РІШЕННЯ

Іменем України

06 вересня 2021 року м. Чернігівсправа №927/236/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження справу

за позовом: Прилуцької окружної прокуратури

вул. 1 Травня, 50-а, м. Прилуки, Чернігівська область, 17500,

код ЄДРПОУ Чернігівської обласної прокуратури: 02910114

електронна пошта:

в інтересах держави в особі

позивача-1: Північного офісу Державної аудиторської служби,

вул. Січових Стрільців (Артема), 18, м. Київ, 04053,

електронна пошта:

позивача-2: Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області,

вул. Слобідська, 3, смт Мала Дівиця, Прилуцького району Чернігівської області, 17523

електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут",

вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021, ,

електронна пошта:

предмет спору: про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 62778,36 грн

За участю:

від прокуратури: Юзвак Л.Б.., прокурор відділу Чернігівської обласної прокуратури;

відповідач: Прохоренко М.М., адвокат;

від позивача-1: Мойсієнко Н.О., головний спеціаліст-юрисконсульт;

від позивача 2: не з`явився.

У судовому засіданні на підставі ч. 6 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошені вступна та резолютивна частини рішення.

Заступником керівника Прилуцької місцевої прокуратури подано позов в інтересах держави в особі позивачів: Північного офісу Державної аудиторської служби та Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернігівгаз Збут" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 62778,36 грн.

Поданий позов обґрунтований порушенням вимог чинного законодавства при укладенні додаткових угод.

Ухвалою суду від 10 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання заяв по суті.

26 березня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечив стосовно позовних вимог. Обґрунтовуючи свої заперечення відповідач зазначив, що у прокурора відсутні підстави для представництва інтересів держави в особі Північного офісу Держаудитслужби. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що зміни ціни за одиницю товару не призвели до збільшення суми, визначеної у договорі; сума договору протягом 2020 року не була збільшена, тобто позивачем-2 та відповідачем внесені зміни до умов договору з дотриманням вимог ЗУ «Про публічні закупівлі», а підставою укладення додаткових угод стало коливання цін на природний газ про яке, як зазначає відповідач, стало відомо вже після укладення Договору. Стосовно позовної вимоги щодо стягнення 62778,36 грн відповідач зазначив, що у призначенні платежу відповідних платіжних доручень, вказано договір №41FВ147-18-20 від 24.01.2020, який є дійсним, що на думку відповідача виключає можливість застосування до спірних правовідносин статтю 1212 ЦК України.

29 березня 2021 року на адресу суду від Прилуцької окружної прокуратури надійшло клопотання про зміну найменування органу прокуратури, який звернувся з позовом до суду, у справі №927/236/21 - «Прилуцька місцева прокуратури» на «Прилуцька окружна прокуратура».

01 квітня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у даній справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду постанови Північного апеляційного господарського суду від 03 вересня 2020 року та рішення Господарського суду Чернігівської області від 19 грудня 2019 року у справі №927/491/19, обставини якої є подібними обставинам даної справи.

02 квітня 2021 року від Прилуцької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій керівник Прилуцької окружної прокуратури зазначив, що вважає доводи, викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими. Обґрунтовуючи свої заперечення прокурор зазначає, що жодних підстав для підвищення постачальниками вартості газу не існувало і при укладенні додаткових угод не було дотримано ч.4 ст.36 ЗУ «Про публічні закупівлі» та безпідставно змінено істотні умови Договору.

У судовому засіданні 05 квітня 2021 року суд задовольнив клопотання Прилуцької окружної прокуратури про зміну найменування органу прокуратури, який звернувся з позовом до суду у даній справі.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 05 квітня 2021 року зупинено провадження у справі №927/236/21 до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №927/491/19.

06 липня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшла заява на виконання ухвали суду від 05 квітня 2021 року, в якій відповідач повідомив суд про те, що 18 червня 2021 року Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду переглянута у касаційному порядку справа №927/491/19 та винесено відповідну ухвалу. До заяви додано роздруківку постанови від 18 червня 2021 року з Єдиного реєстру судових рішень.

12 липня 2021 року ухвалою Господарського суду Чернігівської області провадження у справі №927/236/21 поновлено.

20 липня 2021 року на адресу суду від відповідача надійшло заперечення у даній справі, в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

22 липня 2021 року на електронну адресу суду (документи підписано ЕЦП), а 23 липня 2021 року на поштову адресу суду від Прилуцької окружної прокуратури надійшло пояснення у даній справі, у яких прокурор просить суд врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 18 червня 2021 року справа №927/491/19 при розгляді даної справи. Прокурор також зазначав, що виходячи з висновків Верховного Суду спірні додаткові угоди є нікчемними в силу Закону, а відтак підлягає застосуванню ст.670 ЦК України.

22 липня 2021 року на електронну адресу суду (документи підписано ЕЦП), а 23 липня 2021 року на поштову адресу суду від Прилуцької окружної прокуратури надійшла заява про зміну підстав позову, в якій прокурор зазначив, що оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів є ч.1 ст.670 ЦК України, а ст.1212 ЦК України застосуванню до цих правовідносин не підлягає. У зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст.46 ГПК України, до закінчення підготовчого засідання, Прилуцька окружна прокуратура звернулась до суду з заявою про зміну підстав позову, в якій просить суд вважати підставою позову, крім наведених норм матеріального права, вимоги ч.1 ст.670 ЦК України.

22 липня 2021 року суд оголосив перерву у судовому засіданні до 02 серпня 2021 року.

30 липня 2021 року на адресу суду від позивача-1 надійшли письмові пояснення у даній справі.

02 серпня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на заяву про зміну підстав позову, в якому відповідач зазначив, що ч.1 ст. 670 ЦК України регулює випадки порушення умов договору щодо кількості товару. Разом з тим, відповідач зазначив, що споживачем був оплачений фактично спожитий обсяг природного газу, а не обсяг передбачений договором.

02 серпня 2021 року суд оголосив перерву у судовому засіданні до 10 серпня 2021 року.

04 серпня 2021 року на адресу суду від Прилуцької окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій прокурор зазначив, що доводи, викладені у відзиві на заяву про зміну підстав позову є необґрунтованими, в обґрунтування чого прокурор посилається на те, що позивач-2 не міг вимагати передачу природного газу в обсязі, визначеному у договорі, оскільки загальна сума договору становила 353090,40 грн, а перерахування бюджетних коштів за поставку природнього газу понад визначену ціну договору є порушенням чинного законодавства.

09 серпня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що позивачем-2 був оплачений фактично спожитий обсяг природного газу, що не перевищує загальну суму договору 535090,40 грн.

10 серпня 2021 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу до розгляду по суті на 13 серпня 2021 року.

13 серпня 2021 року суд перейшов до розгляду справи по суті. Прокурор підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов у повному обсязі; представник позивача-1 підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі; представник відповідача заперечив стосовно позовних вимог та просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Суд постановив ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляду справи по суті на 06 вересня 2021 року.

Вислухавши у ході розгляду справи по суті пояснення та доводи представників учасників справи, встановивши обставини справи та дослідивши подані докази, суд встановив:

Статтею 131-1 Конституції України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка, зокрема, здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Стаття 53 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого у ст.131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 26.07.2018 у справі № 926/1111/15, від 08.02.2019 у справі № 915/20/18).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру", який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі №п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Однак суд, вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи. Частиною сьомою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Таким чином, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина четверта статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №912/2385/18.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави у суді, прокурор у позовній заяві зазначив наступне.

Прилуцькою місцевою прокуратурою до Управління Північного офісу Держаудитслужби направлялися листи (№66-1011 вих-20 від 16.11.2020, 66-1049 вих-20 від 27.11.2020) щодо проведення контрольних заходів, зокрема моніторингу публічної закупівлі (UА- 2019-12-27-000736-b), з зазначенням виявлених порушень законодавства.

Управління Північного офісу Держаудитслужби листом від 10.12.2020 №262531-17/5031-2020 повідомлено, що 09.12.2020 було розпочато моніторинг вищевказаної процедури закупівлі.

Відповідно до Висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UА-2019-12-27-000736-b, затвердженого Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області 30.12.2020 та розміщеного на веб-порталі «Ргогогго», за результатами аналізу питання внесення змін до істотних умов договору про закупівлю встановлено порушення норм п.2 ч.4 ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі» та зобов`язано Замовника - Малодівицьку селищну раду здійснити заходи щодо усунення виявлених порушень шляхом приведення істотних умов Договору до вимог законодавства у сфері закупівель, зокрема, зменшення ціни та проведення перерахунку вартості природного газу сплаченого за завищеними цінами.

05.01.2021 Малодівицькою селищною радою направлено лист до ТОВ «Чернігівгаз Збут» на виконання вимог вищевказаного Висновку Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області від 30.12.2020.

Відповідно до інформації ТОВ «Чернігівгаз збут» (лист № 14704-СЛ-699-0121 від 30.01.2021), метою збільшення ціни на природний газ є - виконання умов договору щодо безперебійного постачання природного газу. Таким чином, внесення змін до договору повинно бути обґрунтовано та підтверджено документально. При цьому спосіб такого підтвердження та перелік органів, установ, організацій, які можуть надавати таке підтвердження в Законі не передбачено.

У зв`язку з тим, що, вказане порушення вимог ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», в частині внесення змін до істотних умов договору, що встановлено у висновку про результати моніторингу процедури закупівлі (UА- 2019-12-27-000736-b) від 30.12.2020, що проводився Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області, залишається не усунутим, 05.02.2021 Прилуцькою місцевою прокуратурою, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді з питань визнання вказаних додаткових угод недійсними, відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», направлено лист до Північного офісу Державної аудиторської служби.

Відповідно до листа Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівської області № 262531-17/1002-2021 від 26.02.2021, яким надано відповідь на вищевказаний лист, в управлінні відсутні законодавчі підстави для звернення з позовом до суду щодо визнання додаткових угод недійсними у судовому порядку.

Тобто, Північним офісом Держаудитслужби (та його структурним підрозділом - Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області), як органом уповноваженим державою здійснювати функції у спірних правовідносинах, заходи щодо припинення та визнання недійсним додаткових угод до договору у розумний строк не вживались.

Наведене свідчить про передбачений вимогами Конституції України та Закону України «Про прокуратуру» винятковий випадок, у разі якого порушення відповідачем інтересів держави супроводжується неналежним виконанням уповноваженим органом функцій із їх захисту, усвідомленою пасивною поведінкою уповноваженого суб`єкта владних повноважень та є підставою для застосування представницьких повноважень прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах - Північного офісу Держаудитслужби.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що необхідність звернення з позовом зумовлена потребою захистити інтереси держави у зв`язку із нездійсненням відповідних повноважень органом Державної аудиторської служби України - Північним офісом Держаудитслужби, який держава наділила повноваженнями щодо реалізації державної політики у сфері державного фінансового контролю, зокрема при здійсненні державних закупівель (ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі", ст. 5, 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", Положення про Державну аудиторську службу України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 №431). Укладання додаткових угод з порушенням вимог законодавства свідчить про нераціональне і неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.

Враховуючи те, що з моменту направлення прокурором позивачу-1 листа від 16.11.2020 та до подання позову минуло більше трьох місяців, позивач-1 у категоричній формі повідомив про відсутність у нього повноважень на звернення до суду із відповідним позовом, вказане свідчить про невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про можливе порушення інтересів держави, а відтак і про його бездіяльність.

За таких обставин, Прилуцькою місцевою прокуратурою було подано позов в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що дотримуючись вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» позивача попередньо повідомлено про звернення з даним позовом до суду.

