ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2021 року Справа № 906/387/19

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 15.06.2021 р. у справі № 906/387/19 (суддя Сікорська Н.А., повний текст ухвали складено 18.06.2021 р.)

за позовом першого заступника військового прокурора Житомирського гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м.Житомира

до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство"

про заборону ведення лісового господарства, використання лісового фонду на землях Міністерства оборони України

за участю представників сторін:

прокурор - не з`явився;

Міністерства оборони України - Панасюк В.М.;

Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира - не з`явився;

відповідача - Мозговий В.В.;

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року перший заступник військового прокурора Житомирського гарнізону звернувся до Господарського суду Житомирської області в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомира з позовом до Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" про заборону відповідачеві вести лісове господарство та використовувати лісовий фонд на земельній ділянці Міністерства оборони України загальною площею 137,4 га, кадастровий номер :04:000:0915, яка належить на праві постійного користування КЕВ м. Житомира (державний акт на право користування землею від 1978 року серії Б № 022535).

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірна земельна ділянка належить до земель оборони, її постійним користувачем є КЕВ м. Житомира згідно з державним актом на право користування землею від 1978 року серії Б № 022535; ДП "Зарічанське лісове господарство" не входить до сфери відання Міністерства оборони України і не має права здійснювати ведення лісового господарства та використання лісового фонду на землях оборони, зокрема на спірній земельній ділянці, тому такі дії є незаконними, порушують права постійного землекористувача КЕВ м. Житомира та створюють перешкоди у використанні цієї земельної ділянки за цільовим призначенням.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019 р., яке залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 р. у справі № 906/387/19 позов задоволено. Заборонено ДП "Зарічанське лісове господарство" ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельній ділянці Міністерства оборони України загальною площею 137,4 га, кадастровий номер :04:000:0915, державний акт на право користування землею від 1978 року серії Б № 022535, яка належить на праві постійного користування КЕВ м. Житомира. Здійснено розподіл судових витрат.

Суди виходили із того, що, враховуючи правовий статус спірних земельних ділянок, у відповідача немає правових підстав для ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках Міністерства оборони України.Суд визнав недоведеною законність ведення відповідачем лісового господарства та використання лісового фонду на спірній земельній ділянці, зважаючи на те, що державний акт на право постійного користування, виданий Житомирській КЕЧ району, правонаступником якої є КЕВ м. Житомира, на день вирішення спору в суді є чинним, відповідно, позовні вимоги є обґрунтованими. Водночас суд визнав підтвердженими прокурором підстави для представництва інтересів держави у цій справі.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2021 р. касаційну скаргу Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" задоволено. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 р. і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019 р. у справі № 906/387/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції (як і суд першої інстанції) під час вирішення питання щодо дотримання прокурором процедури, передбаченої у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" залишили поза увагою те, що листи прокурора датовані 18.04.2019 р., натомість позов (від 22.04.2019 р. № 33-2627вих.-19) до господарського суду прокурором подано 23.04.2019 р. (згідно зі штампом суду на позовній заяві), що свідчить про те, що суди попередніх інстанцій залишили без належної оцінки та дослідження обставини дотримання прокурором положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення осіб, визначених позивачами, при зверненні з цим позовом до суду та якими доказами підтверджується факт направлення (вручення) таких повідомлень та їх отримання позивачами, а також обставини наявності/відсутності бездіяльності компетентного органу, в особі якого заявлено позов, виходячи із того, що така бездіяльність має місце у разі, якщо компетентний орган упродовж розумного строку після отримання повідомлення не звернувся до суду з позовом в інтересах держави; причин, які перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора з відповідним позовом до суду, належним чином не з`ясували.

За обставин неналежного дослідження наявності підстав звернення прокурора до суду з відповідним позовом висновки судів про задоволення позову є передчасними.

За результатами нового розгляду, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.06.2021 р. у справі № 906/387/19 позов залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1статті 226 ГПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що прокурор не довів необхідності захисту ним інтересів держави, а також не обґрунтував підстав звернення до суду від імені Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир, у зв`язку з чим не довів своєї правомочності представляти інтереси держави.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, керівник Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду, скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до Господарського суду Житомирської області для розгляду по суті.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, що є необгрунтованим висновок суду першої інстанції про недотримання прокурором процедури, встановленої ч. ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі №912/2385/18, адже Велика Палата Верховного Суду у зазначеній справі навела правовий висновок щодо підстав та порядку звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі відповідного органу.

В даному випадку прокурор звернувся до суду у виключному випадку, з метою захисту реальних інтересів держави, зокрема щодо збереження активів оборонного відомства та незаконного використання земель оборони, які задіяні для відпрацювання бойової майстерності підрозділами ЗСУ. Вказане свідчить про те, що Господарським судом Житомирської області при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення та неправильне застосування норм процесуального та матеріального права (ст. 23 Закону України "Про прокуратуру"), не з`ясовано у повному обсязі обставини, які мають значення для справи, що призвело до винесення необгрунтованого рішення.

Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи № 924/99/21 у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Маціщук А.В., суддя Демидюк О.О.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 р. було відкрито апеляційне провадження; розгляд справи призначено на 27.07.2021 р. об 15:10 год.

Розпорядженням керівника апарату суду від 26.07.2021 р. № 01-04/467 у зв`язку із перебуванням у відпустці судді-члена колегії у даній справі - Демидюк О.О., відповідно до ст. 32 ГПК України, ст. 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 р. для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Олексюк Г.Є., суддя Грязнов В.В., суддя Маціщук А.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 р. апеляційну скаргу прийнято до провадження у новому складі суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.07.2021 р. розгляд апеляційної скарги відкладено поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України на 08.09.2021 р. о 15:30 год.

Державне підприємство "Зарічанське лісове господарство" подало до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що прокурор не довів необхідності захисту ним інтересів держави, а також не обгрунтував підстав звернення до суду від імені Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир, у зв`язку з чим не довів своєї правомочності представляти інтереси держави. Таким чином, суд першої інстанції вірно встановив відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній судовій справі.

Міністерство оборони України надіслало до суду письмові пояснення, в яких підтримує доводи апеляційної скарги, вказує, що КЕВ м. Житомир неодноразово звертався до прокурора з повідомленням про те, що на землях оборони продовжується незаконна вирубка лісу відповідачем. КЕВ листом від 16.04.2019 №1833 повідомляє прокурора про факти незаконного ведення лісового господарства на землях оборони. Таке звернення направлено ще в липні 2018 року (додано до позовної заяви). При цьому самостійних дій по зверненню з позовом від свого імені не вчинено. Лише після аудиту і кількох попередніх звернень відбулося звернення військового прокурора до Міноборони і КЕВ м. Житомир. Просить врахувати, що військова прокуратура і КЕВ м. Житомир територіально знаходяться за одною адресою і такі листи вручаються у день їх відправлення, отже для того, щоб узгодити питання відносно наміру КЕВ м. Житомир звернутися з позовом до суду прокурор може навіть не виходити з приміщення прокуратури.

Також Міністерство оборони України зазначає, що відповідь на листи, які направлялись прокурором на адресу КЕВ м. Житомир і Міноборони не надійшла, тому правомірність дій прокурора у даному випадку очевидна, виправдана і підтверджена.

Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир надіслав до суду надіслав до суду письмові пояснення, в яких підтримує доводи апеляційної скарги, вказує, що перед отриманням відповідного позову прокурора, до КЕВ м. Житомир надійшло повідомлення від прокуратури в порядку ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про те, що прокуратурою підготовлено зазначений позов на захист інтересів держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м.Житомир, як уповноваженого органу. За результатами розгляду даного повідомлення, на той час, відповідних заходів до пред`явлення позову КЕВ м. Житомир вжито не було у зв`язку із відсутністю відповідних можливостей. Враховуючи викладене, для того, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокуратурою обґрунтовано пред`явлено даний позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі КЕВ м. Житомир у повній відповідності до вимог ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". КЕВ м. Житомир в повному обсязі підтримує апеляційну скаргу прокурора та наполягає в необхідності його розгляду з метою захисту інтересів держави у сфері земельних відносин з метою постійної діяльності Збройних Сил України.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні 08.09.2021 р. підтримав доводи апеляційної скарги, просить задоволити її вимоги, скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до Господарського суду Житомирської області для розгляду по суті.

Представник відповідача в судовому засіданні 08.09.2021 р. заперечив доводи апеляційної скарги, просить відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Прокурор та представник КЕВ м. Житомир в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином.

Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення учасників справи про день, час та місце розгляду справи, явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, беручи до уваги строк розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу в даному судовому засіданні за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, з урахуванням вимог ст. ст. 269, 270 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Як свідчать матеріали справи та установили суди, згідно з Державним актом на право користування землею серії Б № 022535 від 1978 року, виданого виконавчим комітетом Житомирської обласної ради народних депутатів, у безоплатне та безстрокове користування Житомирській КЕЧ району, надано земельну ділянку площею 138,4 га, розташовану на території Березівської сільської ради Житомирського району.

Правонаступником Житомирської КЕЧ району відповідно до директиви Міністра оборони України від 20.01.2005 № Д322/1/01 "Про проведення організаційних заходів у квартирно-експлуатаційній службі Збройних Сил України у 2005 році" є КЕВ м. Житомира.

Згідно з витягом із Державного земельного кадастру від 24.05.2018 земельна ділянка, кадастровий номер :04:000:0915, площею 137,4000 га, яка розташована території Березівської сільської ради має державну форму власності; цільове призначення для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України; категорія земель землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України.

Ведення лісового господарства на зазначеній земельній ділянці було закріплено за Державним підприємством "Івано-Франківський військовий лісокомбінат" (далі ДП "Івано-Франківський військовий лісокомбінат").

Відповідно до наказу Міністерства оборони України від 20.03.09 № 123 "Про реорганізацію ДП "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат"" було реорганізовано ДП "Івано-Франківський військовий лісопромкомбінат" шляхом виділу з нього структурних підрозділів, а саме Зарічанського військового лісгоспу, Корбутівського, Чуднівського і Макарівського військових лісництв, створивши ДП "Житомирський військовий лісгосп", до якого входять за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки реорганізованого підприємства.

Згідно з наказом Міністерства оборони України від 28.07.2011 № 458 затверджено Положення про організацію ведення лісового господарства.

На підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.09.2013 № 773-р "Про передачу цілісних майнових комплексів державних підприємств до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів" за відповідним актом здійснено прийом-передачу цілісного майнового комплексу ДП "Житомирський військовий лісгосп" до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів зі сфери управління Міністерства оборони України.

Згідно з наказом від 25.04.2018 № 312 змінено найменування ДП "Житомирський військовий лісгосп" на ДП "Зарічанське лісове господарство".

Під час проведення фінансового аудиту та аудиту відповідності КЕВ м. Житомира за період із 01.06.2013 по 28.02.2017 Центральне територіальне управління внутрішнього аудиту Міністерства оборони України виявило, що ДП "Житомирський військовий лісгосп", не маючи прав постійного земле - та лісокористування, продовжує вирубку на землях оборони, що підтверджено інформацією про видачу спеціальних дозволів (лісорубних квитків) на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування, рубок формування та оздоровлення лісів та інших рубок, оприлюднених на сайті Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства.

КЕВ м. Житомира (лист від 03.01.2017 № 8) зверталося до ДП "Житомирський військовий лісгосп" щодо заборони на ведення лісового господарства на землях оборони.

Згідно з наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 25.04.2018 № 312 затверджено статут ДП "Зарічанське лісове господарство", за змістом якого це підприємство засновано на державній власності, створено відповідно до наказу від 20.03.2009 № 123, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 16.01.2019 р., 06.02.2019 р. охорона військового містечка встановила факт незаконного ведення лісового господарства, а саме здійснення вирубки лісу ДП "Зарічанським лісовим господарством" на земельній ділянці площею 137,4 га, що розташована на території Березівської сільської ради та входить до складу Корбутівського військового лісництва, що перебувають на балансі КЕВ м. Житомира при цьому акт обстеження не складався. Водночас, як свідчать матеріали справи (листи КЕВ м. Житомира та Центру надання адміністративних послуг Житомирської міської ради, лісорубні квитки), відповідач здійснював ведення лісового господарства та використання лісового фонду у лютому 2019 року.

Предметом позову у цій справі є вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомира, про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельній ділянці загальною площею 137,4 га, кадастровий номер :04:000:0915, яка належить на праві постійного користування КЕВ м. Житомира.

Постановою Верховного Суду від 23.03.2021 р. касаційну скаргу Державного підприємства "Зарічанське лісове господарство" задоволено. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2020 р. і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2019 р. у справі № 906/387/19 скасовано, справу передано на новий розгляд до Господарського суду Житомирської області.

Скасовуючи судові рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції (як і суд першої інстанції) під час вирішення питання щодо дотримання прокурором процедури, передбаченої у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" залишили поза увагою те, що листи прокурора датовані 18.04.2019 р., натомість позов (від 22.04.2019 р. № 33-2627вих.-19) до господарського суду прокурором подано 23.04.2019 р. (згідно зі штампом суду на позовній заяві), що свідчить про те, що суди попередніх інстанцій залишили без належної оцінки та дослідження обставини дотримання прокурором положень статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення осіб, визначених позивачами, при зверненні з цим позовом до суду та якими доказами підтверджується факт направлення (вручення) таких повідомлень та їх отримання позивачами, а також обставини наявності/відсутності бездіяльності компетентного органу, в особі якого заявлено позов, виходячи із того, що така бездіяльність має місце у разі, якщо компетентний орган упродовж розумного строку після отримання повідомлення не звернувся до суду з позовом в інтересах держави; причин, які перешкоджали захисту інтересів держави належним суб`єктом, та які є підставами для звернення прокурора з відповідним позовом до суду, належним чином не з`ясували.

За обставин неналежного дослідження наявності підстав звернення прокурора до суду з відповідним позовом висновки судів про задоволення позову є передчасними.

Колегія суддів вказує, що згідно ч.1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

За результатами нового розгляду, ухвалою Господарського суду Житомирської області від 15.06.2021 р. у справі № 906/387/19 позов залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини 1статті 226 ГПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що прокурор не довів необхідності захисту ним інтересів держави, а також не обґрунтував підстав звернення до суду від імені Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир, у зв`язку з чим не довів своєї правомочності представляти інтереси держави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України відсилають до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1 - 3 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Системне тлумачення положень частин 3- 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Разом із тим у розумінні положень пункту 3 частини 1 статті 1311 Конституції України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. При цьому розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежним чином.

"Нездійснення захисту" має прояв у пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він обізнаний про порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Разом з тим прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 18.08.2020 у справі № 914/1844/18, від 08.12.2020 у справі № 908/1664/19.

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, тому суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (наведену правову позицію викладено у пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

При цьому саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.08.2019 у справі № 910/6144/18, від 06.08.2019 у справі № 912/2529/18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 наведено такі правові висновки:

"Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу (пункт 37).

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк (пункт 38).

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення (пункт 39).

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо (пункт 40).

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43)".

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Як встановлено судом, у позові прокурор зазначив, що звернення із цим позовом спрямоване на захист інтересів держави, оскільки внаслідок використання лісового фонду на землях оборони (проведення відповідачем вирубки лісонасаджень), а саме спірної земельної ділянки, яка належить до земель оборони, постійним користувачем якої є КЕВ м. Житомира, заподіюється шкода у виді позбавлення можливості виконувати свої завдання за призначенням, у зв`язку з чим порушуються оборонні інтереси держави.

Перший заступник військового прокурора Житомирського гарнізону, звертаючись до суду з позовом, надав повідомлення від 18.04.2019р., адресовані Міністерству оборони України та Квартирно-експлуатаційному відділу м. Житомир (т.1, а. с. 54, 55), в яких вказано, що прокурор в порядку представництва інтересів держави в суді звертатиметься до суду із позовною заявою в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир до ДП "Зарічанське лісове господарство" про заборону ведення лісового господарства та використання лісового фонду на земельних ділянках Міноборони загальною площею 137,4 га.

В матеріалах справи відсутні докази направлення або вручення зазначених повідомлень.

Як встановлено судом, згідно штемпеля відділення поштового зв`язку, проставленого на конверті, прокурор звернувся до суду з даним позовом 22.04.2019 р. (т. 1, а. с. 61).

Отже, з огляду на період між повідомленнями (в разі його надіслання адресатам) і зверненням прокурора до суду з позовом, який становить 2 робочі дні, а також на відсутність доказів направлення або вручення повідомлень Міністерству оборони України та КЕВ м.Житомир, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що прокурором не надано розумного строку вищевказаним особам для можливості відреагувати на порушення інтересів держави.

Колегія суддів також вказує, що особливість сучасного конституційного статусу прокурора в суді, деталізованого в процесуальних кодексах та Законі України "Про прокуратуру", полягає у тому, що представництво прокурором інтересів держави у суді носить допоміжний характер, оскільки основну роль у цьому процесі мають відігравати профільні суб`єкти владних повноважень, які повинні самостійно звертатися до суду.

Таким чином, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень (органи державної влади, органи місцевого самоврядування або інші суб`єкти владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах), а не прокурор. Між тим для того щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. У кожному випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

За таких обставин, враховуючи, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу, суд доходить висновку, що саме лише посилання у позовній заяві на дотримання порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", без доведення факту отримання компетентним органом такого повідомлення, не може слугувати достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі цього органу.

Також слід вказати, що бездіяльність позивачів у даному випадку не можна вважати доведеною, оскільки прокурором не було надано їм можливості спростувати стверджуване порушення інтересів держави або самостійно звернутись до суду з позовом в інтересах держави протягом розумного строку після отримання такого повідомлення.

Щодо пояснень Міністерства оборони України, що КЕВ м. Житомир неодноразово зверталося до прокурора з повідомленнями про проведення незаконних вирубок лісу відповідачем, зокрема, листом від 16.04.2019 р. №1833, то суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що чинним законодавством не передбачено можливості передання органом, уповноваженим представляти інтереси держави, прокурору своїх повноважень здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах.

Окрім того, навіть сам факт надіслання КЕВ м. Житомира повідомлення прокурору про вчинення протиправних дій, не звільняє останнього від обов`язку дотримуватись визначеного ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядку вчинення дій, які передують зверненню до суду з позовом в інтересах держави.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прокурор не довів необхідності захисту ним інтересів держави, а також не обґрунтував підстав звернення до суду від імені Міністерства оборони України та КЕВ м. Житомир, у зв`язку з чим не довів своєї правомочності представляти інтереси держави.

Щодо тверджень прокурора в апеляційній скарзі, що зверненню військової прокуратури до суду передували документи: висновок аудиту від 25.05.2017 р., проведеного Центральним територіальним управлінням внутрішнього аудиту Міністерства оборони України; відповідь на запит прокурора від 29.03,2019 р. № 1458; відповідь на запит прокурора від 29,03.2019 р. № 1458, в якій КЕВ м. Житомир звертається з проханням звернутися до суду щодо захисту інтересів держави слід зазначити, що чинним законодавством не передбачено можливості передання органом, уповноваженим представляти інтереси держави, прокурору своїх повноважень здійснювати захист інтересів держави у спірних правовідносинах. Окрім того, навіть сам факт надіслання КЕВ м.Житомир повідомлення прокурору про вчинення протиправних дій, не звільняє останнього від обов`язку дотримуватись визначеного ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядку вчинення дій, які передують зверненню до суду з позовом в інтересах держави.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 226 ГПК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 226 ГПК України суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 р. у справі № 912/2385/18 та у постанові Верховного Суду від 24.02.2021 р. у справі № 906/408/20 і колегія суддів відповідно до ст. ч.6 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", ч. 4 ст. 236 ГПК України враховує вказані висновки при застосуванні норм права.

Беручи до уваги викладене, суд першої інстанції надав правильну оцінку поданим сторонами доказам в їх сукупності відповідно до вимог ст. 86 ГПК України та дійшов вірного висновку про залишення позову прокурора без розгляду на підставі пункту 2 частини 1статті 226 ГПК України. Залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню з таким позовом до суду після усунення зазначених обставин.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Господарського суду Житомирської області від 15.06.2021 р. у справі № 906/387/19 ґрунтується на матеріалах справи, відповідає чинному законодавству, а тому відсутні підстави для її зміни чи скасування згідно ст. 277 ГПК України. Доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника згідно ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 255, 269, 270, 276, 280 - 282 ГПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

1. Апеляційну скаргу керівника Житомирської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 15.06.2021 р. у справі № 906/387/19 - залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

3. Матеріали справи повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений 09 вересня 2021р.

Головуючий суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Грязнов В.В.