СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. Справа № 922/4238/20

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя Шевель О.В.

за участю секретаря Діденко Ю.В.

за участю представників сторін:

від відповідача - Мар`їної І.О., довіреність від 30.12.20 № 007Др-155-1220;

від позивача- Міненка В.М., довіреність від 16.12.20№ 28/20 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи Харківміськгаз, м. Харків (вх. № 1892 Х2/5) на рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2021, ухвалене суддею Ємельяновою О.О. в приміщенні господарського суду Харківської області (повний текст рішення складено та підписано 04.06.2021) у справі № 922/4238/20

за позовом Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", м. Київ,

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз", м. Харків,

про стягнення 5 399 743, 34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Дочірня компанія "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" звернулась до Господарського суду Харківської області із позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" про стягнення 5 399 743, 34 грн. нарахувань згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України на частину простроченої заборгованості за договором постачання природного газу від 30.01.2009 № 06/09-58, стягнуту рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2011 у справі № 5023/781/11 з яких: 3 % річних за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року у розмірі 1 720 287, 16 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 3 679 456, 18 грн. Також до стягнення заявлені судові витрати у розмірі 80 996, 15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано допущенням відповідачем прострочення грошового зобов`язання за договором постачання природного газу від 30.01.2009 № 06/09-58, заборгованість за яким стягнуто з відповідача на користь позивача рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2011 у справі № 5023/781/11, на частину якої позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України нараховано 3% річних за період прострочення 26.12.2017 року по 24.12.2020 року у розмірі 1 720 287, 16 грн. та інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 3 679 456, 18 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 25.05.2021 у справі № 922/4238/20 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" суму 3 % річних за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року у розмірі 1 720 287, 16 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 3 679 456, 18 грн. та 80 996, 15 грн. судового збору.

В обгрунтування висновку про задоволення позову суд послався на відповідність вимогам статті 625 Цивільного кодексу України здійсненого позивачем нарахування за спірний період інфляційних та річних на відповідні прострочені суми грошового зобов`язання.

Зокрема, суд зазначив, що з наведених у позовній заяві та наданих до суду позивачем пояснень, розрахунку суми позовних вимог вбачається, що нарахування позивачем проводилося, виходячи з суми основного боргу за ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 5023/781/11, якою відповідачу надано розстрочку виконання рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2011 у справі № 5023/781/11, шляхом виключення із загальної суми розстроченої суми, стягнутої вказаним рішенням суду , суми пені, а також сум, які були сплачені відповідачем станом на початок спірного періоду - 01.12.2017 та протягом цього періоду.

Відповідач -Акціонерне товариство оператор газорозподільної системи Харківміськгаз із зазначеним рішенням не погодилось та подало на нього до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить це рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається, зокрема, на те, що господарський суд першої інстанції не врахував, що розрахунок спірних сум інфляційних та річних позивачем здійснено невірно, за відсутності обґрунтування наведених в ньому сум простроченого грошового зобов`язання, на яке нараховано спірні суми інфляційних та річних та без врахування умов договору постачання природного газу від 30.01.2009 № 06/09-58, які передбачають зарахування здійснених відповідачем оплат за Договором в рахунок погашення основного боргу за минулі періоди.

У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 23.06.2020, для розгляду справи №922/4238/20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., суддя Пуль О.А., суддя Шевель О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.07.2021 у справі №922/4238/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи Харківміськгаз, м. Харків (вх. № 1892 Х2/5) на рішення господарського суду Харківської області від 25.05.202 у справі № 922/4238/20 та призначено розгляд апеляційної скарги на 05.08.2021 р.

У відповідності до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 27.07.2021, у зв`язку з відпусткою судді Пуль О.А., для розгляду справи №922/4238/20 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя-доповідач Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.

26.07.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

05.08.2021 протокольною ухвалою оголошено перерву у розгляді справи до 02.09.2021 року о 14:15.

25.08.2021 від позивача надійшли пояснення(вх. № 9745) щодо розрахунку позовних вимог.

30.08.2021 від відповідача надійшли пояснення з розрахунком 3% річних та інфляційних.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.09.2021 підтримує апеляційну скаргу, а представник позивача проти її доводів заперечує та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги відповідача, зважаючи на таке.

30.01.09 р. між сторонами був укладений договір на постачання природного газу за № 06/09-58, відповідно до умов договору позивач зобовязався передати у власність відповідачу в 2009 році природний газ, а відповідач зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах даного договору. У відповідності до п. 6.1 договору оплата за газ проводиться грошовими коштами шляхом 100% попередньої оплати вартості обсягів газу, запланованих для поставки за 5 банківських днів до початку місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 10 числа, наступного за місяцем поставки газу.

ДК "Газ України" НАК "Нафтогаз України" звернувся до суду Харківської області в межах справи № 5023/781/11 з позовом до, ВАТ по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 146 288 432,83 грн. у тому числі 117 926 325,18 грн. основного боргу, 13 665 409,56 грн. пені, 11 318 278,07 грн. інфляційних та 3 378 420,02 грн. 3% річних за договором № 06/09-58 на постачання природного газу, укладеного між сторонами 30.01.09 р.

Рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/11 позов задоволено частково. Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Харківміськгаз" на користь Дочірньої компанії „Газ України Національної акціонерної компанії „Нафтогаз України 78 593 042,09 грн. основного боргу, 10 872 333,77грн. інфляційних витрат, 3 378 420,02 грн. 3% річних, 6 832 704,78 грн. пені, витрати по сплаті державного мита у сумі 15 380,57 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у сумі 207,58 грн. В частині стягнення 28 996 919,00 грн. основного боргу провадження у справі припинено (т. 1, а.с. 17-19).

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2012 року апеляційну скаргу відповідача задоволено частково. Рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/2011 в частині стягнення 62 632 790,08 грн. основного боргу скасовано, та в даній частині позову провадження у справі припинено. В іншій частині рішення господарського суду залишено без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 922/4238/20 заяву Публічного акціонерного товариства "Харківміськгаз" про розстрочку виконання рішення суду від 18 квітня 2011 року по справі № 5023/781/11 на 20 років задоволено та розстрочено виконання рішення господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/11 на 20 років зі сплатою рівними платежами по 154 413,74 грн. щомісячно, починаючи з 11.09.2013 року згідно наведеного в ухвалі суду графіку (т. 1, а.с. 20-21).

Відповідно до вимог частини 5 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку із простроченням виконання зобов`язання за Договором, позивачем в рамках даної справи у відповідності до розрахунку (т.1, а.с. 12-16) заявлено до стягнення з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 3 679 456, 18 грн. за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року та 3 % річних у розмірі 1 720 287, 16 грн. за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020, які нараховано на частину заборгованості, стягнутої рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2011 року у справі № 5023/781/11 та розстроченою ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 року у справі № 5023/781/11

Як вбачається з доданого до позовної заяви розрахунку суми позову, письмових та усних пояснень позивача, позивачем нараховано спірні суми інфляційних та 3 % річних наступним чином.

При розрахунку 3% річних позивач визначив суму боргу на початок спірного періоду (станом на 26.12.2017)- 21980 790,99 грн., яка обчислена ним шляхом віднімання від розстроченої ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 922/4238/20 суми 37059298,73 грн. (включає основний борг, пеню, інфляційні та річні), суми пені в розмірі 6832704,78 грн., а також сплачених відповідачем до початку спірного періоду 8091389,22 грн. і сплачених 26.12.2017 154413,74 грн.

В подальшому нарахування 3% річних за спірний період позивачем здійснено по місяцям на суми залишку боргу, з урахуванням здійснених відповідачем щомісяця періодичних платежів по 154413,74 грн., відповідно до графіку розстрочення згідно з ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 922/4238/20.

При розрахунку інфляційних втрат позивач визначив суму боргу на початок спірного періоду (станом на грудень.2017)- 22135204,73 грн., яка обчислена ним шляхом віднімання від розстроченої ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 922/4238/20 суми 37059298,73 грн. (включає основний борг, пеню, інфляційні та річні), суми пені в розмірі 6832704,78 грн., а також сплачених відповідачем до початку спірного періоду 8091389,22 грн.

В подальшому нарахування інфляційних за спірний період позивачем здійснено по місяцям на суми залишку боргу, з урахуванням здійснених відповідачем щомісяця періодичних платежів по 154413,74 грн., відповідно до графіку розстрочення згідно з ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 922/4238/20.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів частково не погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог та дійшла висновку про часткове задоволення позову,зважаючи на наступні підстави.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарськізобов`язання таорганізаційно-господарські зобов`язання.

Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Положеннями ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до ч. 1 зазначеної статті, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Разом з цим частиною 2 цієї статті передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є особливою мірою відповідальністю, передбаченою за порушення грошового зобов`язання, відмінною від штрафних санкцій, яка застосовується незалежно від вини боржника, та є способами захисту майнового права та інтересу кредитора, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Виходячи з аналізу положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Крім цього у постанові Великої Палати Верховного суду від 04.06.2019 року у справі № 916/190/18 зазначено наступні висновки.

Згідно з частиною 1 статті 239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Розстрочення - це виконання рішення частинами, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі.

Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

Водночас розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа заборгованості за відповідним договором є незмінною.

Таким чином, розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не змінює договірне цивільне або господарське зобов`язання, у тому числі в частині строків його виконання. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом.

Розстрочення виконання судового рішення не припиняє договірного зобов`язання відповідача, а тому не звільняє останнього від наслідків порушення відповідного зобов`язання, зокрема шляхом сплати сум, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.

З аналізу вищевикладеного, випливає, що після прийняття судом рішення про розстрочку або відстрочку виконання рішення, договірне грошове зобов`язання боржника не припиняється та не змінюється, в тому числі в частині строку виконання, а тому передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України інфляційні втрати та три проценти річних підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання такого грошового зобов`язання.

Таким чином, з ухваленням господарським судом Харківської області рішення у справі № 5023/781/11 про стягнення боргу за договором поставки природного газу від 30.01.2009 № 06/09-58 та нарахованих на цей борг інфляційних втрат, 3% річних та пені, а також постановленням ухвали від 29.07.2013 у справі № 5023/781/11 про надання розстрочки виконання вказаного рішення суду,зобов`язання відповідача не припинилось та триває на час розгляду даної справи, строки виконання договірного грошового зобов`язання не змінились. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України.

При цьому колегія суддів наголошує, що надана ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 5023/781/11 розстрочка виконання рішення господарського суду Харківської області у справі № 5023/781/11 не змінює строків саме договірного зобов`язання, яким є зобов`язання за основною заборгованістю за договором поставки природного газу від 30.01.2009 № 06/09-58, в той час як розстрочена заборгованість за вказаною ухвалою, на яку позивач нарахував спірні суми інфляційних та 3% річних включає в себе окрім основного боргу , також інфляційні та річні, які не належать до договірного зобов`язання, а тому строк їх сплати встановлено зазначеною ухвалою суду, є таким, що на час розгляду даної справи не настав, у зв`язку з чим вказані суми розстрочених ухвалою суду інфляційних та річних позивачем безпідставно включено до простроченного грошового зобов`язання, на яке він нарахував спірні суми інфляційних та річних.

Крім цього відповідно до статті 534 Цивільного кодексу України (черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням), у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

За змістом зазначеної норми, вона є диспозитивною, оскільки передбачає можливість сторонами в договорі встановити іншу черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням.

В пункті 6.3. договору поставки природного газу від 30.01.2009 № 06/09-58 (т. 2 а.с. 126-131) сторони передбачили, що за наявності заборгованості у покупця за цим Договором постачальник зараховує кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди за цим Договором ,незалежно від вказаного в платіжному дорученні призначення платежу.

Таким чином сторони в п. 6.3. Договору, відповідно до диспозитивної норми статті 534 Цивільного кодексу України, встановили черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями, які виникли на його підставі, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі шляхом зарахування відповідних коштів в першу чергу на погашення наявної основної заборгованості за попередні періоди.

З розрахунку суми позову вбачається, що позивач в порушення умов п. 6.3. Договору здійснені відповідачем на початок спірного періоду та у спірному періоді платежі зараховував на погашення не лише основного боргу, але і в рахунок погашення всієї суми, щодо якої надана розстрочка виконання рішеня суду вищевказаною ухвалою суду.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що правомірним є нарахування інфляційних та річних у спірному періоді саме на суму основного боргу за Договором, стягнуту за рішенням господарського суду Харківської області від 18.04.2011 у справі № 5023/781/11 з урахуванням постанови Харківського апеляційного господарського суду від 11.07.2012, розстрочену ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 5023/781/11 , а само основний борг в сумі 15960252,01 грн., зменшену на суму здійснених відповідачем оплат, які були сплачені відповідачем станом на початок розрахункового періоду - 01.12.2017 -8091389,22 грн. та сум сплачених протягом цього періоду.

Аналогічні правові висновки щодо здійснення нарахувань за ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України лише на суму основного боргу, не обтяженого іншими нарахуваннями та стягнутого за рішенням суду викладено в постановах Верховного Суду: від 12.03.2018 у справі № 914/712/16, від 23.10.2018 у справі № 913/70/18, від 21.05.2019 у справі № 904/4137/19.

Представником відповідача надано до суду апеляційної інстанції розрахунок інфляційних та 3% річних, нарахованих на залишок основного боргу станом на грудень 2017 року. Дослідженням вказаного розрахунку встановлено, що він містить помилки у вихідних даних, а саме: в сумі фактичної оплати станом на 26.12.2017, яка в розрахунку інфляційних становить 8091989,22 грн. замість 8091389,22 грн., внаслідок чого неправильно обчислена сума основного боргу станом на початок розрахункового періоду -7868 262,79 грн., замість 7868862,79 грн., а також зазначена неправильна сума основного боргу на початок розрахункового періоду в розрахунку суми 3% річних, що призвело до неправильного остаточного розрахунку спірних сум інфляційних та річних, у зв`язку з чим колегія суддів не приймає цей розрахунок та здійснює власний розрахунок спірних сум.

Щодо порядку розрахунку інфляційних, колегія суддів зазначає наступне.

Виходячи з положень частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, у кредитора є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

Згідно з правовою позицією Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.06.2020 у справі № 905/21/19, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003. Порядок індексації грошових коштів визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 Постанови КМУ №1078).

Отже, при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період.

З огляду на це, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погодилась з методикою розрахунку інфляційних збитків відповідно до статті 625 ЦК України, яка передбачає такий математичний підхід, що дозволяє включення інфляційних збитків попереднього періоду до загальної суми боргу, яка обраховується із застосуванням індексів інфляції, визначених Держстатом України на наступні періоди, без переривання ланцюга розрахунку у випадку зниження інфляції менше 100% (дефляції).

При цьому Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зазначила формулу розрахунку інфляційних: в разі, коли при зменшенні суми боргу у конкретному місяці "А" на певну суму (до прикладу 100 грн.), до уваги приймається сума боргу на початок розрахункового періоду "Х", помножена на індекс інфляції у цьому місяці (до прикладу " і-1"), і від зазначеного добутку необхідно віднімати суму погашення (100 грн.) Отже, у математичному викладі це можна відобразити такою формулою:

"Х" * "і-1" - 100 грн. = "ЗБ",

де "Х" - залишок боргу на початок розрахункового періоду, "і-1" - офіційно встановлений індекс інфляції у розрахунковому місяці та 100 грн. - умовна сума погашення боргу у цьому місяці, а "ЗБ" - залишок основного боргу з інфляційною складовою за цей місяць (вартість грошей з урахуванням інфляції у цьому місяці та часткового погашення боргу у цьому ж місяці).

А за наступний місяць базовою сумою для розрахунку індексу інфляції буде залишок боргу разом з інфляційною складовою за попередній місяць ("ЗБ" відповідно до наведеної формули), який перемножується на індекс інфляції за цей місяць, а від зазначеного добутку має відніматися сума погашення боржником своєї заборгованості у поточному місяці (якщо таке погашення відбувалося).

У випадку якщо погашення боргу не відбувалося декілька місяців підряд, то залишок основного боргу з інфляційною складовою за перший розрахунковий місяць такого періоду ("ЗБ") перемножується послідовно на індекси інфляції за весь період, протягом якого не відбувалося погашення боргу та ділиться на 100%.

Для відокремлення інфляційних збитків за певний період від основної заборгованості, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням такої послідовності, необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду.

Здійснивши власний розрахунок спірних сум відповідно до зазначених норм та умов Договору, колегія суддів зазначає наступне.

При розрахунку інфляційних втрат сума боргу на початок спірного періоду визначена шляхом віднімання від розстроченої ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 922/4238/20 суми основного боргу 15960252,01 грн. суми фактично сплачених відповідачем до початку спірного періоду 8091389,22 грн., що становить 7868862,79 грн.

Для відокремлення інфляційних за спірний період, від остаточного розрахунку основного боргу з інфляційною складовою, проведеного із застосуванням вищенаведеної послідовності -3459156,98 грн. необхідно відняти основний борг, який залишився непогашеним на кінець розрахункового періоду -2290468,15 грн., в результаті сума інфляційних за спірний період становить 1168688,83 грн.( 3459156,98 грн. -2290468,15 грн.= 1168688,83 грн.)

При розрахунку 3% річних сума боргу на початок спірного періоду визначена шляхом віднімання від розстроченої ухвалою господарського суду Харківської області від 29.07.2013 у справі № 922/4238/20 суми основного боргу 15960252,01 грн. суми фактично сплачених відповідачем до початку спірного періоду 8091389,22 грн. та здійснений 26 грудня 2017 року платіж 154413,74 грн., що становить 7714449,05 грн.

В подальшому нарахування 3% річних за спірний період слід здійснювати, виходячи із зазначеної суми основного боргу на початок спірного періоду та залишків боргу за відповідні місяці з урахуванням здійснених відповідачем щомісяця періодичних платежів по 154413,74 грн.В результаті відповідного підрахунку, сума 3% річних за спірний період склала 451051,12 грн.

Колегія суддів відхиляє, як безпідставні, посилання позивача у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових поясненнях, як на протилежну вищенаведеній судом апеляційної інстанції практиці щодо нарахування інфляційних та річних лише на суму основного боргу, на правові висновки, що викладені в постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 904/4137/19, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18, від 30.07.2019 у справі № 913/159/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, оскільки предметом позову у вказаних справах є стягнення інфляційних та 3% річних, нарахованих лише на суму основної заборгованості, стягнуту за рішенням суду.

Що стосується посилань позивача на постанову Верховного Суду від 11.11.2019 у справі № 910/5098/18, яка стосується саме порядку нарахування інфляційних, суд апеляційної інстанції під час здійснення власного розрахунку інфляційних втрат, що підлягають стягненню врахував зазначену в цій постанові правову позицію, пославшись на аналогічну правову позицію, що викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2020 у справі № 905/21/19.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції внаслідок нез`ясуваня обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, дійшов неправильного висновку про задоволення позову в повному обсязі, у зв`язку з чим оскаржуване рішення пілягає відповідній зміні згідно з наведеним вище перерахунком судом апеляційної інстанції, з урахуванням вимог законодавства та умов договору постачання природного газу від 30.01.2009 № 06/09-58, спірних сум інфляційних та річних.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст.126, 129, 269, п. 2 ч.1 ст. 275, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства оператор газорозподільної системи Харківміськгаз задовольнити частково.

Рішення господарського суду Харківської області від 25.05.2021 у справі № 922/4238/20 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59, ) на користь Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) суму 3 % річних за період з 26.12.2017 року по 24.12.2020 року у розмірі 451051,12 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2017 року по листопад 2020 року у розмірі 1168688,83 грн.та 24298,85 грн. судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Дочірньої компанії "Газ України" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 1, ) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківміськгаз" (61004, м. Харків, вул. Москалівська, буд. 57/59, ) 85045,96 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Харківської області видати відповідні накази із зазначенням всіх необхідних реквізитів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.09.2021.

Головуючий суддя І.В. Тарасова

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя О.В. Шевель