В обґрунтування необхідності здійснення представництва інтересів держави в інтересах держави в особі Малодівицької селищної ради, прокурор у позовній заяві зазначив наступне.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 1 статті 143 Конституції України визначено, що територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

У Конституції України (ст.142) та Законі України «Про місцеве самоврядування в Україні» (ст.16) визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Бюджетним кодексом України визначаються правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 БК України має бути дотримано принцип ефективності та результативності при складанні та виконанні бюджетів, де усі учасники бюджетного процесу мають прагнути досягнення цілей, запланованих на основі національної системи цінностей і завдань інноваційного розвитку економіки, шляхом, забезпечення якісного надання послуг, гарантованих державою, при залученні мінімального обсягу бюджетних коштів та досягнення максимального результату при використанні визначеного бюджетом обсягу коштів.

Правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) угод, на підставі яких ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що порушення економічних (майнових) інтересів держави, пов`язаних із раціональним та ефективним використанням бюджетних коштів та бездіяльність позивача (Малодівицької селищної ради) полягає у наступному.

Малодівицька селищна рада, яка є розпорядником бюджетних коштів (за рахунок яких здійснювалася закупівля природного газу за договором), що уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету та зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері та у сфері публічних закупівель.

У даних спірних правовідносинах інтереси держави та позивача повністю збігаються, Малодівицька селищна рада є отримувачем коштів, які надійдуть у разі їх стягнення.

Порушення норм законодавства у сфері публічних закупівель у зв`язку з укладенням з порушенням вимог закону додаткових угод, призвело до безпідставної зміни істотних умов договору після його укладення та збільшення ціни за одиницю товару, покладення на бюджетну установу економічно невигідних зобов`язань щодо необгрунтованого витрачання бюджетних коштів.

Метою Закону України «Про публічні закупівлі» є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції. До основних принципів публічних закупівель віднесено зокрема, їх максимальна економія та ефективність.

Однак, Малодівицька селищна рада, укладаючи оскаржувані додаткові угоди до договору про закупівлю, усупереч вимог ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі», сама сприяє порушенню цих інтересів держави, тим самим є органом, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, однак не здійснює їх захист.

Виконання зобов`язань за додатковими угодами до договору, укладеними з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України «Про публічні закупівлі» та принципам, за якими мають здійснюватися публічні закупівлі, закріпленими в статті 3 даного Закону.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 (п.4 мотивувальної частини) визначено, що під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах» слід розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Стосовно представництва прокурором інтересів держави в особі органу місцевого самоврядування, прокурор у позовній заяві посилається на постанову Верховного Суду у від 08.02.2019 (справа № 915/20/18), у якій ВС зазначив, що інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи (п. 7. 23). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 13.02.19 у справі № 914/225/18. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 21.03.2019 у справі №912/898/18 «проведення процедури державних закупівель та укладення договору із порушенням законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання у цій сфері суспільних відносин законодавства становить суспільний інтересу тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора».

Прокурор у позовній заяві зазначає, що використання коштів місцевого бюджету з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, якими за ст. 142 Конституції України, у тому числі, є кошти місцевих бюджетів, що у свою чергу, завдає шкоду інтересам держави, яка згідно ст.7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування.

Відповідно до положень ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування», орган місцевого самоврядування має право звернутись до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Згідно відповіді Малодівицької селищної ради № 03-05/181 від 18.02.2021, заходи щодо перерахунку ціни на природний газ в бік зменшення органом місцевого самоврядування, у судовому порядку не вживались. Малодівицька селищна рада, як розпорядник бюджетних коштів, не заперечує щодо врегулювання даного спору у судовому порядку, у тому числі і шляхом пред`явлення відповідного позову прокуратурою.

Незважаючи на те, що прокурором було повідомлено Малодівицьку селищну раду про допущені порушення при укладенні оскаржуваних додаткових угод, орган місцевого самоврядування не вжив заходів у судовому порядку для захисту інтересів держави.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що підставою реалізації прокурором представницьких функцій у даному випадку стала усвідомлена пасивна поведінка уповноваженого суб`єкта владних повноважень - Малодівицької селищної ради, його бездіяльність щодо захисту порушених майнових прав та економічних інтересів територіальної громади з цих питань. Орган місцевого самоврядування усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається, тобто не здійснює належним чином свої повноваження у даних правовідносинах. А тому у Прилуцької місцевої прокуратури наявні підстави для здійснення представництва інтересів держави у суді в особі Малодівицької селищної ради. Позивача, Малодівицьку селищну раду Прилуцького району Чернігівської області, письмово повідомлено про представництво прокуратурою інтересів держави у даній справі. Згідно постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 (справа №912/2385/18) невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

За наведених обставин, суд доходить висновку, що прокурор підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави у суді при зверненні із даним позовом.

Звертаючись з позовною заявою до суду Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури, у позовній заяві зазначає, що Прилуцькою місцевою прокуратурою встановлено, що Малодівицькою селищною радою 27.12.2019 на веб-порталі публічних закупівель «Ргогогго» розміщено оголошення за №UА-2019-12-27-000736-b про намір здійснити закупівлю газового палива обсягом 80000 куб.м. за бюджетні кошти за переговорною процедурою.

Згідно протоколу переговорів від 26.12.2019, необхідність у закупівлі природного газу для потреб закладів Малодівицької селищної ради на 2020 рік складала 80,000 тис.м.куб. Враховуючи відміну процедур закупівлі, а саме - відкритих торгів №UА -2019-11-22-003380- b (дата формування звіту 09.12.2019), №UА-2019-12-09-002416-b (дата формування звіту 24.12.2019) за предметом закупівлі «Газове паливо (природний газ)», на виконання вимог ч.1, п.2 ст. 2 ст. 35 Закону України «Про публічні закупівлі», Замовником прийнято рішення про застосування переговорної процедури закупівлі за вказаним предметом закупівлі та необхідність проведення переговорів з учасником процедури закупівлі - ТОВ «Чернігівгаз Збут» з метою узгодження істотних умов договору про закупівлю.

