ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2021 року, м. Херсон, справа № 923/967/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Закуріна М. К., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

до Приватного підприємства «Левас»

про стягнення 20585 грн,

у с т а н о в и в:

Дії та аргументи Позивача

16.07.2021Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулося з позовом до Приватного підприємства «Левас» про стягнення 20585грн, з яких:8055 грн пені та 12530 грн штрафу за несвоєчасне виконання робіт за договором підряду № 16-2/1364-19 від 12.06.2019. Поряд з цим, Позивач заявив вимоги про компенсацію за рахунок Відповідача витрат на сплату судового збору у сумі 2 270 грн.

У якості обґрунтування власної позиції Позивач вказав, що за умовами договору, з урахуванням додаткової угоди, Відповідач зобов`язався виконати роботи в строк до 09.11.2020, проте прострочив виконання своїх зобов`язань на 45 днів, що підтверджується актом приймання-передачі робіт № 1, у зв`язку з чим за умовами договору повинен сплатити 8055 грн пені та 12530 грн штрафу.

Процесуальні дії та рішення суду

Ухвалою від 19.07.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи. Цією ж ухвалою суд установив Відповідачу строки для подачі процесуальних заяв. Проте, Відповідач відзив на позов не надав, хоча ухвалу суду отримав 09.08.2021, о слідує з повідомлення про вручення поштового відправлення № 939.

При вирішенні питання порядку подачі доказів з метою їх подальшої оцінки при винесенні даного рішення, суд зазначає, що Позивач дотримав вимоги частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України щодо подачі доказів разом із позовною заявою, а тому названі вище письмові докази прийняті судом до розгляду.

Суд також констатує, що сторони не заявили будь-які процесуальні клопотання.

Установлені судом обставини

Відповідно до пункту 1.1. Статуту Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» є юридичною особою, що утворено як акціонерне товариство, 100 відсотків акцій якого закріплюються в державній власності (а.с. 9-28).

12.06.2021 Державне підприємство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (за змістом додаткової угоди № 1 від 30.08.2019 Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго»), як Замовник, та Приватне підприємство «Левас», як Виконавець, уклали договір № 16-2/1364-19 (а.с. 30-37), за умовами якого, з урахуванням додаткових угод № 2 від 31.10.2019, № 3 від 23.12.2019, № 4 від 08.04.2020, № 5 від 26.06.2020 та № 6 від 15.09.2020:

- предметом закупівлі є розробка технічної документації із землеустрою (пункт 1.1);

- Виконавець зобов`язався виконати роботи з розроблення технічної документації, а Замовник прийняти та оплатити виконані роботи (пункт 1.2.);

- етапи та строки виконання окремих видів робіт визначені погодженим сторонами календарним планом виконання робіт (додаток 2 до Договору) (пункт 1.4.);

- загальна вартість робіт становить 179 000 грн (пункт 2.1.);

- приймання виконаних робіт оформлюється актом (пункт 3.1.);

- початок виконання робіт з дати підписання договору, закінчення 09.11.2020 (пункт 4.1.);

- за порушення строків виконання робіт Виконавець сплачує Замовнику пеню згідно з частиною другою статті 231 Господарського кодексу України у розмірі 0,1% вартості робіт, строк виконання яких порушений, за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів Виконавець повинен додатково сплатити Замовнику штраф у розмірі семи відсотків від вказаної вартості (пункт 5.2.2.).

Додатком № 2, з урахуванням додаткової угоди № 6 від 15.09.2020, до договору сторонами погоджено календарний план виконання робіт (а.с. 41-42), за яким кінцевим строком виконання робіт є 09.11.2020.

Відповідно до акту приймання-передачі робіт № 1 від 24.12.2020 Виконавець виконав у повному обсязі і належним чином оформив роботи; загальна вартість робіт складає 179000 грн. Сторони не мали претензій щодо виконаних робіт та сплати їх вартості, що підтверджено їх підписами і печатками (а.с. 52-53).

На підставі викладеного суд резюмує, що на виконання умов договору Відповідач виконав, а Позивач прийняв роботи 24.12.2020 на загальну суму 179 000 грн.

Разом з цим, 10.02.2021 за вих. № 01/5028 Позивач на адресу Відповідача направив претензію про сплату пені та штрафу у зв`язку з простроченням виконання зобов`язання за договором на 45 днів.

Отже, за вказаних обставин та доказів Позивач підтвердив наявність договірних відносин з Відповідачем щодо виконання робіт, їх вартість, а також строк виконання робіт та факт порушення Відповідачем строку виконання робіт.

Оцінка суду установлених обставин та положень законодавства

Щодо правової природи договорів та договірних відносин

Установлені судом обставини наявності укладеного між сторонами договору, свідчать про виникнення між ними майново-господарських зобов`язань, у силу яких у відповідності до приписів статей 173, 174, 175 Господарського кодексу України одна сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони, а інша (управнена) сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За частиною 1 статті 175 того ж Кодексу майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

При визначені правової природи договору суд враховує його умови, права та обов`язки сторін, а також предмет.

Зміст та умови договору, аналіз правовідносин та господарсько-договірних зобов`язань (майново-господарських зобов`язань у відповідності до частини 1 статті 179 ГК України), які виникли між сторонами, з огляду на вказані правові положення, свідчать, що за своєю юридичною природою між ними укладено договір підряду.

Так, у відповідності до статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина 1).

За частиною 1 статті 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Отже, Відповідач, як виконавець робіт, зобов`язаний виконати роботи у встановлений договором строк, а саме 09.11.2020.

Безпосередньо обов`язок замовника прийняти роботу, виконану підрядником, урегульований положеннями статті 853 ЦК України. Так, замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові (частина 1).

Зокрема, відповідно до акту приймання-передачі робіт № 1 Замовник прийняв виконані роботи 24.12.2020. Таким чином Відповідач прострочив виконання зобов`язання за договором на 45 днів.

Статтею 193 ГК України встановлені загальні правила виконання господарських зобов`язань, за якими: суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (частина 1); кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу (частина 2); не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань (частина 7).

Таким чином, Відповідач, не виконавши роботи у визначений договором строк, допустив порушення статті 193 ГК України та умов укладеного договору.

Окреслені у статті 193 ГК України правила та принципи господарювання, які корелюються із загальними засадами цивільного законодавства, вказаними у пункті 6 статті 3 ЦК України (справедливість та добросовісність) та засадами зобов`язань, визначеними у частині 3 статті 509 ЦК України (добросовісність, розумність, справедливість), означають, що цивільні права мають здійснюватися, а обов`язки виконуватися не тільки відповідно до їх призначення, а й справедливо та добросовісно, з урахуванням правил господарювання, з метою досягнення загальногосподарського інтересу.

У пункті 8.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що ці принципи втілюються у нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

У даному контексті суд також зазначає, що безпосередньо сутність справедливості виражається у ментальних уявленнях, що є добро і зло, правда і неправда, а добросовісність означає необхідність сумлінної, чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав, а також дотримання належної турботливості і ставлення до процесу виконання зобов`язання з урахуванням захищених законодавством прав та інтересів іншої сторони.

Отже, зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання, мають ґрунтуватися на засадах добросовісності та справедливості; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, з урахуванням інтересів другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. І напроти, відсутність потрібної турботливості може вказувати на вину боржника, котра відіграє роль суб`єктивної умови відповідальності.

Водночас, суд не абсолютизує наведені принципи по відношенню до поведінки Відповідача, оскільки вона може бути наслідком не тільки суб`єктивних, але і об`єктивних причин. Проте, з огляду на положення статті 74 Господарського процесуального кодексу України він повинен довести наявність відповідних причин.

У свою чергу, Відповідач не надав доказів існування об`єктивних причин та обставин, які б вказували на вжиття ним усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що Відповідач, допустив несвоєчасне виконання робіт за договором, чим порушив взяте на себе зобов`язання та не довів зворотного.

Щодо відповідальності за невиконання зобов`язання з поставки

У пункті 5.2.2. договору сторони обумовили відповідальність Відповідача за порушення строків виконання робіт шляхом нарахування пені згідно з частиною другою статті 231 ГК України у розмірі 0,1% вартості робіт, строк виконання яких порушений, за кожний день прострочення, а також за прострочення понад тридцять днів штрафу у розмірі семи відсотків від вказаної вартості.

Оскільки Позивач, як слідує зі Статуту, є підприємством, яке належить до державного сектору економіки, то нарахування штрафних санкцій за статтею 231 ГК України є правомірним.

Зокрема, Позивач нарахував 8055 грн пені за період з 10.11.2020 по 24.12.2020 та штраф у сумі 12530грн від вартості робіт.

Вирішуючи спір у цій частині суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 199 ГК України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором, а за частинами 1 та 2 статті 217 ГК України такими санкціями є заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки, серед яких - застосування штрафних санкцій.

Згідно із частиною 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За частиною четвертою статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

В статті 549 ЦК України конкретизовано визначення таких штрафних санкцій, а саме штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2), а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3).

У пункті 71 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що:

- пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання,

- до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію і, навпаки, з моменту порушення є мірою відповідальності

Таким чином, неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання; вона стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

У даному випадку Відповідач прострочив строк виконання робіт, чим порушив умови договору.

При цьому суд зазначає, що при розрахунку пені Позивач помилково визначив кінцеву дату нарахування, оскільки акт приймання-передачі робіт № 1 підписаний, а роботи відповідно передані, 24.12.2020, то кінцевою датою періоду нарахування є 23.12.2020.

З урахуванням викладеного суд здійснив власний розрахунок пені за формулою: пеня = (вартість робіт) х 0,1% х (кількість прострочених днів):

- 179000 грн (за період з 10.11.2020 по 23.12.2020) х 0,1% х 44 дні = 7876 грн.

Таким чином сума пені, яка підлягає задоволенню, складає 7876 грн, натомість вимоги щодо стягнення 179 грн пені задоволенню не підлягають.

У зв`язку з невиконанням зобов`язання щодо строків виконання робіт Позивач правомірно нарахував до сплати Відповідачу штраф у сумі 12530 грн, виходячи із розрахунку за формулою: (вартість робіт) х 7 % (розмір штрафу) = штраф; а саме: 179000 грн х 7 % = 12530 грн.

Суд також зазначає, що одночасне застосування Позивачем до Відповідача пені та штрафу узгоджується з положеннями діючого законодавства, оскільки згідно з наведеною вище статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

У пункті 5.44 постанови Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 18.05.2021 у справі № 913/686/19 Суд надав правові висновки стосовно застосування вказаних правових положень та вказав, що:

- одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить положенням статті 61 Конституції України, адже пеня та штраф є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності,

- у межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Отже, нарахування Позивачем до сплати Відповідачу пені у сумі 7876 грн та штрафу у сумі 12530 грн є правомірним, натомість вимоги щодо стягнення 179 грн пені задоволенню не підлягають.

Висновки суду з предмету судового розгляду

На підставі викладеного, за результатами оцінки доказів, з урахуванням факту порушення Відповідачем строків виконання робіт, доведеністю Позивачем власних вимог, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення пені у сумі 7876 грн та штрафу у сумі 12530 грн такими, що підлягають задоволенню в цих сумах. Натомість позовні вимоги про стягнення 179 грн пені задоволенню не підлягають.

Розподіл судових витрат

Судовими витратами у даній справі є витрати Позивача на сплату судового збору відповідно до платіжного доручення № 1083 від 06.07.2021 сумі 2270 грн, які згідно з приписами статті 129 ГПК України підлягають стягненню з Відповідача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у сумі 2247,30 грн, що складає 99% співвідношення заявленої до стягнення суми та задоволеної судом.

На підставі вказаних правових норм та керуючись статтями 129, 238 та 240 ГПК України,

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Левас» (73000, м. Херсон, вул. Фрітаун, буд. 90; ідентифікаційний код 24117095) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, буд. 25; ідентифікаційний код 00100227) 7876 грн пені, 12530 грн штрафу та 2247,30грн компенсації по сплаті судового збору.

3. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя М.К. Закурін