РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.08.2021Справа № 910/2944/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н.І., за участі секретаря судового засідання Гарашко Т.В., розглянувши у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СТАЛЬКОМ" (вул. Еспланадна 32 В, прим. 3, Київ, 01001, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛМІСТОБУД" (прос. Перемоги 53, м. Київ, 03067, )

про стягнення 262 026, 98 грн,

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СТАЛЬКОМ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛМІСТОБУД" (далі - відповідач) про стягнення 262 026, 98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором поставки №21/09-20 від 21.09.2020 відповідач не повністю розрахувався за фактично поставлений товар, у зв`язку з чим позивачем нараховано до стягнення з 240 000, 00 грн основного боргу, 8 189, 12 грн пені, 8 189, 12 грн відсотків річних та 5648, 73 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

05.04.2021 до відділу діловодства суду представником Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛМІСТОБУД" подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач зазначає, що вважає доводи, викладені у позовній заяві необґрунтованими, оскільки частина товару, поставленого позивачем, була неналежної якості, а розрахунки пені, процентів річних та інфляційних нарахувань були зроблені неналежним чином.

05.04.2021 до відділу діловодства суду представником відповідача подано заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 постановлено справу №910/2944/21 розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.04.2021.

У підготовче засідання 29.04.2021 представники учасників справи не прибули, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 підготовче засідання відкладено на 20.05.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 підготовче засідання відкладено на 02.06.2021.

26.05.2021 до відділу діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СТАЛЬКОМ" надійшла відповідь на відзив, у якій позивач відхилив викладені відповідачем у відзиві аргументи, зазначивши про відсутність доказів поставки позивачем товару неналежної якості, що також не може бути спростовано товарознавчою експертизою, відповідачем не надано власного розрахунку пені та інфляційних втрат.

У підготовчому засіданні 02.06.2021 судом оголошено перерву до 16.06.2021.

09.06.2021 до відділу діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛМІСТОБУД" надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач зазначає, що доводи позивача, викладені у відповіді на відзив є необґрунтованими, оскільки позивачем здійснений невірний розрахунок відсотків річних, інфляційних втрат та пені. До вказаних заперечень відповідачем також долучено копії здійснення часткової оплати по договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2944/21 до розгляду по суті на 14.07.2021.

13.07.2021 до відділу діловодства суду представником позивача подано докази часткової оплати відповідачем заборгованості, а саме довідку про отримання грошових коштів від відповідача.

13.07.2021 до відділу діловодства суду представником відповідача подано клопотання про долучення доказів, а саме доказів часткової оплати заборгованості.

У судовому засіданні 14.07.2021 судом оголошено про відкладення розгляду справи по суті на 05.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.07.2021 повідомлено відповідача про відкладення розгляду справи по суті на 05.08.2021 в порядку статей 120-121 Господарського процесуального кодексу України.

03.08.2021 до відділу діловодства суду представником відповідача подано клопотання про долучення доказів, а саме додаткових доказів часткової оплати заборгованості.

У судовому засіданні 05.08.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, в свою чергу представник відповідача у судове засідання не прибув, хоча про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином.

На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

21.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СТАЛЬКОМ" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛМІСТОБУД" (далі - покупець) укладено договір поставки №21/09-20 (далі - договір), за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити метал та труби (далі - товар) відповідно до умов договору, будь-яких прийнятих сторонами змін та доповнень до договору та будь-яких додатків до нього. Асортимент і вартість товару, що поставляється за договором, відображається сторонами у видаткових накладних та/або специфікаціях до договору (пункт 1.2. договору).

За умовами п. 3.2. усі розрахунки за цим договором здійснюються в національній валюті України. Оплата товару здійснюється шляхом 100% передплати грошових коштів на поточний рахунок постачальника, або на умовах відстрочення платежу на підставі наданих постачальником рахунків, що визначається у специфікації до договору. Датою оплати вважається день, у який сума, що підлягає оплаті, зараховується на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 4.1. договору постачальник здійснює поставку товару відповідно до погодженого сторонами замовлення та/або специфікацій. Поставка товару здійснюється у відповідності з Міжнародними правилами тлумачення торговельних термінів ІНКОТЕРМС 2010 (пункт 4.2. договору). Датою поставки товару вважається день передачі товару покупцю та підписання відповідної накладної уповноваженим представником покупця (пункт 4.3. договору).

У відповідності до п. 6.1. договору товар, що поставляється за договором, за своєю якістю повинен відповідати усім вимогам, пропонованим ДСТУ і Укр ЦСМ до даної групи товарів, а також не мати дефектів товарного виду.

Пунктом 7.3. договору сторони погодили, що у випадку виявлення неякісного товару покупець має право відмовитися від частини товару, що є неякісним, при цьому у видатковій накладній вказується кількість фактично прийнятого товару. Відмова покупця від прийняття неякісного товару є підставою для звільнення покупця від оплати за такий товар та повернення оплати постачальником за такий товар або ж заміни постачальником неякісного товару на якісний.

За порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує іншій стороні заподіяні цим збитки в порядку, передбаченому чинним законодавством України (пункт 8.1. договору). У випадку порушення покупцем строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує на користь постачальника пеню та річні в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару за кожний день такого прострочення (пункт 8.3. договору).

Даний договір набирає сили з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до закінчення календарного року. У тому випадку, якщо сторони у строк не менше, ніж 20 днів до закінчення строку дії договору не повідомлять одна одну про бажання розірвати договір, договір вважається продовженим строком на один рік. Така пролонгація не обмежена за кількістю та може здійснюватися щорічно (пункт 12.1. договору).

Сплив терміну дії чи розірвання даного договору не звільняють сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань (пункт 12.4. договору).

Специфікацією №1 (додаток №1 до договору) сторони узгодили поставку товару: Арматура №12мм, А500, ДСТУ 3760-2019 у кількості 21,240 загальною вартістю 352 584, 00 грн. Умови оплати: відстрочка платежу 10 к.д.

Специфікацією №2 (додаток №2 до договору) сторони узгодили поставку товару: Арматура №16мм, А500, ДСТУ 3760-2019 у кількості 16, 465 загальною вартістю 263 275, 16 грн. Умови оплати: протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних.

Суд встановив, що на виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на суму 615 859, 28 грн, що підтверджується видатковими накладними №138 від 25.09.2020 на суму 352 583, 92 грн та №247 від 10.11.2020 на суму 263 275, 36 грн.

Вказані накладні підписані уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплені печатками.

Позаяк відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором поставки №21/09-20 від 21.09.2020 оплату поставленого товару не здійснив, в останнього виникла заборгованість, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статті 525 та частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж статті унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Умовами пункту 3.2. договору сторони передбачили здійснення оплати товару шляхом 100% передплати грошових коштів на поточний рахунок постачальника, або на умовах відстрочення платежу на підставі наданих постачальником рахунків, що визначається у специфікації до договору.

В той же час специфікацією №1 від 21.09.2020 до договору сторони погодили строк оплати товару: відстрочка платежу 10 к. д., в свою чергу, специфікацією №2 від 10.11.2020 сторонами погоджені умови оплати: протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, умов п. 3.2. договору та умов оплати, погоджених специфікаціями 1 та 2 договору строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по сплаті вартості отриманого товару на момент розгляду справи настав.

Втім, як встановлено судом, відповідач, свої обов`язки щодо оплати у встановлені строки поставленого товару виконав лише частково, сплативши 375 859, 28 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №77 від 13.10.2020 на суму 180 000, 00 грн, №404 від 13.10.2020 на суму 172 583, 92 грн, №588 від 30.12.2020 на суму 13 275, 36 грн та №651 від 05.02.2021 на суму 10 000, 00 грн.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Разом з тим, суд не враховує доводи відповідача щодо поставки позивачем товару неналежної якості, позаяк будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано.

При цьому узгоджений товар прийнятий відповідачем без заперечень, своїм правом на повернення товару, передбаченого п. 7.3. договору, відповідач не скористався.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань по договору свідчить також часткове виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати поставленого товару.

Відтак, з урахуванням вищевикладеного, враховуючи, що факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу.

В той же час, судом встановлено, що відповідач здійснив часткову оплату заборгованості після звернення до суду з даним позовом у розмірі 60 000, 00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №747 від 18.03.2021 на суму 10 000, 00 грн, №651 від 27.04.2021 на суму 15 000, 00 грн, №950 від 30.04.2021 на суму 15 000, 00 грн, №1126 від 08.07.2021 на суму 5000, 00 грн, №1146 від 13.07.2021 на суму 5000, 00 грн, №1166 від 14.07.2021 на суму 5000, 00 грн, №1182 від 15.07.2021 на суму 5000, 00 грн, що не заперечується позивачем

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

В даному випадку, предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №21/09-20 від 21.09.2020.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суб`єкти господарювання мають можливість самостійно регулювати свої відносини, діяти на власний розсуд, тому суд вважає за можливе закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору в частині стягнення 60 000, 00 грн заборгованості, оскільки такий припинив існування в процесі розгляду справи (позов поданий 24.02.2021, а оплата здійснена 18.03.2021, 27.04.2021, 30.04.2021, 08.07.2021, 13.07.2021, 14.07.2021, 15.07.2021).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

В іншій частині позовні вимоги щодо стягнення з відповідача основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимог про стягнення з відповідача пені, відсотків річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №910/12604/18 від 01.10.2019 та у постанові Верховного Суду України у постанові №3-12г10 від 08.11.2010).

Пунктом 8.3. договору сторони погодили, що у випадку порушення покупцем строків оплати товару, передбачених цим договором, покупець сплачує на користь постачальника пеню та річні в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару за кожний день такого прострочення.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення оплати поставленого газу, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та п. 8.3. договору, позивачем нарахована пеня у розмірі 8 189, 12 грн, відсотки річних у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 8 189, 12 грн відсотків річних та інфляційні втрати у сумі 5648, 73 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення.

Так, відповідно до статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відтак, враховуючи, що останнім днем оплати товару за видатковою накладною №138- 05.10.2020, а за видатковою накладною №247 - 24.11.2020, то період прострочення починається з 06.10.2020 та 25.11.2020 відповідно.

Таким чином, за розрахунком суду, стягненню з відповідача підлягає пеня в сумі 8 054, 61 грн, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

В той же час, суд зазначає, що законодавцем не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими коштами.

Однак диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме як річних, а не у будь-який інший спосіб обчислення процентів за умовами договору.

Законодавцем передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення (зокрема, в розмірі в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару за кожний день такого прострочення) (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №922/3578/18 від 05.06.2020).

Отже, проценти за користування чужими грошовими коштами, які за умовами пункту 8.3. укладеного між сторонами у справі договору поставки нараховуються за кожен день прострочення виконання зобов`язання, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

Таким чином, розрахунок позивача відсотків річних у розмірі в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого в строк товару за кожний день такого прострочення, здійснений відповідно до п. 8.3. договору, не може бути прийнятий судом як обґрунтований.

Відтак, враховуючи, що сторонами у договорі не погоджено іншого розміру процентів, ніж три проценти річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, судом здійснено власний розрахунок, за результатами якого визначено, що обґрунтованою сумою процентів річних, яка підлягає стягненню з відповідача є 2 013, 65 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з доводами відповідача, в даному випадку стягнення річних не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

За наведеним у частині другій статті 625 ЦК України регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за вказаною статтею є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Отже, невірно здійснений позивачем розрахунок відсотків річних, фактично прирівняний до пені у розмірі в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати на користь позивача відсотки річних у передбаченому законом розмірі внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення 60 000, 00 грн та часткове задоволення позовних вимог в іншій частині.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 86, 231, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення 60 000, 00 грн закрити.

2. В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СТАЛЬКОМ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛМІСТОБУД" задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАПІТАЛМІСТОБУД" (прос. Перемоги 53, м. Київ, 03067, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "СТАЛЬКОМ" (вул. Еспланадна 32 В, прим. 3, Київ, 01001, ) суму основного боргу у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) грн 00 коп., пеню у розмірі 8 054 (вісім тисяч п`ятдесят чотири) грн 61 коп., 3 % річних у розмірі 2 013 (дві тисячі тринадцять) грн 65 коп., інфляційні втрати у сумі 5648 (п`ять тисяч шістсот сорок вісім) грн 73 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн 75 коп.

4. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

5. Після набрання рішенням суду законної сили видати позивачу наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

У зв`язку з перебуванням судді Ягічевої Н.І. на лікарняному підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з лікарняного.

Повний текст рішення складено та підписано 07.09.2021

Суддя Н.І. Ягічева