ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2669/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Гаврильєву О.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна", м. Харків
про стягнення 3085,98 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - Золотарьова О.К

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у сумі 3085,98 грн. та 2270,00 грн. судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № ЦЗВ-01-07420-01 від 04.08.2020 в частині своєчасної поставки продукції за рознарядкою від 20.11.2020 № ЦЗВ-20/3384.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.07.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 02.08.2021 о 11:30.

02.08.2021 судом розгляд справи було відкладено на 30.08.2021 о 10:45.

Відповідач, через канцелярію суду 03.08.2021 за вх.№ 17986, надав відзив на позов, згідно якого просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви у повному обсязі. При цьому у відзиві на позов відповідач вказує, що позивач видав рознарядку, яка є дозволом на постачання відповідачем товару 20 листопада 2020 року, проте направив її відповідачу лише 24 листопада 2020 року. Відповідач виконав свої зобов`язання протягом 30 календарних днів з дня направлення позивачем рознарядки. Таким чином, відповідач зазначає, що в даному випадку, мало місце неналежне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором поставки № ЦЗВ-01-07420-01 від 04.08.2020, яке виявилося у зловживанні своїми правами.

Позивач, через канцелярію суду 09.08.2021 за вх.№ 18491, надав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказував, що відповідно до умовам договору рознарядка вважається отриманою постачальником з дня її відправлення замовником засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та/або електронною поштою (Е-mаіІ), та те, що дане твердження ніяким чином не передбачає, що поставка товару може бути виконана протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати направлення такої рознарядки. За таких обставин позивач у відповіді на відзив зазначав, що відсутні підстави про твердження відповідача щодо неналежного виконання філією «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» своїх зобов`язань.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.08.2021 проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Позивач, через канцелярію суду 16.08.2021 за вх.№ 19160, надав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, суд встановив наступне.

04.08.2020 між Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Укрзалізниця» (далі - філія «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «РВЗ Україна» (ТОВ «РВЗ Україна», далі - постачальник) було укладено договір поставки № ЦЗВ-01-07420-01 (надалі - договір).

Відповідно до умов договору постачальник взяв на себе зобов`язання поставити та передати у власність частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху (запасні частини до тепловозів серії 2ТЕ116, 2М62, 2ТЕ10), а замовник прийняти та оплатити продукцію.

Розділом 5 договору сторони врегулювали умови та строки поставки продукції. Так, постачальник зобов`язувався здійснити поставку продукції автомобільним або залізничним транспортом на умовах СРТ (перевезення сплачено до...) пункт призначення - відділ матеріальних ресурсів (м. Фастів) філії «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця», Київська обл., м. Фастів, вул. Шевченко, 48 (відповідно до вимог «ІНКОТЕРМС» ред. 2010).

Відповідно до пункту 5.2. договору, поставка продукції проводиться партіями протягом строку дії договору, тільки після письмової рознарядки замовника, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності замовника до прийому продукції.

Рознарядка надається постачальнику в оригіналі шляхом направлення засобами поштового зв`язку (Укрпошта) цінного листа з описом вкладення та з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та/або направлення сканкопії рознарядки електронним листом із застосуванням електронної пошти (Е-mаil).

Сторони погодили, що рознарядка вважається отриманою постачальником з дня її відправлення замовником засобами поштового зв`язку (Укрпошта) та/або електронною поштою (Е-mаil).

Кожна партія продукції постачається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов, закріплених договором, філія «ЦЗВ» АТ «Укрзалізниця» направила засобами поштового зв`язку (Укрпошта) на адресу ТОВ «РВЗ Україна» рознарядку (дозвіл) на відвантаження продукції від 20.11.2020 № ЦЗВ-20/3384 (відправлено 24.11.2020), загальна сума якої складає 1028659,20 грн. з ПДВ.

Враховуючи те, що у відповідності до п.5.2. договору кожна партія продукції постачається протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати письмової рознарядки замовника, якщо інше не вказано у рознарядці, кінцевою датою поставки за рознарядкою від 20.11.2020 № ЦЗВ- 20/3384 є 20.12.2020 включно.

Згідно позову позивач вказує, що протягом терміну дії рознарядки відповідачем вчасно не було поставлено жодної одиниці продукції.

Судом встановлено, що продукція на суму 1028659,20 грн. була поставлена постачальником (відповідачем) з простроченням строку передбаченого п.5.2. договору, що підтверджується видатковою накладною № 30 від 24.12.2020.

За таких обставин судом відхиляються посилання відповідача на те, що він виконав свої зобов`язання за договором протягом 30 календарних днів з дня направлення позивачем рознарядки.

Таким чином, ТОВ «РВЗ Україна» неналежним чином виконало свої зобов`язання за договором в частині своєчасної поставки продукції за рознарядкою від 20.11.2020 № ЦЗВ-20/3384, чим порушило вимоги пунктів 1.1. та 5.2. договору.

Відповідно до п. 10.1. договору, за порушення строків постачання постачальник оплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% від суми непоставленої в строк продукції на умовах передбачених п. 5.2. договору, за кожен день прострочення, а за прострочення понад 15 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 15 % від суми непоставленої в строк продукції. При цьому постачальник не звільняється від виконання своїх зобов`язань допоставити продукцію, якщо про інше його не попередив письмово замовник.

У зв`язку із невиконанням ТОВ «РВЗ Україна» умов договору позивач звернувся до відповідача з претензією від 05.03.2021 № ЦЗВ-20/810 про стягнення штрафних санкцій в сумі 3089,98 грн.

Проте, з боку відповідача зазначена претензія була залишена без задоволення (відповідь на претензію № 19 від 21.04.2021). Станом на момент подання цієї позовної заяви сума штрафних санкцій відповідачем позивачу не сплачена.

З огляду на наведені обставини позивач звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у сумі 3085,98 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, положення пунктів 5.2., 10.1. договору, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача штрафних санкцій у розмірі 3085,98 грн. підтверджуються матеріалами справи, вони є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, про те, що позовна заява є підписаною з порушенням правил двох підписів, передбаченого пунктом 5.7. положення про Філію "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі - положення про Філію), отже не має юридичної сили, у зв`язку з чим підлягає застосування пункт 1 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, суд зазначає, що дані посилання підлягають відхиленню у зв`язку з наступним.

Довіреність від 11.02.2021, зареєстрована в реєстрі за № 90, яка видана адвокату Пічугіній С.С., не містить інформацію про обмеження щодо того, що будь-які процесуальні документи подані таким адвокатом до відповідного суду повинні містити щонайменше два підписи, тому позивачем не було порушено пункт 5.7. положення про Філію.

Отже, позовна заява у цій справі підписана уповноваженою особою, з дотриманням посадовими особами АТ «Укрзалізниця» правила двох підписів при делегуванні своїх повноважень щодо представництва інтересів довірителя у суді.

При цьому суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України, у зв`язку з чим судовий збір у розмірі 2270,00 грн. покладається на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 120, 123, 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (61082, м. Харків, проспект Московський, 144 А, ідентифікаційний код 40602601) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Є.Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 11/15 ідентифікаційний код 40081347) штрафні санкції у сумі 3085,98 грн. та 2270,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Позивач: Акціонерне товариство "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Є.Гедройця, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі філії "Центр забезпечення виробництва" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03049, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 11/15 ідентифікаційний код 40081347).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "РВЗ Україна" (61082, м. Харків, проспект Московський, 144 А, ідентифікаційний код 40602601).

Повне рішення складено "06" вересня 2021 р.

Суддя А.М. Буракова

справа № 922/2669/21