судді Кібенко О.Р.
Справа № 904/67/21
1. Верховний Суд, розглянувши касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Помпенка Володимира Миколайовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2021, за позовом фізичної особи-підприємця Помпенка Володимира Миколайовича до Приватного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" про визнання третейської угоди недійсною, ухвалив постанову, якою залишив рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду 22.06.2021 без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.
2. Не можу погодитися з ухваленим Верховним Судом рішенням. Вважаю, що суд касаційної інстанції мав скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а провадження у справі закрити з таких мотивів.
3. Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсною третейської угоди, викладеної у вигляді третейського застереження у п. 9.2. договору поставки № 1919-09, укладеного 27.03.2017 між ФОП Помпенком В.М. та ПрАТ "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат".
4. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у позивача була відсутня воля на укладення третейської угоди; вона укладена під психічним тиском з боку відповідача та підписана особою, яка не мала відповідних повноважень на її підписання.
5. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 06.04.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2021, у задоволенні позову відмовив, з мотивів відсутності підстав, передбачених ст. 12 Закону "Про третейські суди", ст. ст. 203, 231 Цивільного кодексу України, для визнання третейського застереження недійсним. З цим висновком погодився і Верховний Суд.
6. Відповідно до ч.6 ст. 4 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) угода сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (міжнародного комерційного арбітражу) допускається. До третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
7. У ч. 3 ст.22 ГПК зазначено, що будь-які неточності в тексті угоди про передачу спору на вирішення до третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу та (або) сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності повинні тлумачитися судом на користь її дійсності, чинності та виконуваності. Відповідно до ч. 4 цієї статті рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу може бути оскаржено (оспорено) в порядку, визначеному законом.
8. Статтею 13 Закону «Про третейські суди» передбачено, що
- третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди;
- якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід`ємна частина третейської угоди;
- за будь-яких обставин у разі суперечності третейської угоди регламенту третейського суду застосовуються положення регламенту;
- третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами або міститься у проспекті цінних паперів (рішенні про емісію цінних паперів), що передбачає призначення адміністратора за випуском облігацій, чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує;
- третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди;
- посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.
- у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною;
- недійсність окремих положень договору, контракту, що містить третейське застереження, не тягне за собою недійсність такого третейського застереження;
- третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом.
9. Третейська угода може бути визнана недійсною і на підставі загальних положень ЦК як цивільно-правовий договір.
10. У п.7 ч.1 ст.227 ГПК встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, і від відповідача не пізніше початку розгляду справи по суті, але до подання ним першої заяви щодо суті спору надійшли заперечення проти вирішення спору в господарському суді, якщо тільки суд не визнає, що така угода є недійсною, втратила чинність або не може бути виконана.
11. Якщо до суду звернувся позивач з позовом про визнання третейської угоди недійсною, і відповідач до подання ним першої заяви щодо суті спору надає заперечення проти вирішення спору в господарському суді через наявність третейської угоди, то на цій стадії (підготовче провадження) суд відповідно до вимог ГПК вже має визначити чи є ця угода недійсною. Водночас це і є предметом позову. Таким чином, вирішуючи питання про можливість розгляду спору господарським судом суд вирішує і сам спір по суті. Така ситуація є неможливою і абсурдною.
12. Тому позов, єдиною вимогою якого є визнання недійсною третейської угоди, взагалі не підлягає розгляду в господарських судах (рівно як і в судах іншої юрисдикції). Такий розгляд суперечитиме положенням Закону «Про третейські суди» та ГПК.
13. Через це провадження у справі мало бути закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК (спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства).
14. Третейська угода не може порушувати прав та законних інтересів сторони такої угоди сама по собі, тобто до моменту звернення іншої сторони до третейського суду. Розгляд господарським судом позовів про визнання третейської угоди недійсною з метою запобігання майбутньому потенційному порушенню прав позивача є втручанням господарського суду в компетенцію третейських судів і виходом за межі своєї юрисдикції.
З огляду на викладене, вважаю, що Верховний Суд повинен був скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 06.04.2021 та постанови Центрального апеляційного господарського суду 22.06.2021 та ухвалити рішення про закриття провадження у справі.
Окрему думку складено відповідно до ч.3 ст.34 Господарського процесуального кодексу України.
Суддя О. Кібенко