ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" вересня 2021 р. Cправа № 902/594/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Ферма "Ольшанка" (вул.Пирогова, 37, м. Вінниця, 21018)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросід ТМ" (вул. Брацлавська, 1, м.Вінниця, 21001)

про стягнення 1 191 467,15 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників:

позивача: Бонтлаб В.В.

відповідача: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

08.06.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Біо Ферма "Ольшанка" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросід ТМ" про стягнення 1 191 467,15 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/594/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Розглянувши матеріали позовної заяви, господарський суд вважає їх достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду.

Ухвалою суду від 10.06.2021 р. відкрито провадження у справі №902/594/21. Підготовче судове засідання призначено на 07.07.2021 р.

У визначену судом дату 07.07.2021 р. розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Яремчука Ю.О. у відпустці.

Станом на 08.07.2021 суддя Яремчук Ю.О. приступив до роботи.

Ухвалою суду від 08.07.2021 р. повідомлено учасників справи про призначення підготовчого судового засідання на 09.08.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

Представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлений ухвалою суду від 08.07.2021 р.

В судовому засіданні судом повідомлено, що від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник позивача проти даного клопотання заперечив.

За наслідками розгляду справи суд відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи та ухвалив закрити підготовче провадження та призначити судовий розгляд по суті, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 09.08.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті на 03.09.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача.

03.09.2021р. на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про призначення експертизи у справі. Суд дослідивши дане клопотання, відмовляє в його задоволенні (протокольна ухвала).

Представник відповідача не з`явився, водночас суд зауважує, що направлена кореспонденція суду відповідачу, повернуто з поштовою відміткою "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Суд вважає за необхідне зазначити, що при неявці в судове засідання представника відповідача суд враховує, що відповідно до ч.4 ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов`язок щодо внесення змін про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Як слідує із матеріалів справи, 01.10.2020 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Біо Ферма «Ольшанка» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агросід ТМ» було укладено Договір поставки № 30 (далі - договір).

Згідно з п.1.1 Договору, ТОВ «Біо Ферма «Ольшанка» зобов`язалося передати у власність ТОВ «Агросід ТМ», а ТОВ «Агросід ТМ» зобов`язалося прийняти й оплатити соняшник високоолеїновий органічний для промислової переробки врожаю.

Відповідно до п. 1.4 Договору, найменування, кількість, асортимент, номенклатура, одиниці виміру, ціна одиниці та загальна сума відповідної партії товару, що постачається відповідно до Договору, визначаються у рахунках, видаткових накладних, специфікаціях, податкових накладних та/або інших товарно-супровідних документах, що є невід`ємною частиною Договору у випадку їх складання.

Так, матеріалами справи стверджується, що згідно з Видатковою накладною № 6 від 29.10.2020 р., Позивачем було здійснено поставку товару відповідно до договору на загальну суму 1 359 652,32 грн, що підтверджується Видатковою накладною № 6 від 29.10.2020 р. та товарно-транспортними накладними, а саме: товарно-транспортною накладною № 9-С від 15.10.2020 р.; товарно-транспортною накладною № 12-С від 17.10.2020 р.; товарно-транспортною накладною № 10-во від 17.10.2020 р.; товарно-транспортною накладною № 13-С від 17.10.2020 р.

На виконання умов договору Позивачем ТОВ «Біо Ферма «Ольшанка» 28.10.2020 р. було виписано Рахунок № 10 на оплату ТОВ «Агросід ТМ» товару за договором на загальну суму 1 359 652,32 грн.

Між сторонами умовами договору було погоджено, що оплата ТОВ «Агросід ТМ» за товар здійснюється у такому порядку: 50 % вартості товару у вигляді попередньої оплати на підставі отриманого від ТОВ «Біо Ферма «Ольшанка» рахунку на партію товару у відповідності до графіку поставок товару, узгодженого сторонами; 50% вартості товару оплачується протягом п`яти банківських днів від дати отримання від ТОВ «Біо Ферма «Ольшанка» документу, що підтверджує статус товару як органічного (транзакційний сертифікат) (п.3.2. договору).

