ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/702/21

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

без виклику (повідомлення) сторін

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., розглянув матеріали справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича

АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1

до Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича

АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача

1. Фізична особа-підприємець Боберська Тетяна Іванівна

АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3

2. Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк"

01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д,

про повернення безпідставно отриманих коштів

встановив:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №699/21 від 10.03.2021) Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича про повернення безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним набуттям відповідачем коштів позивача внаслідок помилкового перерахування коштів позивачем неналежному одержувачу.

Крім того, позивачем у позові заявлено про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фізичної особи-підприємця Боберської Т.І.

Судом перевірено позовну заяву і додані до неї документи на відповідність вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України та встановлена їх невідповідність вимогам частини 1 статті 172 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.03.2021 судом залишено позовну заяву без руху.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (вх. №7522/21 від 31.03.2021), згідно з якою позивачем усунуто недоліки позову.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 09.04.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження та залучено третіх осіб.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від відповідача надійшов відзив (вх. № 14893/21 від 16.06.2021).

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява (вх. № 14495/21 від 10.06.2021) про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.07.2021 клопотання відповідача, що міститься у відзиві на позов (вх. №14893/21 від 16.06.2021) про поновлення відповідачу строку на подання суду відзиву задоволено, продовжено сторонам процесуальні строки та витребувано документи.

Через канцелярію Господарського суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 18429/21 від 02.08.2021) та письмові пояснення (вх. № 18430/21 від 02.08.2021), від відповідача надійшли письмові пояснення (вх. № 18417/21 від 02.08.2021).

Відповідно до частин 4, 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із розглядом справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, судом підписано повне рішення без його проголошення, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, суд -

встановив:

1. Короткий зміст позовних вимог

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним набуттям відповідачем коштів позивача внаслідок помилкового перерахування коштів позивачем неналежному одержувачу.

2. Аргументи Фізичної особи - підприємця Боберського Андрія Миколайовича

Між фізичною особою-підприємцем Боберським А.М. та Акціонерним товариством Комерційний банк «Привабанк» укладено договір про прийом платежів через термінали самообслуговування ПриватБанку, каси Pryvat24. (примірник договору втрачено).

21 травня 2018 року позивач звернувся до банку із заявою про переказ з 22.05.2018 платежів через ТСО, каси Р24, кошти від абонентів на поточний рахунок, який не належить позивачу. Зокрема, були зазначені такі банківські реквізити для переказу: «ФОП Боберська Тетяна Іванівна, ...Ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , Р/р: НОМЕР_4 в «ПриватБанк», МФО 321842».

Позивач зазначає, що при зверненні до банку з вказаною заявою, ним була допущена помилка в номері рахунку. Вказаний у заяві рахунок належить ФОП Кушніру Олександру Андрійовичу. Відтак, грошові кошти від абонентів у сумі 376858,36 грн за період з 22 травня 2018 року по 09 серпень 2018 року перераховані неналежному одержувачу - Фізичній особі-підприємцю Кушніру Олександру Андрійовичу.

07 вересня 2018 року позивач надіслав банку претензію про повернення помилково перерахованих коштів, у якій вимагав негайно переказати за рахунок власних коштів помилково перераховані грошові кошти в сумі 376858,36 грн. отримувачу - Фізичній особі-підприємцю Боберській Т.І. (далі - третя особа-1).

У відповіді на звернення від 29.08.2018 №20.1.0.0.0/7-180829/2072 банк зазначив, що не виявив порушень зі свого боку і направив ФОП Кушніру Олександру Андрійовичу вимогу відносно повернення грошових коштів, однак, власник рахунку зазначив, що зможе повернути їх не раніше, ніж через 6 місяців.

Зазначені обставини встановлені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 у справі № 910/1331/20.

