РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2021Справа № 910/8561/21

Господарський суд міста Києва, в складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Фізичної особи-підприємця Рибака Михайла Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги, буд. 121 В; ідентифікаційний код 00851519) в особі філії "Авангард" Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (77450, Івано-Франківська обл., Тисменицький р-н, село Загвіздя; ідентифікаційний код 39765654)

про стягнення 251 885, 60 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулась Фізична особа-підприємець Рибак Михайло Васильович з позовом до Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" в особі філії "Авангард" Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" про стягнення 251 885, 60 грн, у зв`язку з порушення зобов`язань за договором № 12-12/18 про надання послуг з перевезення в частині здійснення оплати наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 позовну прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

11.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки кошти за надані послуги на виконання умов договору ним були сплачені відповідачу.

22.06.2021 до Господарського суду міста Києва надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, з якої вбачається, що позивачем при поданні позову враховані проплати відповідача, на які він посилається у відзиві на позовну заяву.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.12.2018 між Фізичною особою-підприємцем Рибаком Михайлом Васильовичем (перевізник) та Приватним акціонерним товариством "Агрохолдинг Авангард" в особі філії "Авангард" Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (замовник) укладено договір № 12/12-18 про надання послуг перевезення, відповідно до умов якого перевізник зобов`язується за плату і за рахунок замовника надати послуги з перевезення визначених замовником пасажирів та їх багажу, вантажів та їх супроводжуючого (послуги).

Відповідно до п. 2.2. та п. 2.3. договору для здійснення конкретного перевезення замовник подає перевізникові заявку з описом умов і особливостей необхідного замовникові перевезення (маршрут, адреса, дата і час подачі транспортного засобу тощо).

Заявка подається в усній або письмовій формі (в тому числі за допомогою телефонного та факсимільного зв`язку).

На підтвердження факту надання перевізником послуг сторони складають Акти здачі-приймання наданих послуг (п. 2.6. договору).

Згідно п. 4.3. договору розрахунок за надані послуги перевізником здійснюється шляхом перерахунку на безготівковий рахунок перевізника або шляхом внесення готівки протягом 5 робочих днів з моменту підписання акту здачі приймання наданих послуг.

Даний договір відповідно до п.6.1 набирає чинності з дня підписання і діє до 31.12.2019.

Також між сторонами 13.03.2020 було укладено додаткову угоду №1, якою сторони погодили змінити п. 6.1. договору та відповідно викласти його в наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору".

Крім того, п. 2 даної додаткової угоди погоджено, що у зв`язку із тим, що станом на 13.03.2020 у замовника виникла заборгованість перед перевізником по договору № 12/12-18 від 12.12.2018 у сумі - 437 579, 00 грн, сторони домовилися розстрочити вказану суму боргу починаючи з 01.04.2020 та погасити її за погодженим графіком.

Із позовної заяви вбачається, що в період з вересня 2020 до березня 2021 позивач надавав відповідачу послуги на суму 448 760, 00 грн., однак відповідачем було сплачено 196 874,40 грн, у зв`язку з чим станом на 04.03.2021 заборгованість відповідача перед позивачем становить 251 885, 60 грн.

Із поданого відзиву вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем до позовної заяви додано акти, які не стосуються предмету спору, а саме: акт № 13 від 31.01.2021 на суму 74 400 грн.; акт № 27 від 28.02.2021 на суму 67 200 грн та акт № 37 від 03.03.2021 на суму 7 200 грн. оскільки останні були укладені сторонами щодо надання транспортних послуг, а саме перевезення працівників відповідача за період з 1 січня 2021 по 03 березня 2021, і не мають жодного відношення до укладеного договору № 12/12-18 від 12.12.2018.

Також відповідач зазначає, що ним було проведено у період з 01.10.2020 по 03.03.2021 ряд оплат по договору на загальну суму 440 824, 40 грн у зв`язку з чим відповідач зазначає, що позовні вимоги є необгрунтованими та безпідставними.

У поданій відповіді на відзив позивач зазначає, що зазначені у відзиві платіжні доручення вже було враховано позивачем при подачі позову та під час розгляду іншої справи про стягнення заборгованості за інший період.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № 12/12-18 від 12.12.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором перевезення.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно ст. 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 ст. 910 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення.

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ст. 916 Цивільного кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 919 Цивільного кодексу України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем було надано відповідачу послуги перевезення на загальну суму 448 760, 00 грн., що підтверджується наступними актами здачі-приймання (надання послуг): акт здачі-приймання за від 30.09.2020 на суму 72 000, 00 грн; акт здачі-приймання № 209 від 31.10.2020 на суму 74 400, 00 грн; акт здачі-приймання № 244 від 30.11.2020 на суму 72 000, 00 грн; акт здачі-приймання № 289 від 14.12.2020 на суму 7 160, 00 грн; акт здачі-приймання № 323 від 31.12.2020 на суму 74 400, 00 грн; акт здачі-приймання № 13 від 31.01.2021 на суму 74 400, 00 грн; акт здачі-приймання № 27 від 28.02.2021 на суму 67 200, 00 грн; акт здачі-приймання №37 від 03.03.2021 на суму 7 200, 00 грн.

Водночас, враховуючи заперечення відповідача, щодо актів № 13 від 31.01.2021 на суму 74 400, 00 грн; № 27 від 28.02.2021 на суму 67 200, 00 грн та № 37 від 03.03.2021 на суму 7 200, 00 грн, оскільки останні згідно доводів відповідача були укладені сторонами на виконання іншого договору суд зазначає, що не погоджується з такими твердженнями відповідача у зв`язку з тим, що останні не підтверджені належними та допустими доказами, а вказані акти містять посилання саме на договір № 12/12-18 від 12.12.2018 та відповідно підписані сторонами.

Разом з тим, суд зазначає, що всі перелічені вище акти містять підписи сторін, що в свою чергу підтверджує факт надання послуг позивачем відповідачу та відповідно виникнення у останнього обов`язку здійснити оплату вказаних послуг.

Інших заперечень щодо наявних в матеріалах справи актів відповідачем у відзиві не зазначено, а відтак обставини, щодо надання послуг перевезення на загальну суму 448 760, 00 грн. визнаються судом встановленими.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що станом на 13.03.2020 сторони додатковою угодою підтвердили факт існування у відповідача перед позивачем заборгованості в розмірі 437 579, 00 грн та відповідно розстрочили її сплату до 01.04.2020.

Із доводів відповідача та згідно наданих ним копій платіжних доручень вбачається, що відповідачем було сплачено позивачу кошти в розмірі 433 610, 00 грн.

Однак, на спростування вказаних обставин позивачем у відповіді на відзив зазначено, що надані відповідачем платіжні доручення: № від 23.10.2020 на суму 37 200 грн.; № від 26.10.2020 на суму 37 200 грн.; № від 27.10.2020 на суму 20 750 грн; № від 26.11.2020 на суму 50 000 грн.; № від 27.11.2020 на суму 24 400 грн.; № від 17.12.2020 на суму 37 200 грн.; № від 21.12.2020 на суму 37 200 грн. вже було враховано при розгляді справи № 909/938/20.

Суд вказує, що відповідачем дані доводи позивача не спростовано, а відтак дані обставини є доведеними позивачем згідно ч. 1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України.

Із позовної заяви вбачається та одночасно визнається відповідачем у відзиві, що останній на виконання умов договору перевезення № 12-12/18 від 12.12.2018 в рахунок оплати наданих послуг за вересень 2020 - березень 2021 було сплачено 196 874, 40 грн згідно платіжних доручень: № від 09.10.2020 на суму 38 100 грн.; видатковий касовий ордер від 05.11.2020 на суму 7 214, 40 грн.; № від 30.12.2020 на суму 7 160 грн.; № від 29.01.2021 на суму 74 400 грн.; № від 26.02.2021 на суму 70 000 грн.

Підсумовуючи викладене, враховуючи подані сторонами докази, суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано заявлених позивачем вимог щодо неналежного виконання умов договору та здійснення оплати у відповідно до п. 4.3. договору, що в свою чергу є підставою для задоволення заявлених позивачем вимог та стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 251 885, 60 грн за договором № 12-12/18 від 12.12.2018 за надання послуг в період з вересня 2020 по березень 2021.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Рибака Михайла Васильович - задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (03115, м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 121 В; ідентифікаційний код 00851519) в особі філії "Авангард" Приватного акціонерного товариства "Агрохолдинг Авангард" (77450, Івано-Франківська обл., Тисменицький р-н, село Загвіздя; ідентифікаційний код 39765654) на користь Фізичної особи-підприємця Рибака Михайла Васильовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) заборгованість в розмірі 251 885 (двісті п`ятдесят одна тисяча вісімсот вісімдесят п`ять) грн. 60 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 25.08.2021

Суддя Д.О. Баранов