ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/240/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Ярош А.І.,

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу " Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення господарського суду Миколаївської області від 26 квітня 2021 року

у справі № 915/240/21

за позовом: приватного підприємства МІРСБАКС

до відповідача: Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу" Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про: стягнення заборгованості у розмірі 668553,59 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Приватним підприємством (ПП) МІРСБАКС пред`явлено позов до державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі відокремленого підрозділу Южно Українська атомна електрична станція з вимогами про стягнення з останнього грошових коштів у загальній сумі 668553 грн. 59 коп., із яких: 624000 грн. основний борг; 12279 грн. 14 коп. 3 % річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач всупереч умовам договору та приписам чинного законодавства не розрахувався за поставлений товар за укладеним з позивачем договором від 12.03.2020 № 53-123-11-20-06189 на постачання товару, що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення основного боргу за поставлений товар та нарахування 3% річних, інфляційних втрат.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26 квітня 2021 року у справі № 915/240/21 (суддя Коваль С.М.) позовні вимоги задоволено в повному обсязі. Стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Приватного підприємства «МІРСБАКС» 624 000 основного боргу, 12 279,14 грн. - 3% річних та 9544,19 грн. судового збору.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач, всупереч умовам Договорів та приписам чинного законодавства, своєчасно та в повному обсязі не сплатив вартість поставленого товару, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 624000 грн.

Суд, перевіривши розрахунок 3% річних в сумі 12279,14 грн., дійшов висновку про його арифметичну вірність, а позовні вимоги в цій частині такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить частково скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.04.2021 у справі № 915/240/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЮУ АЕС зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення не надана оцінка доводам та доказам Відповідача щодо обставин, які Відповідач вважає важливими для правильного та справедливого вирішення цієї справи, чим порушено принцип рівності сторін та змагальності судового процесу.

Зокрема, апелянт зазначає, що порушення строків оплати є наслідком настання кризової економічної ситуації як у ДП НАЕК Енергоатом, так і на ринку електроенергетики України у цілому внаслідок введення нової моделі енергетичного ринку у червні 2019 року, та покладення на відповідача виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів.

За умовами ПСО компанія мала продавати ДП «Гарантований покупець» за фіксованою ціною 85% прогнозного обсягу електроенергії, зазначений напрям продажу є основним джерелом надходження коштів для відповідача та не дає можливість фінансово повноцінно здійснювати господарську діяльність.

На сьогодні Відповідач працює в умовах виконання спеціальних обов`язків (ПСО), покладених Кабінетом міністрів України. Компанія діє виключно в межах цього нормативно-правового акту та відповідно до умов укладеного з Гарантованим покупцем договору. Так, з початку 2020 року борг ДП Гарантований покупець перед ДП НАЕК Енергоатом склав 2,8 млрд грн, при цьому за лютий приріст боргу становить понад 1,8 млрд грн., борг за березень - 2,3 млрд грн. Станом на червень прострочена сумарна заборгованість перед Енергоатомом склала 8 млрд 397 грн. З яких, ДП Гарантований покупець винен 5,913 млрд грн, а НЕК Укренерго - 2,484 млрд грн.

Тобто, за продану електроенергію, включаючи ПСО, ДП НАЕК Енергоатом отримав лише половину коштів.

ДП НАЕК Енергоатом вимушене брати кредитні кошти, для своєчасної оплати праці своїм працівникам, а також своїм контрагентам за договорами.

Також, за доводами апелянта, суттєво вплинуло на фінансову ситуацію те, що в період терміну дії даного Договору з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року на території України введено карантин, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України Коронавірусу COVID-19" з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року №239 "Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України" з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів, враховуючи Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 року № 3219, Постанови Кабінету Міністрів України № 500 від 17.06.2020 року Про внесення змін в деякі актів Кабінету Міністрів України, заходами з попередження розповсюдження нової коронавірусної інфекції (COVID-19) впроваджені та введені обмежувальні заходи на території України відповідно до рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13.03.2020 року, яке введено в дію Указом Президента України від 13.03.2020 року № 87/2020.

Через різке зменшення споживання електричної енергії споживачами, а також, через штучні обмеження оператором ринку обсягів генерації енергії для ДП НАЕК Енергоатом, було суттєво зменшено обсяг відпущеної електроенергії, обмежена можливість ефективно здійснювати господарську діяльність та продаж електричної енергії на ринку, що в свою чергу породило кризу не платежів.

Апелянт наголошує, що безумовним доказом фінансової кризи, настання якої неможливо було спрогнозувати в межах господарської діяльності підприємства, є Указ президента України від 22.09.2020 року №406/2020 Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики , на виконання якого з 20 січня 2021 року функції yпpaвлiння ДП Енергоатом перейшли до Кабінету Міністрів.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги, що відповідно до ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

ДП НАЕК Енергоатом в особі ВП ЮУ АЕС здійснює усі можливі, вичерпні заходи для погашення заборгованості перед своїми контрагентами у найкоротший строк.

Оскільки на території України, в період дії Договору, продовжено карантин, тому форс-мажорні обставини є неоспорюваним юридичним фактом.

