ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. Справа№ 910/2005/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участі секретаря судового засідання Яценко І.В.

представників сторін: згідно з протоколом судового засідання від 31.08.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали апеляційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021

у справі № 910/2005/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерсан»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 556 299,47 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Енерсан» (далі - ТОВ «Енерсан», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець» (далі - ДП «Гарантований покупець», відповідач) про стягнення 556 299,47 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити електричну енергію, поставлену позивачем на виконання умов договору № 1398/01 від 20.12.2019 протягом лютого-листопада 2020 року.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 556 299,47 грн, з яких: 179 808,91 грн - пеня, 52 283,10 грн - 3% річних, 102 379,33 грн - інфляційна складова боргу, 221 828,13 грн - штраф.

Короткий зміст оскаржуваного рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/2005/21 позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Гарантований покупець» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерсан» пеню в розмірі 179 808,91 грн, штраф у розмірі 218 637,78 грн, 3% річних в розмірі 51 970,47 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 102 379,33 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 291,95 грн (вісім тисяч двісті дев`яносто одна грн 95 коп.).

У задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 179 808,91 грн., штрафу в розмірі 218 637,78 грн., 3 % річних в розмірі 51 970,47 грн. та інфляційної складової боргу в розмірі 102 379,33 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з ухваленим рішенням, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення Північним апеляційним господарським судом постанови у даній справі, прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження. Рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/2005/21 скасувати у частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерсан» пені в розмірі 179 808,91 грн, штраф у розмірі 218 637,78 грн, 3% річних в розмірі 51 970,47 грн , інфляційну складову боргу в розмірі 102 379,33 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 291,95 грн.

Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерсан» в цій частині. Стягнути з позивача судові витрати.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, припустився порушення норм матеріального та процесуального права при прийнятті судом першої інстанції оскаржуваного рішення, при нез`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, при невідповідності висновків суду першої інстанції), що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Процесуальні дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2021 справу № 910/2005/21 передано на розгляд колегії суддів у складі : головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 у справі № 910/2005/21 відмовлено державному підприємству «Гарантований покупець» у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 залишено без руху. Надано Державному підприємству «Гарантований покупець» право на усунення недоліків, надавши суду докази, які підтверджують сплату судового збору.

08.06.2021 Державне підприємство «Гарантований покупець» на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 подало квитанцію про сплату судового збору в повному обсязі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.06.2021 відкрито провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець», прийнято до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді - Майданевич А.Г., Сулім В.В. та призначено розгляд справи на 27.07.2021.

22.06.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерсан» надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду.

23.06.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ТОВ «Енерсан» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство заперечувало проти доводів апеляційної скарги просило, рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 року по справі №910/2005/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» без задоволення.

27.07.2021 року через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від ДП «Гарантований покупець» надійшли клопотання про залучення третіх осіб на стороні відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 задоволено клопотання про проведення відеоконференції поза межами суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 року розгляд справи № 910/2005/21 відкладено на 31 серпня 2021 об 11 год. 40 хв.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 року Клопотання відповідача про залучення в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національну комісію, що здійснює державне врегулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Кабінет Міністів України залишено без розгляду.

Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи)

Представник Державного підприємства «Гарантований покупець» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати у частині стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерсан» пені в розмірі 179 808,91 грн, штраф у розмірі 218 637,78 грн, 3% річних в розмірі 51 970,47 грн , інфляційну складову боргу в розмірі 102 379,33 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 291,95 грн. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерсан» в цій частині.

Представник ТОВ «Енерсан» у поясненнях, наданих у судовому засіданні, заперечував проти доводів апеляційної скарги з мотивів викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

20.12.2019 між ДП «Гарантований покупець» (гарантований покупець за договором) та ТОВ «Енерсан» (виробник за «зеленим» тарифом за договором) був укладений договір № 1398/01 (далі - договір).

Згідно із п. 1.1 договору за цим договором виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі, Порядку купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).

Відповідно до з п. 2.3 договору виробник за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до тарифу.

За умовами п. 2.4 договору виробник за «зеленим» тарифом продає гарантованому покупцю електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП), у національній валюті України.

Відповідно до п. 2.5 договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробника за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом.

Згідно з п. 3.2 договору розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за «зеленим» тарифом, з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3.3 договору оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень глави 10 Порядку.

За умовами п. 10.1 Порядку до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.

Пунктом 10.4 Порядку (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що після отримання від продавця акту купівлі-продажу протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів. У разі необхідності оплати продавцем спожитої електричної енергії продавець здійснює таку оплату протягом двох робочих днів з дати отримання від гарантованого покупця підписаного акта купівлі-продажу.

Відповідно до п. 3.1 договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку.

Згідно з п. 8.3 Порядку фактичний обсяг відпущеної/відібраної продавцем електричної енергії визначається в кожному розрахунковому місяці, щодо якого здійснюється оплата відповідно до договору.

У п. 7.4 договору сторони також погодили строк дії договору та вказали, якщо виробник за «зеленим» тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії, і Регулятор вже встановив «зелений» тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).

Сторонами спору були підписані акти купівлі-продажу електроенергії за:

- лютий 2020 року від 29.02.2020 на суму 252 237,98 грн;

- березень 2020 року від 31.03.2020 на суму 464 298,36 грн;

- квітень 2020 року від 30.04.2020 на суму 777 377,72 грн;

- травень 2020 року від 31.05.2020 на суму 654 720,91 грн;

- червень 2020 року від 30.06.2020 на суму 615 611,62 грн;

- липень 2020 року від 31.07.2020 на суму 771 779,40 грн;

- серпень 2020 року від 31.08.2020 на суму 738 162,48 грн;

- вересень 2020 року від 30.09.2020 на суму 578 515,38 грн;

- жовтень 2020 року від 31.10.2020 на суму 290 316,00 грн;

- листопад 2020 року від 30.11.2020 на суму 156 669,32 грн.

Відповідач електричну енергію, вроблену позивачем, як виробником за «зеленим» тарифом, за вищевказаними актами купівлі-продажу електроенергії за лютий-листопад 2020 року оплатив з порушенням строку, встановленого умовами договору та Правилами, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Відповідно до частини 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно із ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 2 ст. 714 Цивільного кодексу України встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч.ч. 6, 7 ст. 276 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами укладеного сторонами договору вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за «зеленим» тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до глави 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за «зеленим» тарифом з урахуванням ПДВ.

За правилами глави 10 Порядку (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів протягом двох робочих днів з дати затвердження Регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що розміри вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ДП «Гарантований покупець», затверджено постановами НКРЕКП:

- № 715 від 20.03.2020 - за лютий 2020 року (постановою НКРЕКП № 752 від 01.04.2020 внесено зміни);

- № 902 від 29.04.2020 - за березень 2020 року;

- № 995 від 27.05.2020 - за квітень 2020 року;

- № 1211 від 24.06.2020 - за травень 2020 року;

- № 1435 від 22.07.2020 - за червень 2020 року;

- № 1600 від 19.08.2020 - за липень 2020 року;

- № 1740 від 23.09.2020 - за серпень 2020 року;

- № 1937 від 21.10.2020 - за вересень 2020 року;

- № 2138 від 20.11.2020 - за жовтень 2020 року;

- № 2682 від 22.12.2020 - за листопад 2020 року;

Отже, останнім днем строку оплати електричної енергії за актом:

- за лютий 2020 року було 22.03.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 23.03.2020);

- за березень 2020 року було 04.05.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 05.05.2020);

- за квітень 2020 року було 29.05.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 30.05.2020);

- за травень 2020 року було 26.06.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 27.06.2020);

- за червень 2020 року було 24.07.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 25.07.2020);

- за липень 2020 року було 21.08.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 22.08.2020);

- за серпень 2020 року було 25.09.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 26.09.2020);

- за вересень 2020 року було 23.10.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 24.10.2020);

- за жовтень 2020 року було 24.11.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 25.11.2020);

- за листопад 2020 року було 28.12.2020 (а порушення строку виконання вказаного грошового зобов`язання почалось з 29.12.2020).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Тобто, відповідач допустив неналежне виконання грошового зобов`язання, оскільки здійснював оплату електричної енергії з порушенням строку, встановленого умовами договору та Порядку, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 4.6 договору передбачено, що гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за «зеленим» тарифом, що визначений у главі 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягувалися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за «зеленим» тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що за розрахунком суду першої інстанції його розмір становить 218 637,78 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача штрафу заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі визначеному судом першої інстанції, а саме в розмірі 218 637,78 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Підставою для нарахування та стягнення матеріальних втрат, якими є 3% річних та інфляційна складова боргу, є порушення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги про стягнення 3% річних та інфляційної складової боргу є правомірними навіть після сплати боржником суми основного боргу за умови, що при сплаті такого боргу боржником було допущено порушення строку виконання такого зобов`язання.

У зв`язку з чим слід відхилити доводи відповідача про те, що зобов`язання зі сплати інфляційної складової боргу та 3% річних є акцесорними, тобто похідними від вимоги про стягнення основного боргу, а оскільки позивач не просить суд стягнути основний борг, то вимоги про стягнення матеріальних втрат (інфляційної складової та 3% річних) заявлені ним неправомірно, про що вірно вказав суд першої інстанції.

З наявного в матеріалах справи розрахунку 3% річних, вбачається, що їх розмір становить 51 970,47 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом першої інстанції, а саме в розмірі 51 970,47 грн.

Крім того, здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, суд першої інстанції встановив, що її розмір становить 139 351,06 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно і обґрунтовано та підлягає задоволенню у вказаному позивачем розмірі, а саме у розмірі 102 379,33 грн., про що вірно вказав суд першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 179 808,91 грн, штрафу в розмірі 218 637,78 грн, 3% річних в розмірі 51 970,47 грн та інфляційної складової боргу в розмірі 102 379,33 грн.

Що стосується заяви відповідач про зменшення розміру заявлених до стягнення сум, в якій відповідач просив суд зменшити розмір неустойки до 1,00 грн, слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Згідно із ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2019 у справі № 904/4685/18, від 21.11.2019 у справі № 916/553/19).

Оскільки, позивач і відповідач є суб`єктами господарювання і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 Господарського процесуального України, ст. 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Доказів на підтвердження існування вказаних обставин матеріали справи не містять.

При цьому, невиконання контрагентом своїх зобов`язань не є підставою для зменшення розміру штрафних санкцій.

Даючи оцінку доводам відповідача, викладеним у клопотання про зменшення неустойки слід виходити з того, що за положеннями ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013.

Разом з тим, згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.

Зменшення розміру штрафних санкцій до 1,00 грн фактично нівелює мету існування неустойки, як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Так, протягом спірного періоду з лютого по листопад 2020 року позивачем було вироблено та відпущено відповідачу електричну енергії на загальну суму в розмірі 5 299 689,17 грн, однак відповідач станом на 29.01.2021 оплатив тільки 2 348 285,50 грн, що становить лише 44% від загальної вартості відпущеної продукції. При цьому, частина оплат здійснена позивачем із суттєвим простроченням, яке у багатьох випадках тривало понад 200 календарних днів.

Таким чином, відсутні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, про що вірно вказав суд першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин, що мають значення для справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Згідно ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду даної справи.

Згідно з ч. 1 ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також із дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для його скасування відсутні.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на апелянта.

Дослідивши наявні у справі матеріали, розглянувши апеляційну скаргу, керуючись ст.ст. 76-79, 86, 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.201 у справі № 910/2005/21 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 06.04.2021 у справі № 910/2005/21 - без змін.

2. Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство «Гарантований покупець».

3. Справу № 910/2005/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та, з урахуванням п.2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, не підлягає касаційному оскарженню.

Повне рішення складено та підписано 10.09.2021.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич