РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

07.09.2021Справа № 910/9261/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом державного підприємства "Укркомунобслуговування" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про стягнення 184 833,62 грн,

без виклику представників учасників процесу (без проведення судового засідання).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У червні 2021 року державне підприємство "Укркомунобслуговування" (далі - Підприємство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Комісія), заборгованості в розмірі 184 833,62 грн, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про відшкодування витрат балансоутримувача на надання комунальних послуг від 30 січня 2020 року № 9/2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14 червня 2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

24 червня 2021 року через загальний відділ канцелярії суду позивачем на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 14 червня 2021 року подано документи для усунення недоліків позовної заяви.

У зв`язку з наведеними обставинами ухвалою Господарського суду міста Києва від 29 червня 2021 року було відкрито провадження у справі № 910/9261/21 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

27 липня 2021 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Комісія заперечувала проти позовних вимог з підстав відсутності між сторонами договору про відшкодування витрат балансоутримувача у заявлений період.

Також у липні 2021 року до суду надійшла заява Комісії від 23 липня 2021 року № 2071/15-21, в якій відповідач просив суд розглядати дану справу в порядку загального позовного провадження, посилаючись на те, що розгляд даної справи у порядку спрощеного провадження зумовить неповне дослідження фактичних обставин справи, що в свою чергу може спричинити до виникнення зобов`язання відповідача здійснити неправомірні та необґрунтовані витрати, які негативно вплинуть на витратну частину Державного бюджету України.

2 серпня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач навів доводи на спростування заперечень відповідача.

Ухвалою від 16 серпня 2021 року було відмовлено в задоволенні заяви Комісії від 23 липня 2021 року № 2071/15-21 про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12 січня 2015 року між Фондом державного майна України (орендодавець) та Комісією (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, № 24, за умовами якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення на 3, 4 та 5 поверхах загальною площею 1 596,4 кв.м. по вул. Димитрова (Ділова), 24 у місті Києві, що обліковується на балансі Підприємства (балансоутримувач).

Цього ж дня Підприємство, Комісія та Фонд державного майна України підписали та скріпили своїми печатками акт приймання-передавання орендованого майна.

24 лютого 2021 року між орендодавцем та орендарем, за погодженням з балансоутримувачем, було підписано акт приймання-предачі, за яким відповідач повернув орендодавцю орендоване нерухоме майно - нежитлові приміщення на 3 та 5 поверхах загальною площею 1 077,6 кв. м., що розташоване за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 24.

30 січня 2020 року між Підприємством та Комісією було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на надання комунальних послуг № 9/2020, за умовами якого балансоутримувач зобов`язався надавати орендарю комунальні послуги з теплопостачання, водопостачання та водовідведення, постачання електричної енергії та вивезення відходів у приміщеннях адміністративної будівлі, що знаходиться за вищевказаною адресою, а орендар, у свою чергу, зобов`язався вносити плату за фактично надані послуги на рахунок балансоутримувача.

Згідно з пунктом 1.2. договору орендар користується приміщеннями загальною площею 1 077,6 кв. м., а саме: 562,2 кв. м. - 3-й поверх, 515,4 кв. м. - 5-й поверх (далі - приміщення). орендовані приміщення використовуються для розміщення центрального апарату Комісії, відповідно до договору оренди від 12 січня 2015 року № 24.

Пунктом 7.1. договору від 30 січня 2020 року № 9/2020 (у редакції додаткової угоди від 30 листопада 2020 року № 1) сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2020 року, але в будь-якому разі до повного виконання зобов`язань сторонами.

Підприємство зазначає, що у період з грудня 2020 року по день повернення орендованого майна - 24 лютого 2021 року, останнє надавало Комісії комунальні послуги у зазначених приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Ділова, 24.

На підтвердження викладеного позивачем надано до матеріалів справи рахунки на відшкодування комунальних послуг: від 23 грудня 2020 року № 533 на суму 45 729,69 грн, від 23 грудня 2020 року № 534 на суму 1 200,00 грн, від 29 січня 2021 року № 115 на суму 52 763,29 грн, від 29 січня 2021 року № 116 на суму 1 200,00 грн, від 24 лютого 2021 року № 462 на суму 82 912,08 грн, від 24 лютого 2021 року № 463 на суму 1 028,56 грн; а також акти прийому-передачі наданих послуг: від 31 грудня 2020 року № 344 на суму 45 729,69 грн, від 31 грудня 2020 року № 346 на суму 1 200,00 грн, від 31 січня 2021 року № 8 на суму 52 763,29 грн, від 31 січня 2021 року № 9 на суму 1 200,00 грн, від 24 лютого 2021 року № 87 на суму 82 912,08 грн, від 24 лютого 2021 року № 88 на суму 1 028,56 грн.

Перелічені акти прийому-передачі наданих комунальних послуг Комісією не підписані, вартість комунальних послуг, зазначена в актах та рахунках на оплату, позивачу не відшкодована.

У зв`язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду з цією позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 184 833,62 грн.

Як встановлено статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Матеріалами справи підтверджується, що Комісія користувалась орендованим державним нерухомим майном з 12 січня 2015 року і по 24 лютого 2021 року.

Судом встановлено, що Комісія зверталась до Міністерства економічного розвитку громад та територій України з листом від 5 лютого 2021 року № 104/24/5-21, в якому просила продовжити строк дії договору оренди нерухомого майна до 2 березня 2021 року, з метою сплати орендної плати та здійснення відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна і надання комунальних послуг у 2021 році.

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Судом встановлено, що договір про відшкодування витрат балансоутримувача на надання комунальних послуг від 30 січня 2020 року № 9/2020 діяв до 31 грудня 2020 року, тож прийняття та відшкодування витрат балансоутримувача за грудень 2020 року мало здійснюватися на підставі цього договору відповідно до умов його пунктів 4.1. - 4.5.

Щодо відшкодування витрат балансоутримувача за період з січня 2021 року по 24 лютого 2021 року суд зазначає наступне.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 15 березня 2018 року № 401/710/15-ц.

Виходячи з вищенаведеного, суд зазначає, що відсутність укладеного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання майна та відшкодування комунальних послуг не є підставою для відмови від сплати відповідних платежів, за умови фактичного користування нерухомим майном та отримання таких послуг.

Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази припинення надання комунальних послуг та послуг з утримання нерухомого майна у приміщеннях, якими користувалася Комісія до 24 лютого 2021 року, при чому факт такого користування підтверджується належними доказами.

Комісією також не надано доказів наявності зауважень чи заперечень щодо обсягів, вартості або якості комунальних послуг, наданих позивачем з грудня 2020 року по 24 лютого 2021 року.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Підприємства доведені, обґрунтовані та Комісією в установленому законом порядку не спростовані, а отже підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (03057, місто Київ, вулиця Смоленська, будинок 19; ідентифікаційний код 39369133), на користь державного підприємства "Укркомунобслуговування" (03150, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 51; ідентифікаційний код 16466350) 184 833 (сто вісімдесят чотири тисячі вісімсот тридцять три) грн 62 коп. заборгованості та 2 772 (дві тисячі сімсот сімдесят дві) грн 50 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва (пункт 17.5 частини 1 Перехідних положень ГПК України) протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 7 вересня 2021 року.

Суддя Є.В. Павленко