З огляду на викладене, ДП НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЮУ АЕС оспорює стягнуту за рішенням Господарського суду Миколаївської області суму 3% річних в розмірі 12 279,14 грн.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 року відкрито апеляційне провадження по справі № 915/240/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення господарського суду Миколаївської області від 26 квітня 2021 року. Ухвалено розглянути справу № 915/240/21 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ст.ст. 267, 268 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання копій іншим учасникам справи протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Роз`яснено учасникам справи про їх право не пізніше 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі подати до суду будь-які заяви чи клопотання стосовно процесуальних питань (призначення експертизи, витребування доказів, судових доручень щодо збирання доказів, залучення у справі спеціаліста, перекладача, вжиття заходів забезпечення позову, відводів, затвердження мирових угод тощо), оформлених відповідно до статті 170 Господарського процесуального кодексу України, разом з доказами направлення копій таких заяв чи клопотань іншим учасникам справи.

Відзив на апеляційну скаргу, заяви чи клопотання до суду апеляційної інстанції не надходили. Сторони належним чином повідомлені про апеляційний перегляд справи, шляхом надсилання ухвали суду в електронному вигляді на електронні адреси сторін у зв`язку з тимчасовим припиненням відправки поштової кореспонденції Південно-західним апеляційним господарським судом.

У зв`язку із завантаженістю суду апеляційної інстанції, а також враховуючи принцип незмінності складу суду, судова колегія розглядає вказану апеляційну скаргу у розумний строк, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, поза межами встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України строку.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів доходить наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.03.2020 між ПП МІРСБАКС, як постачальником, та Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южноукраїнська атомна електрична станція, як покупцем, було укладено договір постачання товару №53-123-11-20-06189 (далі - Договір) , за умовами якого постачальник зобов`язався передати покупцю, а покупець зобов`язався прийняти і сплатити товар - код CPV 44470000-5- по ДК 021:2015 Чавунні вироби (Чавунні вироби) (далі - товар), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2019 року. Загальна вартість товару, яка є твердою та складає 624 000,00 грн. з ПДВ (п.п.1.1, 2.1 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору, за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару, згідно Специфікації №1 (Додаток до договору №1) та виконання постачальником умов п.п.3.2, 5.1 цього договору.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що з товаром постачальник надає покупцю:

- видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ);

- податкову накладну, складену в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, з відображенням коду товару згідно з УКТ ЗЕД по-позиційно, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН), шляхом направлення її на електронну адресу покупця протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною постачальник надає покупцю електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН;

- документ, який підтверджує якість товару.

Пунктом 3.3 Договору визначено, що датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару.

Згідно п.5.1 Договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 Про порядок приймання продукції по кількості і П-7 Про порядок приймання продукції по якості, СОУ НАЕК 038:2017 Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС.

На виконання умов договору, позивач в період з 25.03.2020 по 06.05.2020 відвантажив відповідачу визначений Договором товар на загальну суму 624 000 грн., що підтверджується видатковими накладними №5 від 25.03.2020 на суму 148 320,00 грн., № 6 від 25.03.20 на суму 197 856,00 грн..,№ 10 від 06.05.20 на суму 277824,00 грн.

Позивач вказує, що на дату подання позову, вартість поставленого товару відповідачем не оплачена, що зумовило звернення позивача до суду з даним позовом.

Пунктом 1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, тобто із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, з договорів та інших правочинів.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) - частина 1 статті 530 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в період з 25.03.2020 по 06.05.2020 відвантажив відповідачу визначений Договором товар на загальну суму 624 000 грн., що підтверджується видатковими накладними №5 від 25.03.2020 на суму 148 320,00 грн. , № 6 від 25.03.20 на суму 197 856,00 грн.,№ 10 від 06.05.20 на суму 277824,00 грн.

Згідно п.5.1 Договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 Про порядок приймання продукції по кількості і П-7 Про порядок приймання продукції по якості, СОУ НАЕК 038:2017 Управління закупівлями продукції. Організація Вхідного контролю продукції АЕС.

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч.1 ст.251 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ч.1 ст.253 ЦК України).

Отже, з 11.07.2020 у відповідача виникло прострочення виконання грошового зобов`язання на всю суму основного боргу 624 000,0 грн.

В свою чергу, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем отриманого товару, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в загальному розмірі 624 000,00 грн.

Оскільки відповідач не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно у частині стягнення 12279,14 грн - 3% річних, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині задоволення решти позову перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушеннями умов, зазначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 12279,14 3% річних, розрахунок яких за наслідками перевірки судова колегія вважає вірними та арифметично правильними (7255,47 грн за видатковою накладною №5 та №6, та 5023,67 за видатковою накладною №10).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на кризову економічну ситуацію, зазначає, що порушення зобов`язання відбулося за відсутності його вини, а саме: внаслідок перебування відповідача у скрутному фінансовому становищі, зумовленому перебуванням ринку електричної енергії України в кризовому стані, зростанням простроченої заборгованості Державного підприємства Гарантований покупець перед відповідачем та істотним зменшенням обсягу відпуску електроенергії.

Приписами статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності, згідно з частиною другою статті 218 ГК України.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статті 617 ЦК України, статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 10.06.2015 у справі №904/6463/14 (3-216гс15).

Окрім того, повинен бути наявним елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Судова колегія зауважує, що у матеріалах справи відсутні та відповідачем до місцевого господарського суду не подано жодного належного у розумінні статті 76 Господарського процесуального кодексу України доказу на підтвердження відсутності вини останнього у простроченні виконання зобов`язань за договором №53-123-11-20-06189, зокрема, доказів істотного зменшення обсягу відпуску апелянтом електроенергії, зростання простроченої заборгованості Державного підприємства Гарантований покупець перед Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом та вжиття скаржником заходів на стягнення відповідної заборгованості у разі її наявності.

Колегія суддів зауважує, що наявний у матеріалах справи звіт Підсумки роботи ДП НАЕК Енергоатом за 10 місяців 2020 року не може вважатися належним доказом на підтвердження скрутного фінансового стану підприємства відповідача, оскільки вказаний документ створений безпосередньо самим відповідачем, який є заінтересованою особою, а відображені у вказаному звіті відомості не підтверджуються жодними іншими доказами, зокрема, первинною бухгалтерською документацією або податковою звітністю тощо.

Колегія суддів зауважує, що посилання скаржника на факт перебування ринку електричної енергії України в кризовому стані колегією суддів оцінюються критично, адже за умовами статті 42 Господарського кодексу України підприємництво є самостійною господарською діяльністю, яка здійснюється на власний ризик, відтак сам по собі основний вид господарської діяльності відповідача у вигляді виробництва електроенергії жодним чином не свідчить про наявність правових підстав для звільнення останнього від відповідальності за порушення зобов`язань за вищенаведеним договором підряду.

Безпідставними також є посилання апелянта на Указ Президента України №406/2020 від 22.09.2020 Про невідкладні заходи щодо стабілізації ситуації в енергетичній сфері та подальшого розвитку ядерної енергетики, оскільки прострочення відповідачем зобов`язань з оплати вартості товару відбулось раніше, аніж було прийнято зазначений вище указ, а саме кінцевий термін оплати за договором настав 10.07.2020 року.

Тобто наведені відповідачем обставини настали після спливу строку виконання зобов`язань по оплаті отриманого товару за договором.

Щодо доводів скаржника про те, що в період дії вищенаведеного договору на території України діяв загальнодержавний карантин, що свідчить про необхідність звільнення відповідача від відповідальності за невиконання зобов`язань за даним договором з підстав наявності форс-мажорних обставин, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно зі статтею 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що на особу, яка порушила зобов`язання, покладається обов`язок доведення того факту, що відповідне порушення є наслідком дії певної непереборної сили, тобто, що непереборна сила не просто існує, а безпосередньо призводить до порушення стороною свого зобов`язання (необхідність існування причинно-наслідкового зв`язку між виникненням форс-мажорних обставин та неможливістю виконання стороною своїх зобов`язань).

Згідно з частиною першою статті 626, частиною першою статті 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Умовами розділу 7 договору сторони погодили, що у разі настання форс-мажору сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань. Форс-мажорні обставини визнаються тільки у випадку їх виникнення в період терміну дії договору. Про настання і припинення форс-мажорних обставин кожна сторона зобов`язана проінформувати іншу сторону протягом 10 днів, та засвідчується сертифікатом органів, у компетенцію яких входять повноваження видавати сертифікати, що підтверджують настання подій непереборної сили.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

При цьому Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), яким доповнено частину другу статті 141 Закону України Про торгово-промислові палати в Україні положенням про віднесення до форс-мажорних обставин карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, не передбачає будь-яких законодавчих змін (виключень/особливостей) щодо підтвердження існування такої обставини.

Саме такий правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 01.06.2021 у справі №910/9258/20.

Таким чином, виходячи з наведених норм законодавства та умов договору №53-123-11-20-06189, колегія суддів наголошує на тому, що єдиним достатнім підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат.

Між тим, Південно-західний апеляційний господарський суд зазначає, що у матеріалах справи відсутній та відповідачем до суду першої інстанції не подано сертифікату Торгово-промислової палати України або уповноважених нею регіональних торгово-промислових палат на підтвердження визнання загальнодержавного карантину, встановленого з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СOVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, форс-мажорною обставиною, яка б зумовила неможливість виконання Державним підприємством Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южноукраїнська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом прийнятих на себе зобов`язань за договором №53-123-11-20-06189.

Також матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідачем позивача про настання форс-мажорних обставин на протязі 10 днів з їх виникнення та неможливості виконання у зв`язку з цим своїх зобов`язань.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку про те, що відповідачем не доведено наявності безумовних підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі статті 617 ЦК України, статті 218 ГК України.

Підсумовуючи вищенаведене, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення рішення без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України, судовий збір за апеляційний перегляд рішення покладається на скаржника.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст. 276, 282, 287-288 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу " Южно-Українська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Миколаївської області від 26 квітня 2021 року у справі №915/240/21 залишити без змін.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська