УХВАЛА

м. Київ

13.09.2021Справа № 910/14629/21

Господарський суд міста Києва у складі Пукшин Л.Г., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» (01135, м. Київ, вул. Золотоустівська, 3)

про забезпечення позову

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» (надалі- позивач) до «Центрального спортивного клубу Збройних сил України» (надалі- відповідач) про:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, оформлене протоколом засідання тендерного комітету відповідача від 30.06.2021р. № 30/06-1 в частині відхилення тендерної пропозиції позивача, визначення Товариства з обмеженою відповідальністю «Будвендор» (надалі - третя особа) переможцем процедури закупівлі за № UA-2021-06-02-011861-Ь та опублікування в електронній системі публічних закупівель повідомлення про намір укласти договір з третьою особою.

- зобов`язати відповідача прийняти рішення про визначення позивача переможцем процедури закупівлі, оприлюдненої на веб-порталі Уповноваженого органу (Prozorro.gov.ua) за № UA-2021-06-02-011861-Ь та укласти з позивачем договір про закупівлю UA-2021-06-02-011861-Ь на умовах тендерної пропозиції позивача, в якій міститься текст відповідного договору, протягом 1 (одного) календарного дня з моменту набрання судовим рішенням законної сили.

Одночасно з позовом Товариством з обмеженою відповідальністю «БК КБР» було подано заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони «Центральному спортивному клубу Збройних сил України» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Будвендор» вчиняти будь-які дії щодо виконання договору про закупівлю № UA-2021-06-02-011861-Ь (№135/08-21 від 13.08.2021) до прийняття остаточного рішення по даній справі.

Розглянувши заяву про вжиття заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивачів, а також можливість реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або з наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що факт укладання саме з позивачем договору, предметом якого є Публічна закупівля було тим благом на отримання якого розраховував позивач, вирішивши прийняти участь в процедурі Публічної закупівлі, шляхом подачі своєї тендерної пропозиції. Тому, охоронюваний законом інтерес, за захистом (відновленням) якого звернувся позивач з вищезазначеним позовом, є гарантією забезпечення того, що такий договір буде укладено з позивачем, оскільки його тендерна пропозиція є найбільш економічно вигідною. Проте, протиправним рішенням відповідача допущено порушення права позивача на отримання зазначеного блага і існує реальна загроза того, що за час розгляду даної справи третьою особою буде виконаний договір № 135/08-21 від 13.08.2021р., укладений з відповідачем, що унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав позивача за захистом яких він звернувся до суду, оскільки предмет Публічної закупівлі вже буде виконаний.

За таких обставин, та у випадку задоволення вищезазначеної позовної заяви, позивач однозначно та очевидно не отримає відновлення охоронюваного законом інтересу повною мірою про яку зазначалося вище, оскільки буде змушений додатково звертатися до суду з позовом про визнання недійсним договору № 135/08-21 від 13.08.2021р., укладеного між відповідачем та третьою особою.

Тобто, за доводами заявника, у разі невжиття в даний момент заходів забезпечення позову у вигляді заборони «Центральному спортивному клубу Збройних сил України» та Товариству з обмеженою відповідальністю «Будвендор» вчиняти будь-які дії щодо виконання договору про закупівлю № UA-2021-06-02-011861-b (№ 135/08-21 від 13.08.2021р.), з огляду на співмірність негативних наслідків, які можуть настати, що були наведені позивачем вище, є очевидною велика небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам як позивача, так і відповідача та третьої особи як заінтересованих осіб.

За приписами частини першої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки у даній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Суд зазначає, що заборона відповідачу та третій особі вчиняти певні дії, як процесуальний захід забезпечення позову, має на меті обмежити активну поведінку особи, щодо якої вживається такий захід, шляхом встановлення судом певного зобов`язання особи, яке виникає безпосередньо з відповідного процесуального документа (ухвали суду про забезпечення позову) та покликане забезпечити виконання ймовірного судового рішення про задоволення позову і забезпечує ефективний захист, поновлення порушених прав позивача.

Судом встановлено, що станом на момент розгляду даної заяви, зобов`язання за договором про закупівлю № UA-2021-06-02-011861-Ь (№135/08-21 від 13.08.2021) є правомірними та мають виконуватись сторонами відповідно до умов цього договору, як «Центральним спортивним клубом Збройних сил України» так і Товариством з обмеженою відповідальністю «Будвендор». Більше того, умовами договору передбачена відповідальність за невиконання зобов`язань за договором.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження господарюючого суб`єкта можуть призвести до незворотних наслідків.

Суд також зазначає, що оцінюючи необхідність забезпечення позову для захисту ймовірно порушених інтересів позивача та співмірність наслідків вжиття/невжиття заходів забезпечення, потрібно врахувати ступінь доведеності позивачем зв`язку змісту порушеного права та інтересу зі способом та наслідками забезпечення позову, оскільки ймовірне задоволення позовних вимог не призведе до автоматичного та безумовного визнання позивача переможцем торгів чи визнання за ним права на виконання робіт по об`єкту.

Поряд з наведеним, суд звертає увагу заявника, що під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову, обов`язок по доведенню та обґрунтуванню наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідвертості додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на позивача.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

Також, прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, приймаючи до уваги вищенаведене та виходячи зі змісту заяви про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність обґрунтованих підстав для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «БК КБР» про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили 13.09.2021 та може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги у строк визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л. Г. Пукшин