За результатами переговорів з учасником переговорної процедури ТОВ «Чернігвгаз Збут» на закупівлю природного газу для забезпечення потреб Малодівицької селищної ради у 2020 році узгоджено перелік істотних умов, які будуть включені до договору про закупівлю: обсяг закупівлі - 80000 куб.м., ціна за 1000 куб.м. становить 6688,63 грн з ПДВ, місце поставки- заклади, що фінансуються з бюджету Малодівицької селищної ради, строк поставки товару - до 31 грудня 2020 року, ціна пропозиції - 535090,40 грн.

Відповідно до протоколу засідання тендерного комітету Малодівицької селищної ради від 27.12.2019, з учасником переговорної процедури ТОВ «Чернігівгаз Збут» прийнято рішення про намір укласти договір.

У подальшому, між Малодівицькою селищною радою та ТОВ «Чернігівгаз Збут» укладено договір від 24.01.2020 №41FВ147-18-20 про постачання природного газу з 01.01.2020 до 31.12.2020, а у частині проведення розрахунку - до їх повного здійснення.

Згідно п. 1.2, 1.3, 3.2, 3.3 договору, загальний об`єм газового палива складає 80000,00 куб.м. (помісячно), за ціною 6,68863 грн за 1 куб.м. (ціна газу 1 куб.м. - 6,5 грн та 0,18863 грн- послуги транспортування), загальною вартістю 535090,40 грн з ПДВ.

Планові обсяги постачання газу по місяцях:

1 квартал2 квартал3 квартал4 квартал
січень20000квітень5000липень100жовтень5000

лютий16000травень150серпень100листопад8000
березень15000червень150вересень100грудень10400

В подальшому, за ініціативою ТОВ «Чернігівгаз збут» були внесені, зокрема, наступні зміни до договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20, що стосуються зміни ціни за одиницю товару та обсягів постачання газу:

1) додатковою угодою №3 від 28.02.2020 до договору змінено його умови з 01.02.2020 у частині збільшення ціни за 1 куб.м. газу до 7,35749 грн, з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності (тариф на послуги транспортування природного газу) та ПДВ, та зменшення річного планового обсягу постачання газу до 74498,66 куб.м. (в якості обґрунтування коливання ціни на природний газ замовником використано лист ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020 № 232/19);

2) додатковою угодою №4 від 19.10.2020 до договору збільшено з 01.10.2020 ціну за 1 куб.м. до 8,0925 грн (з урахуванням послуг з транспортування та ПДВ) та зменшено обсяги річного плану постачання до 72352,91 куб.м., при загальній вартості договору 535090,32 грн /п. 3.3 додаткової угоди до договору/ (в якості обґрунтування коливання ціни на природний газ замовником використано лист Львівської торгово-промислової палати від 25.09.2020 №19-09/883);

3) додатковою угодою №5 від 27.11.2020 до договору, якою збільшено з 01.11.2020 ціну за 1 куб.м. до 8,90094 грн (з урахуванням послуг з транспортування та ПДВ) та зменшено обсяги річного плану постачання до 70614,16 куб.м. (в якості обґрунтування коливання ціни на природний газ замовником використано лист ДП «Держзовнішінформ» від 04.11.2020 №122/193).

Тобто, вартість 1 куб.м. газового палива по договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20 протягом 2020 року зросла на 2,21231 грн (+33%), а загальний об`єм палива зменшився на 9385,4 куб.м. (- 11,7 %).

Відповідно до інформації Малодівицької селищної ради (лист від 18.11.2020 №03-05/1249), зміни до договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20 шляхом укладання додаткової угоди №3 від 28.02.2020 внесено на підставі відповіді ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020 на запит ТОВ «Чернігівгаз Збут» від 04.02.2020 щодо відпускного рівня цін на природний газ для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України станом на 07.02.2020.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що зміни до договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20 були внесені на підставі документів, які фактично не містять жодного підтвердження коливання вартості газового палива та не є належним документальним обґрунтуванням зростання ціни вказаного товару.

Відповідь на запит ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020 містить інформацію про відпускний рівень цін на природний газ. Але, у відповіді на запит відсутні дані про коливання ціни газового палива на ринку (не наведено розрахунку вартості газового палива станом на попередні календарні дати, у тому числі, на дату проведення переговорної процедури, дату укладення договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20, не наведено динаміку зміни ціни в бік збільшення або зменшення).

Прокурор у позовній заяві зазначає, що вказаний документ не може виступати у якості належного підтвердження коливання ціни на газове паливо на ринку та не може бути розцінений як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до Договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20 в частині збільшення вартості ціни. Вищевказане також відображено у Висновку про результати моніторингу процедури закупівлі UA-2019-12-27-000736-b, затвердженого Управлінням Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області 30.12.2020 та розміщеного на веб-порталі «Рrоzоrrо».

За результатами моніторингу було встановлено, що замовник, посилаючись на пункт 2 частини четвертої статті 36 Закону, вносив зміни до істотних умов договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20 шляхом збільшення ціни за одиницю товару природного газу (з урахуванням тарифу вартості послуги доступу до потужності та податку на додану вартість) за 1 куб. м.

На запит Управління Замовником 16.12.2020 було оприлюднено пояснення та документи, надані ТОВ «Чернігівгаз Збут» для обґрунтування зміни ціни, зокрема листи ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020 №232/19, від 04.11.2020 №122/193 та лист Львівської торгово-промислової палати №19-09/883 від 25.09.2020.

У листі ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020 №232/19 наводиться діапазон цін на природний газ для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України, в залежності від обсягу споживання та умов оплати, зокрема, у лютому 2020 року: 6351,18 - 8188,628 грн/1000м3, у тому числі ПДВ. Лист ДП «Держзовнішінформ» датований 07.02.2020, при цьому ціна на природний газ наведена в цілому за лютий 2020 року.

Згідно листа Львівської торгово-промислової палати від 25.09.2020 №19-09/883, середньозважена ціна на природний газ за результатами укладених угод на ТБ «Українська енергетична біржа» становила: у вересні 2020 року - 4702,90 грн/1000м3, у тому числі ПДВ; у жовтні 2020 року - 5466,01 грн/1000м3, у тому числі ПДВ. Лист датований 25.09.2020, при цьому ціна на природний газ наведена за вересень 2020 року та в цілому за жовтень 2020 року і є меншою, ніж зазначено в Договорі, яка становила 6,69 грн за 1 куб. м газу.