Позивачем стверджується, що 04.11.2020 р. на електронну адресу ТОВ «Агросід ТМ» було надіслано Транзакційний сертифікат для торгівлі органічною продукцією на території України від 29.10.2020 р., яким підтверджується відповідність товару, що поставляється за договором, статусу органічного.

Згідно з платіжними дорученнями № 1117 від 09.11.2020 р. та № 1121 від 10.11.2021 р., Відповідачем було здійснено часткову оплату за соняшник високоолеїновий відповідно до договору у розмірі 300 000,00 грн.

При цьому інших платежів зі сторони Відповідача здійснено не було.

Позивачем зазначається, що гарантійним листом № 12 від 17.05.2021 р. ТОВ «Агросід ТМ» підтвердило та засвідчило свій обов`язок щодо сплати заборгованості за поставлений за Договором товар у розмірі 1 059 652, 32 грн, при цьому станом на день подання позову до суду розрахунків здійснено не було.

Позиція відповідач викладена у відзиві на позовну заяву (вх. № канц. 01-34/7109/21 від 09.08.2021 р.), в якому останній проти позову заперечує, та з поміж іншого зазначено, що Позивачем порушено умови договору, а саме п. 3.2. та п.3.2.2. та не надано Відповідачу Транзакційного сертифікату, а тому у відповідності до ст. 530 ЦК України зобов`язання, строк термін виконання не настав.

Дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступних міркувань.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Аналогічні за змістом норми містяться і в ст.ст. 509, 526 ЦК України.

Взаємовідносини, що склалися між учасниками спору суд кваліфікує як правовідносини, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До вимог господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з врахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписи ч. 7 ст. 193 ГК України та ст. 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідноз частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарською зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.

Так, судом встановлено, що у відповідності до видаткової накладної надана позивачем на підтвердження факту поставки на суму 1 359 652,32 грн підписані в двосторонньому порядку позивачем та відповідачем та скріплена печатками юридичних осіб. Претензій щодо якості чи кількості отриманої продукції на час її прийняття матеріали справи не містять, а отже вказаний у видатковій накладній товар прийнятий відповідачем без зауважень, що свідчить про виконання позивачем своїх зобов`язань згідно з договором, а тому товар вважається прийнятим без зауважень.

Суд зауважує, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та посвідчення накладної печаткою товариства фіксує факт здійснення господарської операції і підтвердження договірних відносин, що є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Судом встановлено факт здійснення відповідачем часткової оплати отриманого товару у сумі 300 000,00 грн та наявність гарантійного лист відповідача, в якому він гарантував погашення заборгованості в розмірі 1 059 652,32 грн (аналогічну суму позивач заявив до стягнення у позові), наведені обставини у їх сукупності свідчать про визнання відповідачем боргу перед позивачем за поставлений по Договору товар.

Як наслідок, позовні вимоги про стягнення суми основної заборгованості у розмірі 1 059 652,32 грн підлягають до задоволення як заявлені обґрунтовано та правомірно.

Крім того, судом розглянуто вимогу позивача про стягнення з відповідача 17 929,37 грн 3% річних за період з 11.11.2020 р. по 04.06.2021 р., 75 215,41 грн інфляційних втрат за період з 11.11.2020 р. по 04.06.2021 р. та 38 670,05 грн пені за період з 11.11.2020 р. по 04.06.2021 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 610 Цивільного кодексу України обумовлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Так, згідно поданого розрахунку, позивачем за неналежне виконання умов договору 17 929,37 грн 3% річних за період з 11.11.2020 р. по 04.06.2021 р., 75 215,41 грн інфляційних втрат за період з 11.11.2020 р. по 04.06.2021 р. та 38 670,05 грн пені за період з 11.11.2020 р. по 04.06.2021 р.

Суд зауважує, що представником позивача зазначено період нарахування штрафних санкцій з 11.11.2020 р., з врахуванням отримання відповідачем Транзакціного сертифікату засобами електронного зв`язку 04.11.2020 р.

Відповідно до п. 3.2. договору між сторонами погоджено, що оплата ТОВ «Агросід ТМ» за товар здійснюється у такому порядку: 50 % вартості товару у вигляді попередньої оплати на підставі отриманого від ТОВ «Біо Ферма «Ольшанка» рахунку на партію товару у відповідності до графіку поставок товару, узгодженого сторонами; 50% вартості товару оплачується протягом п`яти банківських днів від дати отримання від ТОВ «Біо Ферма «Ольшанка» документу, що підтверджує статус товару як органічного (Транзакційний сертифікат).

Закон України "Про електронні документи та електронний документообіг, статтею 3,5 встановлено - відносини, пов`язані з електронним документообігом та використанням електронних документів, регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, законами України "Про інформацію", "Про захист інформації в автоматизованих системах", "Про державну таємницю", "Про телекомунікації", "Про обов`язковий примірник документів", "Про Національний архівний фонд та архівні установи", цим Законом, а також іншими нормативно-правовими актами.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Електронний документ не може бути застосовано як оригінал: 1) свідоцтва про право на спадщину; 2) документа, який відповідно до законодавства може бути створений лише в одному оригінальному примірнику, крім випадків існування централізованого сховища оригіналів електронних документів; 3) в інших випадках, передбачених законом. Нотаріальне посвідчення цивільно-правової угоди, укладеної шляхом створення електронного документа (електронних документів), здійснюється у порядку, встановленому законом.

Суд приймає як належний доказ наданий Позивачем скріншот з електронної пошти про направлення Транзакційного сертифікату 04.11.2020 р., оскільки у відповідності до гарантійного листа Відповідача (№ 12 від 17.05.2021 р.) останній визнає заборгованість в розмірі 1 059 652,32 грн, що в свою чергу підтверджує про повне схвалення правочину між сторонами, зокрема надання Позивачем відповідних документів, іншого матеріали справи не містять.

Водночас суд зауважує, що відповідачем жодним чином не спростовано твердження Позивача стосовно направлення документів на виконання п. 3.2. договору.

Так, у справі № 923/566/19, яка переглядалася Верховним Судом, господарські суди прийняли у якості належних та допустимих доказів скріншоти листування електронною поштою (Постанова Верховного Суду від 17 березня 2020 р.).

При здійсненні перевірки розрахунку пені які надав позивач, суд здійснив перевірку нарахованої пені за згідно ч. 6 ст. 232 ГК України яка склала 66 888,74 грн (розрахунок додається до матеріалів справи), проте, позивачем заявлена пеня в розмірі 38 670,05 грн.

При здійсненні перевірки розрахунку інфляційних втрат які надав позивач, суд здійснив перевірку нарахованих інфляційних втрат та яка склала 89 964,48 грн (розрахунок додається до матеріалів справи), проте, позивачем заявлені в позовній заяві інфляційні втрати в розмірі 75 215,41 грн.

Таким чином, суд вважає, що до стягнення підлягають 17 929,37 грн 3% річних, 75 215,41 грн інфляційних втрат та 38 670,05 грн пені.

Окрім того, господарський суд при вирішення даної справи враховує висновки, наведені Європейським судом з прав людини у справі "Проніна проти України", яким було вказано, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати, в силу ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросід ТМ" (вул. Брацлавська, 1, м. Вінниця, 21001, ідент. код. 42015480) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Біо Ферма "Ольшанка" (вул.Пирогова, 37, м. Вінниця, 21018, ідент. код 43069783) 1 059 652,32 грн основної заборгованості, 75 215,41 грн інфляційних втрат, 17 929,37 грн 3% річних, 38 670,05 грн пені, витрат зі сплати судового збору в сумі 17 872,01 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення та на електронну адресу представника позивача - .

Повне рішення складено 08 вересня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, 37, м. Вінниця, 21018)

3 - відповідачу (вул. Брацлавська, 1, м. Вінниця, 21001)