Таким чином, відповідач, на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, повинен повернути безпідставно отримані кошти за період з 22.05.2018 по 09.08.2018 у розмірі 376858,36 грн. та сплатити інфляційні втрати за весь час прострочення повернення коштів у розмірі 64911,85 грн. та 3 % річних у розмірі 29085,21 грн. на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

На підтвердження позовних вимог до матеріалів справи долучено: лист від 21.05.2018 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про перерахування платежів через ТСО, каси Р24, кошти від абонентів на поточний рахунок, який не належить позивачу; лист від 10.08.2018 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про допущення помилки в реквізитах; перелік платежів; відповідь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 29.08.2018 № 20.1.0.0.0/7-180829/2072; претензію на адресу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення помилково перерахований коштів від 07.09.2018; копію вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця Кушніра О.А. від 09.08.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180809/3777 та перелік платежів на суму 376858,36 грн.; витяг з реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій на Фізичну особу-підприємця Боберську Т.І.; публічний договір (оферта) про надання телекомунікаційних послуг (в редакції від 01.12.2020) фізичною особою-підприємцем (провайдер оператора ТОВ «Сервіснет»).

3. Аргументи Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича

У провадженні Бориспільського УП ГУНП України в Київській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою Кушніра О.А. , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 189 Кримінального кодексу України, в якому Кушніра О.А. визнано потерпілим. Підставою для звернення стало те, що невстановлені особи вимагали від нього повернення грошових коштів у розмірі 500000,00 грн., які, начебто, були помилково перераховані на його розрахунковий рахунок.

Відповідач займається діяльністю у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем та на його рахунок поступають грошові кошти від абонентів інтернет провайдера Apelsin.net.

На підтвердження вищенаведеного, до матеріалів справи долучено: анкету - заяву на комплексне обслуговування з Акціонерним товариством Комерційний Банк "Приватбанк"; податкову декларацію за 2018 рік; договір оферту про надання послуг від 01.03.2020 в сфері телекомунікацій та комп`ютерних систем; договір № ИЭ від 01.07.2009 з Акціонерним товариством Комерційний Банк "Приватбанк".

Відповідно до пункту 32.3.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі помилкового переказу суми переказу на рахунок неналежного отримувача, що стався з вини банку, цей банк-порушник зобов`язаний негайно після виявлення помилки переказати за рахунок власних коштів суму переказу отримувачу. У противному разі, отримувач має право у встановленому законом порядку вимагати від банку-порушника ініціювання переказу йому суми переказу за рахунок власних коштів, сплати пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, починаючи від дати завершення помилкового переказу, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Одночасно, банк-порушник зобов`язаний після виявлення помилки негайно повідомити неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу і про необхідність ініціювання ним переказу еквівалентної суми коштів цьому банку протягом трьох робочих днів від дати надходження такого повідомлення. Форма повідомлення банку про здійснення помилкового переказу встановлюється Національним банком України.

У разі переказу банком-порушником за рахунок власних коштів суми переказу отримувачу та своєчасного повідомлення неналежного отримувача про здійснення помилкового переказу, а також своєчасного переказу неналежним отримувачем суми переказу цьому банку, банк-порушник залишає цю суму у власному розпорядженні. При цьому, у разі порушення неналежним отримувачем зазначеного триденного строку, банк-порушник має право вимагати від неналежного отримувача повернення суми переказу, а також сплату пені в розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день, починаючи від дати завершення помилкового переказу до дня повернення коштів включно, яка не може перевищувати 10 відсотків суми переказу.

Крім того, заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати не підлягають до стягнення на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки між сторонами відсутні договірні правовідносини, а грошові кошти використовуються не як засіб погашення грошового боргу, а виконують роль товару.

4. Норми права, що підлягають застосуванню

Згідно з частинами 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Отже, вказане зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

За змістом статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України, яка регулює зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України, як і загалом норм глави 83 Цивільного кодексу України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Майно не можна вважати набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо в момент його набуття (збереження) це відбулось хоч і не в прямо передбачений, але в усякому випадку - в не заборонений цивільним законодавством спосіб, із метою досягнення учасниками відповідних правовідносин певного правового результату в майбутньому, якщо в подальшому цей результат настав.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5. Фактичні обставини, встановлені судом, докази, що прийняті та відхилені судом, мотиви прийняття або відхилення кожного доказу та аргументу, викладеного сторонами у матеріалах справи та висновки суду за результатами розгляду справи

21 травня 2018 року позивач звернувся до банку із заявою про переказ з 22.05.2018 платежів через ТСО, каси Р24, коштів від абонентів на поточний рахунок, який не належить позивачу. Зокрема, були зазначені такі банківські реквізити для переказу: «ФОП Боберська Тетяна Іванівна, ...Ідентифікаційний код: НОМЕР_3 , Р/р: НОМЕР_4 в «ПриватБанк», МФО 321842».

Як зазначає позивач, при зверненні до банку із вказаною заявою, ним допущена помилка у номері рахунку. Вказаний у заяві рахунок належить ФОП Кушніру Олександру Андрійовичу. Відтак, грошові кошти від абонентів у сумі 376858,36 грн. за період з 22 травня 2018 року по 09 серпня 2018 року були перераховані неналежному одержувачу - Фізичній особі-підприємцю Кушніру Олександру Андрійовичу.

07 вересня 2018 року позивач надіслав банку претензію про повернення помилково перерахованих коштів, у якій вимагав негайно переказати за рахунок власних коштів помилково перераховані грошові кошти у сумі 376858,36 грн. отримувачу - Фізичній особі-підприємцю Боберській Т.І. (надалі - третя особа-1).

У відповіді на звернення від 29.08.2018 №20.1.0.0.0/7-180829/2072 банк зазначив, що не виявив порушень зі свого боку і направив Фізичній особі-підприємцю Кушніру Олександру Андрійовичу вимогу відносно повернення грошових коштів, однак, власник рахунку зазначив, що зможе повернути їх не раніше, ніж через 6 місяців.

Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 у справі № 910/1331/20 встановлені такі обставини у спірних правовідносинах.

«У даному випадку, грошові кошти не списувались з рахунку позивача, відповідно, вимоги Закону щодо переказів за розрахунковими документами не можуть бути застосовані до спірних відносин.

Колегія суддів, звертає увагу скаржника, що банк виконавши вказівку позивача про зарахування грошових коштів на рахунок вказаний самим же позивачем є неналежним відповідачем у справі з повернення грошових коштів у сумі 376858,36 грн.

Встановивши відсутність у діях відповідача порушень вимог законодавства в частині здійснення грошових переказів та відсутність господарсько-правового обов`язку сплатити на користь позивача визначену ним грошову суму, на переконання колегії суддів, місцевим господарським судом правомірно відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення з банку 376858,36 гривень. При цьому, відмова у задоволенні основної вимоги позову, у даному випадку, зумовлює відмову у задоволенні вимоги про стягнення пені».

На підтвердження позовних вимог до матеріалів справи долучено:

- лист від 21.05.2018 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про перерахування платежів через ТСО, каси Р24, кошти від абонентів на поточний рахунок, який не належить позивачу;

- лист від 10.08.2018 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про допущення помилки в реквізитах;

- перелік платежів;

- відповідь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 29.08.2018 № 20.1.0.0.0/7-180829/2072;

- претензію на адресу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення помилково перерахованих коштів від 07.09.2018;

- копію вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи-підприємця Кушніра О.А. від 09.08.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180809/3777 та перелік платежів на загальну суму 376858,36 грн.;

- витяг з реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій на Фізичну особу-підприємця Боберську Т.І.;

- публічний договір (оферта) про надання телекомунікаційних послуг (в редакції від 01.12.2020) фізичною особою-підприємцем (провайдер оператора ТОВ «Сервіснет»).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) викладено висновок, що предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто, вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Враховуючи те, що Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» своїм листом від 09.08.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180809/3777 підтвердило помилковість перерахування грошових коштів від абонентів позивача (http://secure.privatbank.ua/kopiyka) на розрахунковий рахунок відповідача за період 21.05.2018 по 09.08.2018 у розмірі 376858,36 грн. і того, що між сторонами відсутні будь-які правовідносини, а відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність правової підстави для отримання спірних грошових коштів від абонентів позивача або того, що зазначені грошові кошти є оплатою послуг абонентів саме відповідача (Аpelsin.net), суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 376858,36 грн.

5.1. Відносно аргументів позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає таке.

Постанова Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 760/6938/16-ц містить роз`яснення, що дія статті 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі, й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України. У наслідок чого, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема, щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, до матеріалів справи не долучено вимоги позивача до відповідача про повернення безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 376858,36 грн., що, у свою чергу, виключає можливість стягнення 3% річних та інфляційних втрат, з огляду на заявлені періоди з 09.08.2018 по 05.03.2021, на які вони нараховані та фактичну дату звернення з позовом до суду - 10.03.2021.

Долучений до матеріалів справи лист Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» від 09.08.2018 № 20.1.0.0.0/7-20180809/3777 направлений на адресу відповідача про повернення помилково перерахованих грошових коштів не береться судом до уваги, з огляду на те, що направлений не кредитором у розумінні вимог статтей 530, 1212 Цивільного кодексу України.

5.2. Відносно аргументів позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн., суд зазначає таке.

Згідно з статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

На підтвердження понесення судових витрат позивачем долучені: договір про надання професійної правничої допомоги № 10/12 від 10.12.2019, пунтом 6.3 якого визначено, що гонорар у сумі 17000,00 грн. за усі послуги з представництва клієнта в суді першої інстанції сплачується на розрахунковий рахунок бюро одним платежем у строк до 15 календарних днів з моменту підписання договору, акт прийому - передачі від 25.05.2021, виписки по рахункам за спірним договором, всього на суму 17000,00 грн.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18: "Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI)".

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West., заява № 19336/04, § 268)).

З урахуванням того, що сума у розмірі 17000,00 грн. обумовлена сторонами до сплати із визначенням конкретного розміру та є складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, а відповідачем, у свою чергу, не надано доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для позивача, при цьому, з огляду на ціну позову та обставини справи, вказані витрати вважаються судом розумними та обгрунтованими.

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, з огляду на висновки суду про часткове задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

5. Результати розгляду справи

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані учасниками судового процесу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

6. Судовий збір

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, судом встановлено, що позивачем не доплачено судовий збір у розмірі 98,43 грн. (7062,83 грн. - 6964,40 грн.), з огляду на те, що ціна позову складає 470855,42 грн. * 1,5 % (з урахуванням вимог статті 4 Закону України «Про судовий збір) = 7062,83 грн., а матеріали справи містять платіжне доручення № 1695 від 28.01.2021 на суму 6964,40 грн., що, у свою чергу, свідчить про наявність підстав для стягнення з позивача на користь державного бюджету 98,43 грн. судового збору.

Керуючись статтями 73, 74, 76-80, 129, 231, 232, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

вирішив:

1. Позов (вх. №699/21 від 10.03.2021) Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича до Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича про повернення безпідставно отриманих коштів задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кушніра Олександра Андрійовича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 376858,36 грн. (триста сімдесят шість тисяч вісімсот п`ятдесят вісім гривень тридцять шість копійок) безпідставно отриманих грошових коштів, 5652,87 грн. (п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дві гривні вісімдесят сім копійок) судового збору, 13606,80 грн. (тринадцять тисяч шістсот шість гривень вісімдесят копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Боберського Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державної казначейської служби (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 6, ) 98,43 грн. (дев`яносто вісім гривень сорок три копійки) судового збору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 08.09.2021.

Суддя С.О. Саванчук