Відповідно до листа ДП «Держзовнішінформ» від 04.11.2020 №122/193 середньозважена ціна на природний газ за результатами електронних біржових торгів на ТБ «Українська енергетична біржа» становила: у жовтні 2020 року - 5983,81 грн/1000 м3, у т.ч. ПДВ; у листопаді 2020 року - 6618,83/1000 м3, у тому числі ПДВ. Лист датований 04.11.2020, при цьому ціни на природний газ наведені за жовтень 2020 року та в цілому за листопад 2020 року.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що листи ДП «Держзовнішінформ» та Львівської торгово-промислової палати не можуть підтверджувати коливання цін на природний газ на дати укладання додаткових угод з ТОВ «Чернігівгаз збут» (від 28.02.2020 № 3, від 19.10.2020 № 4, від 27.11.2020 № 5) у порівнянні з датою укладання договору від 24.01.2020.

Також, прокурор звертає увагу на те, що за оприлюдненими даними ТБ «Українська енергетична біржа» (інформація розміщена за посиланням www.ueex.сom.ua) ціна на природний газ НАК «Нафтогаз України» у січні 2020 року становила - 6600,00 - 7286,40 грн/тис.куб.м, у лютому 2020 року - 5593,20 - 6249,60 грн/тис.куб.м, у березні 2020 року - 4777,20 - 5527,20 грн/тис.куб.м (в т.ч. ПДВ), у квітні 2020 року - 4882,80 - 5536,80 грн/тис.куб.м (у т.ч. ПДВ), з чого вбачається тенденція зниження ціни на природний газ впродовж зазначених місяців у порівнянні з січнем 2020 року.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що вказані листи ДП «Держзовнішінформ» та Львівської торгово-промислової палати не є підтвердженням коливання цін на природний газ при укладанні Замовником додаткових угод з ТОВ «Чернігівгаз Збут» від 28.02.2020 № 3, від 19.10.2020 № 4, від 27.11.2020 № 5, а відтак Замовник безпідставно вніс зміни до істотних умов договору від 24.01.2020 №41FВ147-18-20, збільшивши ціну за одиницю товару шляхом укладання додаткових угод від 28.02.2020 №3, від 19.10.2020 №4, від 27.11.2020 №5, чим порушив вимоги пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор у позовній заяві посилається на те, що за інформацією, розміщеною на веб-порталі НАК «Нафтогаз України» (http://www.naftogaz.com) та в листі АТ «НАК «Нафтогаз України» №3-499-1.11-21 від 23.02.2021, ціна природного газу постачальникам для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів за 1000 куб. м. становила:

- з 01 по 31 січня 2020 року - 7286,40 грн з ПДВ;

- з 1 по 29 лютого 2020 року - 6249,60 грн з ПДВ;

- з 1 по 31 березня 2020 року - 5527,20 грн з ПДВ;

- з 1 по 30 квітня 2020 року - 5536,80 грн з ПДВ;

- з 1 по 31 травня 2020 року - 4714,80 грн з ПДВ;

- з 1 по 30 червня 2020 року - 3818,40 грн з ПДВ;

- з 1 по 31 липня 2020 року - 4150,80 грн з ПДВ;

- з 1 по 31 серпня 2020 року - 4168,80 грн з ПДВ;

- з 1 по 30 вересня 2020 року - 5564,16 грн з ПДВ;

- з 1 по 31 жовтня 2020 року - 6743,13 грн з ПДВ;

- з 1 по 30 листопада 2020 року - 6105,99 грн з ПДВ;

- з 1 по 31 грудня 2020 року - 7587,28 грн з ПДВ.

З наведеного вище прокурор дійшов висновку, що реальне коливання ціни природного газу у бік зростання за січень - березень 2020 року не відбулося, а навпаки газ впав у ціні у лютому на 1036,8 грн з ПДВ за 1000 куб.м. (- 14,23% ), у березні ще на 722,4 грн з ПДВ за 1000 куб.м. (- 11,25%). Загалом за вказаний період ціна на природній газ впала на 1759,2 грн з ПДВ за 1000 куб.м., або на 24,15%.

У тендерній документації, що подавалася у відкритих торгах - №UA-2019-11-22-003380-b (дата формування звіту 09.12.2019), №UA-2019-12-09-002416-b (дата формування звіту 24.12.2019) за предметом закупівлі «Газове паливо (природний газ)», у яких брало участь ТОВ «Чернігівгаз Збут» та які не відбулися, що стало підставою проведення переговорної процедури, останніми подавалися довідка щодо згоди з істотними умовами договору про закупівлю та гарантійні листи щодо формування цінової пропозиції та виконання умов договору, згідно яких ТОВ «Чернігівгаз Збут» гарантував формування своєї цінової пропозиції за середньо ринковими цінами на природний газ на дату подання тендерної пропозиції та протягом усього строку дії договору про закупівлю, виконання умов договору у частині ціни товару та умов його поставки протягом строку виконання договору.

З наведеного вище вбачається, що сторонами, всупереч інтересів держави, без належних підстав та обґрунтованого документального підтвердження щодо підвищення ціни у періоди січня-лютого, жовтня-листопада 2020 року, у порушення норм Закону України «Про публічні закупівлі» та положень укладеного договору, укладено додаткові угоди № 2-5, згідно яких суттєво зменшено обсяги поставок газу та збільшено понад 20% первісну договірну ціну за 1000 куб.м.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України «Про публічні закупівлі» (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор у позовній заяві зазначає, що оскільки ТОВ «Чернігівгаз Збут», направляючи листи про укладення додаткових угод № 3-5 щодо зміни ціни до Договору від 24.01.2020, не надало доказів наявності коливання ціни на ринку на природний газ у відсотковому співвідношенні до ринкової вартості газу на момент укладення Договору від 24.01.2020, у сторін не було підстав для збільшення ціни Договору на підставі п.2 ч.4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі", у зв`язку з чим додаткові угоди №3 від 28.02.2020, №4 від 19.10.2020, №5 від 27.11.2020 до Договору суперечать вимогам ст.36 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому мають бути визнані недійсними.

Прокурор також звертає увагу суду на те, що ТОВ «Чернігівгаз Збут» у зв`язку з укладенням додаткових угод №3-5 поставило меншу кількість товару, ніж було передбачено Договором, внаслідок завищення ціни товару, що не може стати обґрунтованою підставою для того, щоб визнати такі дії сторін правомірними та такими, що відповідають приписам частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", разом з чим посилається на правову позицію викладену у постанові ВС від 21.03.2019 у справі №912/898/18, постанові ВС від 16.04.2019 у справі №915/346/18 та постанові ВС від 12.02.2020 у справі 913/166/19.

Стосовно поставки природного газу, прокурор у позовній заяві зазначає, що між позивачем-2 та відповідачем було підписано наступні акти прийому-передачі природного газу:

- № ЧР380001350 від 25.02.2020 про передачу у лютому 2020 року природного газу в об`ємі 19485,01 куб.м по ціні 5,573858333грн (без ПДВ), на загальну суму 130328,03 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень №332 від 28.02.2020 - 36040,81 грн, № 333 від 28.02.2020 - 21836,37 грн, № 334 від 26.02.2020 - 61387,3 грн, № 335 від 26.02.2020 - 5799,17 грн, № 337 від 26.02.2020 - 5264,38 грн;

- № ЧР380002409 від 20.03.2020 про передачу у лютому 2020 року природного газу в об`ємі 16245,9 куб.м. по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 119529,05 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 06.04.2020 №505 - 21500,00 грн; від 06.04.2020 №502 - 15004,86 грн; від 06.04.2020 №503 - 9185,26 грн; від 02.04.2020 №506 - 4228,28 грн; від 02.04.2020 №504 - 20092,22 грн; від 03.04.2020 №573 - 49518,43 грн;

- № ЧР380003252 від 09.04.2020 про передачу у березні 2020 року природного газу в об`ємі 10254,16 куб.м. по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 75444,89 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 21.04.2020 №641 - 5340,96 грн; від 21.04.2020 №645 - 3694,69 грн; від 13.04.2020 № 173 - 5863,00 грн; від 13.04.2020 №175 - 188,00 грн; від 21.04.2020 №642 - 3280,40 грн; від 27.04.2020 №696 - 10858,30 грн; від 28.04.2020 №643 - 16000,00 грн; від 22.04.2020 №644 - 36270,54 грн;

- № ЧР380004310 від 13.05.2020 про передачу у квітні 2020 року природного газу в об`ємі 4 076,02 куб.м. по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 29989,28 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 28.05.2020 № 729 - 1205,08 грн; від 28.05:2020 № 731 - 16 980,43 грн; від 28.05.2020 № 728 - 5010,35 грн; від 28.05.2020 № 732 - 1255,72 грн; від 28.05.2020 № 730 - 5537,70 грн;

- № ЧР380004937 від 15.06.2020 про передачу у травні 2020 року природного газу в об`ємі 291,78 куб.м. по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 2146,76 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 22.06.2020 № 813 - 1305,18 грн; від 22.06.2020 № 814 - 841,58 грн;

- № ЧР380005622 від 14.07.2020 про передачу у червні 2020 року природного газу в об`ємі 158,41 куб.м. по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 1165,50 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 21.07.2020 №928 - 643,58 грн; від 21.07.2020 №927 - 521,92 грн;

- № ЧР380006024 від 12.08.2020 про передачу у липні 2020 року природного газу в об`ємі 121,35 куб.м, по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 892,84 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 17.08.2020 №1055 - 356,66 грн; від 17.08.2020 № 1056 - 536,18 грн;

- №ЧР380006653 від 14.09.2020 про передачу у серпні 2020 року природного газу в об`ємі 102,45 куб.м. по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 753,78 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 21.09.2020 №1198 - 386,50 грн; від 21.09.2020 №1199 - 367,28 грн;

- №ЧР380006966 від 19.10.2020 про передачу у вересні 2020 року природного газу в об`ємі 138,86 куб.м. по ціні 6,131242000 грн (без ПДВ), на загальну суму 1021,66 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 28.10.2020 №1418 - 600,00 грн; від 28.10.2020 №1417 - 421,66 грн;

- №ЧР380007880 від 16.11.2020 про передачу у жовтні 2020 року природного газу в об`ємі 2 335,31 куб.м. по ціні 6,743750000 грн (без ПДВ), на загальну суму 18898,50 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 23.11.2020 № 1580 - 7658,98 грн; від 23.11.2020 № 1579 - 161,84 грн, від 23.11.2020 №1581 - 1542,20 грн, від 23.11.2020 № 1578 - 809,26 грн, від 23.11.2020 №1577 - 8726,22 грн;

- №ЧР380008154 від 15.12.2020 про передачу у листопаді 2020 року природного газу в об`ємі 13 060,84 куб.м. по ціні 7,417450000 грн (без ПДВ), на загальну суму 116 253,76 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 28.12.2020 №1780 - 7658,98 грн; від 28.12.2020 №1782 - 35827,16 грн, від 28.12.2020 № 1781 - 626,61 грн, від 28.12.2020 № 1783 - 68815,19 грн, від 28.12.2020 №1784 - 8445,66 грн;

- №ЧР380009498 від 24.12.2020 про передачу у грудні 2020 року природного газу в об`ємі 4 344,066 куб.м. по ціні 7,417450000 грн (без ПДВ), на загальну суму 38666,27 грн (з ПДВ), на підставі чого Малодівицькою селищною радою на рахунок ТОВ «Чернігівгаз збут» перераховано кошти згідно платіжних доручень від 25.01.2021 №1908 - 6445,66 грн; від 26.01.2021 №1907 - 11701,81 грн, від 27.01.2021 №1906 -17979,67 грн, від 26.01.2021 №1905 -2539,13 грн.

З наведеного вбачається, що у січні-грудні 2020 року Малодівицькій селищній раді фактично поставлено природний газ в обсязі 70614,16 куб.м, на загальну суму 535090,32 грн.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що у результаті укладення сторонами з порушенням вимог закону додаткових угод, якими збільшено ціну, з місцевого бюджету безпідставно та у надмірній сумі було сплачено відповідачу кошти у сумі 62778,36 грн (з ПДВ), чим порушено інтереси держави, у зв`язку з чим прокурор вважає, що у разі визнання спірних угод недійсними, 62778,36 грн підлягають стягненню з ТОВ «Чернігівгаз збут» на користь Малодівицької селищної ради.

Прокурором у позовній заяві було наведено розрахунок, щодо стягнення з відповідача 62778,36 грн. Так, прокурор зазначив, що виходячи з первісної ціни у Договорі за 1 куб.м - 6,50 грн (з ПДВ), без урахування додаткових угод, Малодівицька селищна рада за спожитий природний газ за січень 2020 року повинна була та сплатила 1300328,03 грн (6,68863грн х 19485,01 куб.м.), за лютий 2020 року повинна була сплатити 108662,81 грн (6,68863грн х 16245,9 куб.м.), за березень 2020 року повинна була сплатити 68586,28 грн (6,68863грн х 10254,16 куб.м.), за квітень 2020 року повинна була сплатити 27262,99 грн (6,68863грн х 4076,02 куб.м.), за травень 2020 року повинна була сплатити 1951,61 грн (6,68863грн х 291,78 куб.м.), за червень 2020 року повинна була сплатити 1059,55 грн (6,68863грн х 158,41 куб.м.), за липень 2020 року повинна була сплатити 811,67 грн (6,68863грн х 121,35 куб.м.), за серпень 2020 року повинна була сплатити 685,25 грн (6,68863грн х 102,45 куб.м.), за вересень 2020 року повинна була сплатити 928,78 грн (6,68863грн х 138,86 куб.м.), за жовтень 2020 року повинна була сплатити 15620,02 грн (6,68863грн х 2335,31 куб.м.), за листопад 2020 року повинна була сплатити 87359,12 грн (6,68863грн х 13060,84 куб.м.), за грудень 2020 року повинна була сплатити 29055,85 грн (6,68863грн х 4344,066 куб.м.), а загалом: 472311,96 грн (з ПДВ) (6,68863 х 70614,16 куб.м = 472311,96 грн (з ПДВ)). Таким чином, різниця між сумою коштів, які фактично перераховано ТОВ «Чернігівгаз збут» (535090,32 грн) за газ по ціні визначеною з урахуванням додаткових угод та сумою за газ по ціні відповідно до Договору без урахування додаткових угод (472311,96 грн), становить 62778,36 грн, з ПДВ (535090,32 грн - 472311,96 грн = 62778,36 грн). У підтвердження зазначеного розрахунку переплати вартості газу, прокурор посилався на лист Малодівицької селищної ради №03-05/177 від 17.02.2021, що міститься у матеріалах справи /Том 1 а.с.155-156/.

У подальшому, 22 липня 2021 року прокурором було змінено підстави позову. Так, відповідно до заяви про зміну підстав позову прокурор просить суд стягнути з відповідача частину сплачених коштів за непоставлені 9385,84 куб.м газу у розмірі 62778,36 грн, відповідно до приписів ч.1 ст. 670 ЦК України.

Наводячи розрахунок суми, що підлягає стягненню прокурор зазначив, що різниця між сумою коштів, які фактично перераховані відповідачу за 80000 куб.м. газу та фактично поставленого газу в обсязі 70614,16 куб.м становить 62778,36 грн.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".

Умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків: 1)зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника; 2)зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі тощо ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі".

Згідно п.7 ч.2 ст.22 Закону України "Про публічні закупівлі" тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, зокрема, відповідно до умов договору.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон України "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

Отже, зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов:

- відбувається за згодою сторін;

- порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації);

- підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником);

- ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%;

- загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Обґрунтовуючи підстави на підписання додаткових угод та збільшення ціни товару відповідач посилається на лист ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020 № 232/19, лист Львівської торгово-промислової палати від 25.09.2020 №19-09/883) та лист ДП «Держзовнішінформ» від 04.11.2020 №122/193).

Вказаними листами було надано інформацію щодо цін на природній газ для установ і організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів на території України, станом на дати складання зазначених листів. Разом тим, у листі Львівської торгово-промислової палати від 25.09.2020 №19-09/883 зазначено, що довідка є фактографічною та не містить узагальнюючої інформації щодо рівня цін (рівня зміни цін) товару на внутрішньому ринку. У листах ДП «Держзовнішінформ» від 07.02.2020 № 232/19 та від 04.11.2020 №122/193, зокрема заначено, що довідка носить інформативний характер і не враховує умов договорів та контрактів.

Так, відповідачем послідовно збільшувалась вартість газу, у результаті чого позивач-2 і відповідач підписали додаткові угоди № 2-5 згідно яких суттєво зменшено обсяги поставок газу та збільшено понад 20% первісну договірну ціну за 1000 куб.м.

Надаючи оцінку таким діям відповідача, суд дійшов висновку, що відповідач усвідомлено діяв з метою збільшення ціни договору більш ніж на 20%, а не на реальний відсоток коливання, який існував протягом дії договору.

Будь-який суб`єкт підприємницької діяльності діє на власний ризик. Укладаючи договір поставки товару на певний строк у майбутньому, він гарантує собі можливість продати свій товар, але при цьому несе ризики зміни його ціни. Підприємець має передбачати такі ризики і одразу закладати їх у ціну договору.

Кожна сторона договору має добросовісно користуватися наданими їй правами, не допускати зловживання правом, його використання на шкоду іншим особам (ст. 13 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Тобто, зміна умов договору відбувається за згодою обох сторін.

Так, пунктом 11.5 Договору передбачено, що будь-які зміни та доповнення до цього Договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені в письмовій формі та підписані уповноваженими на це представниками сторін шляхом укладання додаткової угоди.

Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно і у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена у договорі купівлі-продажу/поставки.

Позивач-2, маючи право на отримання газу по ціні, визначеній в укладеному сторонами Договорі, підписав додаткові угоди №2-5, внаслідок чого ціна 1000 куб.м газу збільшилася на понад 20% відсотків, а обсяг поставки газу за Договором істотно зменшився, що призвело до повного нівелювання результатів відкритих торгів.

Метою регулювання, передбаченого ст.36 Закону "Про публічні закупівлі", закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.

Стаття 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

З наведеного вбачається, що передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10%. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про державні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів.

Тобто, обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначену в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).

Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість всім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.

Згідно ст.5 Закону "Про публічні закупівлі", закупівлі здійснюються за принципом відкритості та прозорості на всіх їх стадіях; метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Перемога у тендері (закупівля за державні кошти) та укладення договору з однією ціною та її подальше підвищення більш як на 20%, шляхом так званого "каскадного" укладення декількох додаткових угод є недобросовісною діловою практикою з боку продавця.

Більш того, слід зазначити, що сторони не могли не розуміти особливостей функціонування ринку газу (коливання цін на газ, їх сезонне зростання-падіння), що було прогнозовано, а тому вони не були позбавлені можливості визначити у договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару.

Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які саме органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).

Суд звертає увагу на те, що постачальнику необхідно не лише довести підвищення ціни на товар на ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі, він також повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також повинен довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги документи/докази наявні у матеріалах справи, суд доходить висновку, що факти коливання цін на газ за певні періоди дії договору не були доведені відповідачем.

Суд зазначає, що законодавство про публічні закупівлі встановлює спеціальний порядок зміни істотних умов договору, укладеного на відкритих торгах та бере до уваги те, що позивач-2, як сторона договору, розпоряджався не власними коштами, а коштами держави, коштами платників податків і таке розпорядження у даному випадку було неефективним, здійсненим на шкоду інтересам держави та всіх платників податків до бюджету з порушенням норм Закону України "Про публічні закупівлі" та засад цивільного законодавства (добросовісного користування правами).

Суд дійшов висновку, що сторони договору допустили зловживання своїм правом на зміну умов договору, а дії відповідача кваліфікує як недобросовісні.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2019 по справі №915/1868/18 наголосив, щоможливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст. 3 Закону "Про публічні закупівлі".

З огляду на зазначене, визнання додаткових угод до Договору недійсними, в силу їх невідповідності вимогам частини 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі", не є належним способом захисту прав, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону та не породжує будь-яких правових наслідків.

Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку про нікчемність додаткових угод №3, №4 та №5 до Договору, згідно ст.36, 37 Закону "Про публічні закупівлі", що відповідно не породжує жодних правових наслідків для сторін, а відповідно, правовідносини з постачання газу між позивачем-2 та відповідачем у період з 01.01.2020 до 31.12.2020 регулюються Договором від 24.01.2020 №41FВ147-18-20 про постачання природного газу та додатковими угодами №1 та №2 до цього Договору.

Відтак позов прокурора у частині вимог про визнання недійсними додаткових угод, як таких що не відповідають вимогам частини 4 статті 36 ЗУ "Про публічні закупівлі", не підлягає задоволенню, оскільки у разі невідповідності перерахованих правочинів указаній нормі, вони є недійсними в силу закону (нікчемними).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 червня 2021 року у справі №927/491/19.

При цьому, позовна вимога про стягнення коштів з відповідача може бути розглянута судом як вимога про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину. Для з`ясування наявності підстав для стягнення коштів з відповідача, суд має визначити чи є спірні додаткові угоди нікчемними.

Наведене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду викладеними у постанові від 18.06.2021 у справі №927/491/19, обставини якої є подібними до даної справи, відтак є обов`язковими для врахування судом першої інстанції у силу частини 4 статті 236 ГПК України.

Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з відповідача 62778,36 грн суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, ЦК і ГК, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Частиною 2 статті 712 ЦК України передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 669 ЦК України визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч.1 ст.670 ЦК України якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Обов`язок повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК "Купівля-продаж".

Нікчемність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються Договором з урахуванням змін, внесених додатковою угодою №1 та №2.

Тобто, і поставка газу, і його оплата здійснювалися сторонами відповідно до умов укладеного Договору.

Пунктом 11.1. Договору сторони передбачили, що Договір діє в частині постачання газу з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2020 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання.

Відтак підстави для зарахування вказаних коштів у рахунок оплати майбутніх поставок товару (як зазначає відповідач), відсутні.

Відповідно до Договору відповідач повинен був поставити позивачу 80000,00 куб.м газу за ціною 6,68863 грн. Однак, відповідач поставив згідно Договору лише 70614,16 куб.м. Відповідно, отримана відповідачем оплата у сумі 62778,36 грн за товар, який не був ним поставлений, підлягає стягненню з відповідача на підставі ч.1 ст.670 ЦК України.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача на користь позивача-2 - 62778,36 грн підлягають задоволенню.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.

Згідно частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається в спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки за висновком суду нікчемні додаткові угоди були підписані внаслідок неправомірних дій обох сторін в однаковій мірі, як ТОВ «Чернігівгаз збут», так і Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області, суд вважає, що судові витрати мають бути покладені на позивача-2 та відповідача у рівних частинах у сумі 4540,00 грн.

Керуючись ст. 42, 73-81, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (; вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) на користь Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (; вул. Слобідська, 3, смт Мала Дівиця, Прилуцького району Чернігівської області, 17523) 62778,36 грн.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» (; вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 4540,00 грн судового збору.

4. Стягнути з Малодівицької селищної ради Прилуцького району Чернігівської області (; вул. Слобідська, 3, смт Мала Дівиця, Прилуцького району Чернігівської області, 17523) на користь Чернігівської обласної прокуратури (, вул. Князя Чорного, 9, м. Чернігів, 14000) 4540,00 грн судового збору.

5.В іншій частині позову відмовити.

6.Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 06 вересня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/