, утому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. В силу ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні його умов.

При цьому суд враховує, що орендні правовідносинами між сторонами спірного правочину регулювались спеціальним законодавством.

Зокрема, з 01 лютого 2020 введено в дію Закон України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 № 157-ІХ, яким визнано таким, що втратив чинність, Закон України "Про оренду державного та комунального майна" 1992 року.

Згідно п. 2 Прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону, договори оренди державного або комунального майна, укладені до набрання чинності цим Законом, продовжуються в порядку, передбаченому законодавством, яке діяло до дати набрання чинності цим Законом, до дати, яка наступить раніше: набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України чи рішенням представницького органу місцевого самоврядування (щодо договорів оренди комунального майна, розташованого в межах відповідної територіальної громади), передбаченим абзацом п`ятим частини другої статті 18 цього Закону, або 1 липня 2020 року.

Після настання однієї з дат, яка відповідно до цього пункту наступить раніше, але у будь-якому випадку не раніше дня введення в дію цього Закону, договори оренди продовжуються в порядку, визначеному цим Законом.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" регламентовано, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі (ч. 3 ст. 18 Закону). У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендна плата орендарем вноситься незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі.

Як вже зазначалось вище, відповідач за період з червня 2017 року по січень 2021 року, всупереч умов Договору, не сплатив 1 114 492,40 грн орендної плати, а тому на час розгляду справи в суді має заборгованість у зазначеній сумі.

З даного приводу у статті 193 ГК України законодавець вказав, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_1 1 114 492,40 грн заборгованості за договором оренди нерухомого майна від 21.06.2017 підтверджені документально, ґрунтуються на нормах матеріального права, відповідачем не спростовані, а тому підлягають задоволенню.

Щодо розірвання договору суд зазначає наступне.

За загальним правилом, встановленим статтею 188 ГК України, розірвання господарського договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором.

Зокрема, за змістом частини 3 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути розірвано на вимогу однієї із сторін у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Статтею 651 Цивільного кодексу України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, підстави для розірвання договору оренди землі мають бути визначені або безпосередньо договором оренди або приписами законодавства.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", орендна плата з урахуванням її індексації, є істотною умовою договору оренди.

Пунктом 11.8 Договору встановлено, що при заборгованості по сплаті орендної плати більше ніж за один місяць Орендодавець має право звернутися до суду з позовом про стягнення суми боргу в примусовому порядку та припинення дії Договору.

Крім цього, у п.9.2 Договору передбачено право Орендодавця виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього Договору або його розірвання в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього Договору Орендарем.

Як обґрунтовано зазначає прокурор у позові, укладаючи Договір, орган місцевого самоврядування розраховував, перш за все, на те, що орендар буде систематично вносити плату за використання орендованого майна.

Натомість, позивач протягом тривалого періоду у повному обсязі орендні платежі не одержує та не має можливості надати спірний об`єкт в оренду будь-яким іншим юридичним або фізичним особам задля належного та систематичного отримання надходжень до місцевого бюджету у вигляді орендної плати.

Більше того, наведені у Акті обстеження водних об`єктів та гідротехнічних споруд на території Лановецької міської ради від 26 квітня 2021 року відомості вказують на те, що орендоване майно перебуває у незадовільному технічному стані та потребує ремонтних робіт.

Враховуючи викладене в сукупності, порушення відповідачем істотних умов Договору та існування визначених законодавцем і безпосередньо контрагентами підстав для його розірвання, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги прокуратури в частині розірвання договору оренди від 21.06.2017, укладеного між Гринківською сільською радою та ФОП ОСОБА_1 є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо повернення орендованого майна суд вважає за необхідне зазначити таке..

За змістом частини 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі розірвання договору оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Частиною 4 статті 291 ГК України встановлено, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Так, відповідно до частини 1 статті 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Пунктом 3.3 Договору сторонами передбачено, що у разі припинення цього Договору майно повертається Орендарем Орендодавцю в порядку, встановленому при передачі майна Орендарю. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок розірвання Договору у судовому порядку, відповідач зобов`язаний повернути органу місцевого самоврядування орендоване майно. З огляду на це, суд вважає за необхідне задовольнити позов і в цій частині.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Водночас, саме позивач повинен довести обставини, які входять до предмету доказування у справі та які підтверджують факт порушення його права відповідачем. Суд вважає, що у даній справі цей процесуальний обов`язок прокурор та орган місцевого самоврядування виконали. Факти на які вони посилаються доведені належними та допустимими доказами. Як наслідок, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Судові витрати, в силу ст.129 ГПК України, покладаються відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями ст.ст. 42, 46, 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Розірвати договір оренди нерухомого майна (комплексу гідротехнічних споруд), що належить до комунальної власності від 21.06.2017, укладений між Гриньківською сільською радою та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Лановецького районного нотаріального округу за №558.

3.Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 повернути Лановецькій міській раді нерухоме майно вартістю 529500,00 грн., а саме комплекс гідротехнічних споруд, який знаходиться на території Лановецької міської об`єднаної територіальної громади шляхом підписання акту прийому - передачі гідротехнічної споруди.

4.Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Лановецької міської ради (47402, вул. Незалежності, 34, м. Ланівці Кременецького району Тернопільської області, ) заборгованість у розмірі 1 114 492 (один мільйон сто чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн 40 коп.

5. Стягнути з Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Тернопільської обласної прокуратури (р/р 4091 в ДКСУ м. Київ, МФО 820172, ідентифікаційний код одержувача 02910098, код економічної класифікації видатків бюджету - 2800) - 21 257 (двадцять одну тисячу двісті п`ятдесят сім) грн 39 коп. в рахунок повернення сплаченого судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, в порядку та строки встановлені ст.ст. 256-257 ГПК України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повне рішення складено 08.09.2021

Суддя О.В. Руденко