ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/946/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будіва ТМ»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиціно-будівельне підприємство «Гарант»

про стягнення 226 447,59 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

12.07.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будіва ТМ» звернулося з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиціно-будівельне підприємство «Гарант» про стягнення 226 447,59 грн, з яких 184 517,52 грн основної заборгованості, 36 903,50 грн штрафу, 3 707,14 грн інфляційних та 1 319,43 річних за договором поставки № ХС-0121/09 від 11.01.2021.Поряд з цим, Позивач заявив вимоги про компенсацію за рахунок Відповідача судових витрат у сумі 3 396,71 грн.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що на виконання договору за видатковими накладними № ХС-00000115/01 від 12.03.2021, № ХС-00000115/02 від 12.03.2021, № ХС-00000115/03 від 19.03.2021, № ХС-00000115/06 від 20.04.2021 поставив Відповідачу товар на загальну суму 496 025,36 грн. Відповідач вартість товару сплатив лише частково, у зв`язку з чим заборгував 184 517,52 грн. Через наявність заборгованості Позивач нарахував 36 903,50 грн штрафу, 3 707,14 грн інфляційних та 1 319,43 річних.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 16.07.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою суд установив Відповідачу строки для подачі процесуальних заяв. Проте, Відповідач відзив на позов не надав.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що Позивач дотримав вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторони не заявили будь-які процесуальні клопотання.

Установлені судом обставини

11.01.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Будіва ТМ», як Постачальник, та Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиціно-будівельне підприємство «Гарант», як Покупець, уклали договір № ХС-0121/09 (а.с.6-9) та додаткову угоду № 1, за умовами яких:

- Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця матеріали будівельного призначення, а Покупець зобов`язався прийняти товари та оплатити його (пункт 1.1);

- асортимент та найменування товару, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість товару визначаються в рахунках-фактурах та/або специфікаціях, наданих Покупцеві Постачальником (пункт 1.2.);

- перехід права власності на товар виникає з моменту завантаження товару на транспортний засіб Покупця або його перевізника (пункт 2.1.);

- приймання товару за кількістю здійснюється в момент передавання товару Покупцю або перевізнику Покупця (пункт 2.3.);

- передача товару Покупцю здійснюється на підставі довіреності на представника (пункт 2.6.);

- поставка товару здійснюється Постачальником протягом 10 робочих днів з дня отримання від Покупця відповідного замовлення та виставлення Покупцю рахунку на оплату товару, якщо інший строк не встановлений сторонами в специфікації (пункт 2.8.);

- ціна на товар встановлюється в рахунку фактурі на кожну партію товару. Покупець оплачує кожну поставлену партію товару протягом 30 календарних днів з дати зазначеної у видатковій накладній (пункт 3.1.);

- персональний грошовий ліміт Покупця - обсяг товару, що може бути отриманий на умовах відстрочення платежу - 600 000 грн. Всі наступні (понадлімітні) поставки товару здійснюються на умовах 100% попередньої оплати (пункт 3.2.);

- у разі порушення Покупцем строку оплати, передбаченого у п. 3.1. більше ніж на 20 календарних днів, Покупець на вимогу Постачальника зобов`язаний сплатити штраф в розмірі 20 % від суми отриманого та неоплаченого товару (пункт 5.3.).

04.03.2021 Позивачем виставлено рахунок-фактуру № ХС-00000115 на оплату товару, а саме рулонного матеріалу Техноеласт Полум`я Стоп ЕКП сланець сірий (10) в кількості 560 м2, рулонного матеріалу УніфлексВЕНТ ЕПВ (4,0) (10) - 570 м2, праймеру бітумного ТН №01 (20л) - 15 шт, рулонного матеріалу СвітондейлПроф ЭПП 3,5 (10) - 580 м2, плит мінераловатних Техноруф Н ОПТИМА 1200х600х100 (2,16) - 1 038,96 м2, плит мінераловатних Техноруф Коттедж 1200х600х100 (2,16) - 250,56 м2, дюбелів для теплоізоляційних плит LDR/TZ EasyFix 10х180 з мет. Стержнем з термоголовкой (200 шт) - 8 пач на загальну суму 496 025,37 грн (а.с.12).

