РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.08.2021Справа № 910/9434/21

За позовом Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій"

(м. Кропивницький)

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (м. Київ)

про стягнення 85.798.000,00 грн

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Вставська Т.В.

Від відповідача: Мітічкін А.С.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Радій" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 235.798.000,00 грн заборгованості за поставлену продукцію.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору поставки № 53-129-01-19-01878 від 15.05.19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.21. відкрито провадження у справі № 910/6538/21, постановлено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.07.21.

14.07.21. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, який ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.21. повернуто відповідачу без розгляду.

15.07.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 27.07.21.

23.07.21. позивачем подано відповідь на відзив та заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої Приватне акціонерне товариство "Науково-виробниче підприємство "Радій" просить суд стягнути з відповідача на свою користь 85.798.000,00 грн заборгованості за поставлену продукцію.

27.07.21. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог, та ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 26.08.21.

25.08.21. відповідачем подано клопотання про закриття провадження у справі в частині, з підстав оплати ним позивачу 15.000.000,00 грн та вирішення питання про повернення позивачу судового збору з бюджету.

26.08.21. позивачем подано клопотання про долучення до матеріалів справи платіжного доручення на 15.000.000,00 грн.

В судовому засіданні 26.08.21. позивач просив суд закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення 15.000.000,00 грн з покладенням судового збору в цій частині на відповідача, та підтримав свої позовні вимоги в решті суми, пред`явленої до стягнення.

Відповідач в судовому засіданні 26.08.21. надав усні пояснення по суті спору.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.08.21. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. (ст. 712 Цивільного кодексу України).

15.05.19. між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Покупець) було укладено Договір поставки № 53-129-01-19-01878, відповідно до умов якого (п. 1.1) Постачальник зобов`язується поставити обладнання для модернізації керуючих систем безпеки КСБ-3, а Покупець прийняти та сплатити продукцію.

Між сторонами було підписано та скріплено печатками специфікацію до Договору, якою погоджено найменування продукції, її технічні характеристики, виробника, одиниці виміру, кількість, вартість та термін поставки.

Строк дії Договору сторонами погоджено пунктом 10.1 Договору з моменту підписання сторонами і діє до 30.06.20., а в частині оплати за поставлену продукцію - до повного розрахунку.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з постачання товару.

За своїм змістом та правовою природою Договір є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 663 Цивільного Кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Датою поставки вважається дата видаткової накладної на продукцію, що підтверджує надходження продукції на склад вантажоодержувача (ВП «Складське господарство» ДП «НАЕК «Енергоатом»).

У відповідності до наявної в матеріалах справи видаткової накладної № 317 від 03.07.19. за Договором, акту приймання-передачі ТМЦ № 04/-37/1206, позивачем було поставлено відповідачу продукцію за Договором на суму 235.798.000,00 грн.

Вказані видаткова накладна та акт підписані позивачем і відповідачем без зауважень чи заперечень.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки Товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов`язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання Товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Покупця за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов`язань з передання продукції на суму 235.798.000,00 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи документи є належними доказами передачі продукції відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов`язань з поставки продукції на суму 235.798.000,00 грн в межах Договору здійснено належним чином.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 691 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

В ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.2 Договору сторони погодили, що Покупець зобов`язаний оплатити продукцію до 30.03.20. на підставі підписаних актів приймання-передачі продукції. Оплата Покупцем частини вартості поставленої партії продукції, розмір якої відповідає сумі податку на додану вартість, здійснюється виключно після надання Постачальником податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН (п. 4.3 Договору).

Крім того, судом встановлено, що позивач щодо спірної господарської операції склав на ім`я відповідача податкову накладну, яку зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідачем було сплачено за означену вище продукцію 165.000.000,00 грн. з яких 15.000.000,00 грн 20.08.21. після звернення позивача х даним позовом до суду та після прийняття до розгляду заяви позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір. Відсутність предмета спору означає відсутність спірного матеріального правовідношення між сторонами.

Таким чином, спір в даній справі частково припинив своє існування в частині суми основного боргу в розмірі 15.000.000,00 грн під час розгляду справи в зв`язку зі сплатою відповідачем означеної суми, що підтверджено позивачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

З огляду на вищенаведене, в зв`язку з тим, що відповідач сплатив позивачу частину суми основного боргу після звернення позивача з даним позовом до суду, провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в зв`язку з відсутністю предмету спору в частині стягнення з відповідача на користь позивача 15.000.000,00 грн основного боргу.

Суд роз`яснює сторонам, що у відповідності до ч. 3 ст. 231 ГПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України, якщо позивач не підтримує своїх позовних вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Позивачем заявлено про покладення судового збору в цій частині на відповідача.

Отже витрати по сплаті судового збору в цій частині покладаються на відповідача.

За приписами ст. ст. 525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Оскільки грошові кошти від відповідача за продукцію позивачу надійшли не в повному обсязі, то вказане зумовило звернення Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. (ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. ст. 76, 77 ГПК України).

Положеннями ст. 86 ГПК України унормовано наступне. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Твердження позивача з боку відповідача належними доказами не спростовані.

З огляду на вказане в сукупності судом встановлено, що борг відповідача перед позивачем за представленими до матеріалів справи документами становить 70.798.000,00 грн, з огляду на що вказана сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а позов в цій частині задовольняється судом в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно в цій частині до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 165, 219, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі в частині вимоги про стягнення Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" (25009, м. Кропивницький, вул. Академіка Тамма, б. 29; ідентифікаційний код 14312430) 15.000.000 (п`ятнадцять мільйонів) грн 00 коп.

2. В іншій частині вимог позов задовольнити повністю.

3. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3; ідентифікаційний код 24584661) на користь Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче підприємство "Радій" (25009, м. Кропивницький, вул. Академіка Тамма, б. 29; ідентифікаційний код 14312430) 70.798.000 (сімдесят мільйонів сімсот дев`яносто вісім тисяч) грн 00 коп. заборгованості та 794.500 (сімсот дев`яносто чотири тисячі п`ятсот) грн 00 коп. судового збору.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили у відповідності до приписів ст. 241 Господарського процесуального кодексу України. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.21.

Суддя Т.М. Ващенко