На виконання умов договору Позивач на підставі довіреності № 1203-01 від 12.03.2021, виданої на ім`я директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиціно-будівельного підприємства «Гарант» Бойка А.І. (а.с.11), передав Відповідачеві товар за видатковими накладними: № ХС-00000115/01 від 12.03.2021 на суму 326 250,30 грн (а.с.13), № ХС-00000115/02 від 12.03.2021 на суму 14 534,90 грн (а.с.14)та № ХС-00000115/06 від 20.04.2021 на суму 120 001,68 грн (а.с.16), а всього на загальну суму 460 786,88 грн. При цьому суд зазначає, що Позивачем на підтвердження факту поставки товару помилково надано видаткову накладну № ХС-00000161/02 від 19.03.2021 на суму 12 062,42 грн (а.с.15) замість видаткової накладної № ХС-00000115/03 від 19.03.2021 на суму 35 238,48 грн. Проте, відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків, підписаного обома сторонами електронними підписами, Відповідачем визнано поставку товару на суму 35 238,48 грн за видатковою накладною № ХС-00000115/03 від 19.03.2021 (а.с.20).

На підставі викладеного суд резюмує, що на виконання умов договору Позивач поставив Відповідачу товару на загальну суму 496 025,36 грн.

На виконання умов договору Відповідач сплатив за платіжними дорученнями № 2289 від 29.06.2021 - 26 482,47 грн, № 2242 від 25.06.2021 - 106 000 грн та № 2164 від 14.05.2021 - 179 025,37 грн. Всього Відповідач здійснив оплату на загальну суму 311 507,84 грн.

За обрахунками Позивача та відповідно до акту звіряння взаємних розрахунків. Підписаного обома сторонами електронними підписами (а.с.20), Відповідач станом на час розгляду справи в суді вартість отриманого товару сплатив не в повному обсязі, а тому заборгованість складає 184 517,52 грн.

Отже, за вказаних обставин та доказів Позивач підтвердив наявність договірних відносин з Відповідачем щодо продажу товару, його вартість, а також несплачену суму вартості товару.

Оцінка суду установлених обставин та положень законодавства

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При визначені правової природи договору врахуванню підлягають його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами на підставі вказаного договору (правочину), з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладений договір поставки.

Зокрема, згідно з приписами частини 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник) зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, за частиною 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.

Відповідно до частини 1 статті 692 того ж Кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття, якщо договором не встановлений інший строк оплати.

Отже, за укладеним між сторонами договором поставки Позивач зобов`язався поставити товар, а Відповідач - сплатити його вартість. При цьому пунктом 3.1 сторонами визначено, що Покупець оплачує кожну поставлену партію товару протягом 30 календарних днів з дати, зазначеної у видатковій накладній.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Окреслені у статті 193 ГК України правила та принципи господарювання, які корелюються із загальними засадами цивільного законодавства, вказаними у пункті 6 статті 3 ЦК України (справедливість та добросовісність) та засадами зобов`язань, визначеними у частині 3 статті 509 ЦК України (добросовісність, розумність, справедливість), означають, що цивільні права мають здійснюватися, а обов`язки виконуватися не тільки відповідно до їх призначення, а й справедливо та добросовісно, з урахуванням правил господарювання, з метою досягнення загальногосподарського інтересу.

У пункті 8.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що ці принципи втілюються у нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

У даному контексті суд також зазначає, що безпосередньо сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, а добросовісність означає необхідність сумлінної, чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав, а також дотримання належної турботливості і ставлення до процесу виконання зобов`язання з урахуванням захищених законодавством прав та інтересів іншої сторони.

Отже, зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. І напроти, відсутність потрібної турботливості може вказувати на вину боржника, котра відіграє роль суб`єктивної умови відповідальності.

У спорі Відповідач не здійснив оплату товару у повному обсязі, чим порушив взяті на себе зобов`язання та заборгував 184 517,52грн.

Водночас, суд не абсолютизує наведені принципи по відношенню до поведінки Відповідача, оскільки вона може бути наслідком не тільки суб`єктивних, але і об`єктивних причин. Проте, з огляду на положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України він повинен довести наявність відповідних причин.

У свою чергу, Відповідач не надав доказів існування об`єктивних причин та обставин, які б вказували на вжиття ним усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання.

Підсумовуючи наведені правові положення та обставини, суд зазначає, що за пунктом 3.1. договору Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу вартість кожної партії поставленого товару протягом 30 календарних днів з дати, зазначеної у видатковій накладній. Отже, з урахуванням часткової оплати, у Відповідача виник обов`язок зі сплати вартості товару, а у Позивача виникло право на отримання і стягнення такої вартості, за видатковими накладними № ХС-00000115/01 від 12.03.2021 на суму 14 742,46 грн - 12.04.2021, № ХС-00000115/02 від 12.03.2021 на суму 14 534,90 грн - 12.04.2021, № ХС-00000115/03 від 19.03.2021 на суму 35 238,48 грн - 19.04.2021 та № ХС-00000115/06 від 20.04.2021 на суму 120 001,68 - 21.05.2021.

За таких обставин суд висновує, що Відповідач, допустивши несвоєчасну оплату вартості отриманого товару у сумі 184 517,52грн у встановлений строк, порушив взяте на себе зобов`язання та під час судового розгляду не довів зворотного.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язань

У пункті 5.3. договору поставки сторони обумовили відповідальність Відповідача за порушення строків оплати більше ніж на 20 календарних днів шляхом нарахування штрафу у розмірі 20% від суми отриманого та неоплаченого товару.

Зокрема, Позивач нарахував штраф у сумі 36 903,50 грн від суми заборгованості 184 517,52 грн.

Вирішуючи спір у цій частині суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

У пункті 8.32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування положень статей 216 та 217 ГК України та вказав, що:

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника,

- такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В частині 2 статті 549 ЦК України конкретизовано визначення такої штрафної санкції як штраф, яка є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; за її допомогою забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання; вона стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку Відповідач протягом 20 календарних днів не сплатив вартість отриманого товару, чим порушив умови договору, а тому Позивач правомірно нарахував до сплати Відповідачу штраф у сумі 36 903,50 грн, виходячи із розрахунку за формулою: (сума заборгованості) х 20 % (розмір штрафу) = штраф; а саме: 184 517,52 грн х 20 % = 36 903,50 грн.

Щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання

Вирішуючи правомірність нарахованих та заявлених до стягнення річних у сумі 1 319,43 грн та інфляційних у сумі 3 707,14 грн, суд зазначає, що у відповідності до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказані інфляційні нарахування на суму боргу не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування за загальним правилом здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи із суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Разом з тим, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд перевірив розрахунок річних, який надав Позивач, та зазначає, що останній помилково визначив загальний період нарахування на суму боргу 184 517,52 грн з 12.04.2021 по 07.07.2021, оскільки строк виконання зобов`язання за різними видатковими накладними є різним, а саме за видатковою накладною № ХС-00000115/01 від 12.03.2021 на суму 14 742,46 грн - з 12.04.2021, № ХС-00000115/02 від 12.03.2021 на суму 14 534,90 грн - з 12.04.2021, № ХС-00000115/03 від 19.03.2021 на суму 35 238,48 грн - з 19.04.2021 та № ХС-00000115/06 від 20.04.2021 на суму 120 001,68 - з 21.05.2021.

Суд здійснив власний розрахунок річних за формулою: річні = (заборгованість) х 3% х (кількість прострочених днів): 365; у зв`язку з чим розрахунок наступний:

- за видатковою накладною № ХС-00000115/01 від 12.03.2021 на залишок суми боргу 14 742,46 грн:14 742,46 грн (за період з 12.04.2021 по 07.07.2021) х 3% х 87 днів : 365 днів = 105,42 грн;

- за видатковою накладною № ХС-00000115/02 від 12.03.2021 на суму боргу 14 534,90 грн: 14 534,90 грн (за період з 12.04.2021 по 07.07.2021) х 3% х 87 днів : 365 днів = 103,93 грн;

- за видатковою накладною № ХС-00000115/03 від 19.03.2021 на суму боргу 35 238,48 грн: 35 238,48 грн (за період з 19.04.2021 по 07.07.2021) х 3% х 80 днів : 365 днів = 231,71 грн;

- за видатковою накладною № ХС-00000115/06 від 20.04.2021 на суму боргу 120 001,68 грн: 120 001,68 грн (за період з 21.05.2021 по 07.07.2021) х 3% х 48 днів : 365 днів = 473,43 грн.

Таким чином, загальна сума річних складає 914,49 грн, як сума чисел 105,42 грн,103,93 грн,231,71 грн та 473,43 грн, натомість стягнення 404,94 грн річних задоволенню не підлягає.

Суд перевірив розрахунок інфляційних, який надав Позивач, та зазначає, що аналогічно розрахунку річних, Позивач помилково визначив загальний період нарахування на суму боргу 184 517,52 грн з 12.04.2021 по 07.07.2021.

Суд також здійснив власний арифметичний розрахунок інфляційних за кожною видатковою накладною окремо за формулою: сума заборгованості х індекс інфляції за період - сума заборгованості.

Зокрема, індекс інфляції за періоди:

а) за видатковою накладною № ХС-00000115/01 від 12.03.2021 на залишок суми боргу 14 742,46 грн за період з 12.04.2021 по 07.07.2021становить 102,2131182% з розрахунку: 100,7% (в квітні 2021)х101,3% (в травні 2021)х 100,2% (в червні 2021).

Таким чином, інфляційне збільшення на залишок суми боргу 14 742,46 грн за період з 12.04.2021 по 07.07.2021 становить 326,27 грн з розрахунку: 14 742,46 грн х 102,2131182% - 14 742,46 грн.

б) за видатковою накладною № ХС-00000115/02 від 12.03.2021 на суму боргу 14 534,90 грн за період з 12.04.2021 по 07.07.2021 становить 102,2131182% з розрахунку: 100,7% (в квітні 2021)х101,3% (в травні 2021)х 100,2% (в червні 2021).

Інфляційне збільшення на суму боргу 14 534,90 грн за період з 12.04.2021 по 07.07.2021 становить 321,67 грн з розрахунку: 14 534,90 грн х 102,2131182% - 14 534,90грн.

в) за видатковою накладною № ХС-00000115/03 від 19.03.2021 на суму боргу 35 238,48 грн за період з 19.04.2021 по 07.07.2021становить 101,5026% з розрахунку: 101,3% (в травні 2021)х 100,2% (в червні 2021).

Інфляційне збільшення на суму боргу 35 238,48 грн за період з 19.04.2021 по 07.07.2021 становить 529,49 грн з розрахунку: 35 238,48 грн х 101,5026% - 35 238,48 грн.

г) за видатковою накладною № ХС-00000115/06 від 20.04.2021 на суму боргу 120 001,68грн за період з 21.05.2021 по 07.07.2021становить 100,2% (в червні 2021).

Інфляційне збільшення на суму боргу 120 001,68грн за період з 21.05.2021 по 07.07.2021 становить 240 грн з розрахунку: 120 001,68грн х 100,2% - 120 001,68грн.

Отже, загальна сума інфляційного збільшення становить 1 417,43 грн, як сума чисел 326,27 грн, 321,67 грн, 529,49 грн та 240 грн, натомість стягнення 2 289,71 грн інфляційних задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного суд висновує, що Відповідач, порушивши грошове зобов`язання, повинен за вказаних правових приписів сплатити Позивачу інфляційні та річні в обрахованих судом сумах.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту несплати Відповідачем 184 517,52 грн основної заборгованості, 36 903,50 штрафу,1 417,42 грн інфляційних та 914,49 грн річних у добровільному порядку, доведеністю Позивачем власних вимог, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в цих сумах. Натомість позовні вимоги про стягнення 2 289,71 грн інфляційних та 404,94 річних задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 110648871 від 08.07.2021 сумі 3396,71 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 3356,29 грн, що складає 98,81% співвідношення заявленої до стягнення суми та задоволеної судом.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 238 та 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельне підприємство «Гарант» (74900, Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Героїв України, буд. 18, офіс 103; ідентифікаційний код 41485685) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Будіва ТМ» (65091, м. Одеса, вул. Степова, 18/20; ідентифікаційний код 41795348) - 184517,52 грн основної заборгованості, 36903,50 грн штрафу,1417,43 грн інфляційних, 914,49 грн річних та 3356,29 грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін