ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа№ 920/1117/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Костяк В.Д.

за участю представника(-ів): згідно протоколу судового засідання від 30.08.2021,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021, повний текст рішення складено 15.03.2021,

у справі №920/1117/20 (суддя Жерьобкіної Є.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро"

до

1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт"

3. ОСОБА_1

4. ОСОБА_2

про стягнення 14 148 260,23 грн,

та за 1-м зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт"

про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019,

та за 2-м зустрічним позовом ОСОБА_1

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт"

про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019,

та за 3-м зустрічним позовом ОСОБА_2

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт",

про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

06.11.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" (надалі - позивач) звернулося із позовом в якому просив суд стягнути з відповідачів солідарно 14 148 260 грн 23 коп. на підставі договорів поруки від 29.10.2019, укладених між позивачем та відповідачами на забезпечення виконання зобов`язань першого відповідача за договором поставки № AS/16/10/2019 від 29.10.2019, з яких:

- 11 546 351 грн 55 коп. заборгованості за поставлений першому відповідачу товар відповідно до договору поставки №AS/16/10/2019 від 29.10.2019;

- 129 128 грн 62 коп. пені;

- 1 939 586 грн 39 коп. штрафу відповідно до п. 8.6. договору;

- 258 257 грн 25 коп. 24% річних відповідно до п. 8.7. договору;

- 274 936 грн 42 коп. відсотків за користування товарним кредитом відповідно до п. 3.14 договору.

24.11.2020 четвертий відповідач подав зустрічну позовну заяву до позивача та першого відповідача (вх. №3570зп від 24.11.2020), в якій просить суд визнати припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 29.10.2019, укладеним між позивачем, першим відповідачем та четвертим відповідачем.

24.11.2020 другий відповідач подав зустрічну позовну заяву до позивача та першого відповідача (вх. №3569зп від 24.11.2020), в якій просить суд визнати припиненою поруку Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" за договором поруки від 29.10.2019, укладеним між позивачем, першим відповідачем та другим відповідачем.

30.11.2020 третій відповідач подав зустрічну позовну заяву до позивача та першого відповідача (вх. №3673зп від 30.11.2020), в якій просить суд визнати припиненою поруку ОСОБА_1 за договором поруки від 29.10.2019, укладеним між позивачем, першим відповідачем та третім відповідачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20:

Первісний позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" (вул. Шишкарівська, буд. 11, м. Суми, 40000, ), Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" (вул. Сумсько-Київських дивізій, буд. 24, офіс 38, м. Суми, 40007, ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" (вул. Антоновича, буд. 172, літера А, м. Київ, 03150, ) 11 546 351 грн. 55 коп. заборгованості за поставлений товар відповідно до договору поставки № AS/16/10/2019 від 29.10.2019, 128775 грн. 82 коп. пені, 1 939 586 грн. 39 коп. штрафу, 257551 грн. 64 коп. 24 % річних, 274 936 грн. 37 коп. відсотків за користування товарним кредитом.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" (вул. Шишкарівська, буд. 11, м. Суми, 40000, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" (вул. Антоновича, буд. 172, літера А, м. Київ, 03150, ) 53052 грн. 03 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" (вул. Сумсько-Київських дивізій, буд. 24, офіс 38, м. Суми, 40007, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" (вул. Антоновича, буд. 172, літера А, м. Київ, 03150, ) 53052 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" (вул. Антоновича, буд. 172, літера А, м. Київ, 03150, ) 53052 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" (вул. Антоновича, буд. 172, літера А, м. Київ, 03150, ) 53052 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

У задоволенні первісного позову в іншій частині - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019 - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019 - відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019 - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким:

- задовольнити зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019;

- задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019;

- задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019».».

В подальшому, після залишення вказаної апеляційної скарги без руху, ОСОБА_1 11.05.2021 звернувся із заявою про зміну апеляційної скарги, в якій останній просив скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20 в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким «…задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019».

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20 скасувати в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019 задовольнити.

Доводи скаржників.

В обґрунтування вимог апеляційних скарг скаржники посилаються на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржники вказують на невірне застосування статтей 651, 653, 654, 559 ЦК України.

При цьому скаржники посилаються на правові позиції суду касаційної інстанції, в контексті того, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання без погодження з поручителем є підставою для припинення поруки; також вказують, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною та наданою в спосіб, передбачений договором поруки, а спосіб згоди, визначений у п.п. 1.1, 2.3, 7.3 договорів поруки, не може розглядатися як надання згоди та такі зміни.

Скаржники, зазначаючи, що судове рішення у даній справі ухвалено без врахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах суду касаційної інстанції, посилається на постанови Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 910/13109/18, постанові від 05.11.2020 по справі № 924/174/20; Верховного Суду України від 05 червня 2013 року у справі № 6-43цс13, постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17 і від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18; у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 910/13109/18 та у постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 903/998/19.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу)(складу суду) від 05.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_2 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.04.2021 постановлено витребувати у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/1117/20 та невідкладено надіслати їх до Північного апеляційного господарського суду. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи №920/1117/20.

07.04.2021 судом апеляційної інстанції скеровано до суду першої інстанції запит про направлення матеріалів справи та копію ухвали суду від 07.04.2021.

20.04.2021 матеріали справи №920/1117/20 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 07.06.2021 о 14:40. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 26.05.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, доповнень, письмових пояснень в письмовій формі до 26.05.2021. Доведено до відома учасників справи, що явка їх представників в судове засідання є необов`язковою.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Попікова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 дану апеляційну скаргу залишено без руху.

Після усунення недоліків, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20.

Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду в раніше призначеному судовому засіданні на 07.06.2021 о 14:40. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20 в письмовій формі до 02.06.2021. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, доповнень, пояснень в письмовій формі до 02.06.2021.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду від 07.06.2021, від 12.07.2021, від 09.08.2021 розгляд справи відкладався, зокрема до 30.08.2021.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/3664/21 від 18.08.2021, у зв`язку з перебуванням судді Попікової О.В., яка входить до складу колегії суддів, у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №920/1117/20.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи та протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 30.08.2021, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Ходаківська І.П., Євсіков О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Ходаківська І.П., Євсіков О.О. Розгляд справи здійснити в раніше призначеному судовому засіданні 30.08.2021 о 15:00 год.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" у відзиві зазначає, що оскаржене рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстави для його зміни чи скасування відсутні. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення.

У відзиві підприємством заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, яке мотивоване тим, що про ухвалу суду товариство дізналося з єдиного державного реєстру судових рішень.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку зазначене клопотання залишити без розгляду, оскільки ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 26.05.2021, а відзив подано 07.05.2021, тобто в межах процесуального строку встановленого судом. Зазначений відзив прийнято судом до розгляду.

Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" подало відзив, у якому просило, оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" не скористалися своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду письмового відзиву на апеляційні скарги на рішення суду, що згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Присутній у судовому засіданні від 30.08.2021 представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" просив апеляційні скарги задовольнити, оскаржене рішення скасувати.

Явка представників сторін.

В судове засідання від 30.08.2021 з`явився представник Товариство з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро", Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" до судового засідання не з`явився. Про час та місце судового засідання належним чином повідомлений у відповідності до ст. 120, 242 ГПК України, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази, зокрема залучені поштові повідомлення.

Суд констатує, що до визначеної дати проведення судового засідання - 30.08.2021 - від учасників справи не надійшло заяв, клопотань пов`язаних з рухом апеляційної скарги, в т.ч. про перерву чи відкладення розгляду справи, що унеможливило б розгляд справи у цьому судовому засіданні.

Беручи до уваги те, що суд апеляційної інстанції не визнавав участь учасників справи обов`язковою, учасники належним чином повідомлені про дату та час судового засідання, а також з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, необхідності забезпечення захисту здоров`я учасників судового процесу і співробітників суду та з урахуванням рекомендацій уповноважених суб`єктів щодо запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з огляду на наявність достатніх у матеріалах справи доказів для вирішення даної справи, колегія суддів дійшла до висновку про можливість здійснення апеляційного перегляду оскарженого рішення за наявними матеріалами справи.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши думку присутніх представників учасників справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Відповідно до укладеного між позивачем та першим відповідачем договору поставки №AS/16/10/2019 від 29 жовтня 2019 року, позивач зобов`язався у терміни і на умовах, визначених договором, поставляти першому відповідачу товар на умовах відстрочення кінцевого платежу, а перший відповідач зобов`язався прийняти та оплатити товар в повному обсязі.

Договір набирає чинності після підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2020 року, а щодо невиконаних до цього часу зобов`язань та відповідальності - до повного та належного виконання сторонами зобов`язань по даному договору, в тому числі до належної оплати штрафних санкцій, нарахованих за порушення умов договору та відсотків за користування товарним кредитом (п. 11.1. договору).

Найменування, асортимент, ціна та кількість товару, а також порядок його оплати зазначаються у додатку (додатках) до договору (п. 2.1. договору).

Право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару, проте не раніше моменту передачі покупцем постачальнику належним чином оформленої накладної/товарно-транспортної накладної та довіреності на отримання товару (п. 2.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна товару визначається в додатку (-ах) до договору, що є невід`ємною частиною договору та у видаткових накладних (у випадку відсутності зазначення ціни у додатку (-ах).

Загальна ціна договору являє собою сумарну ціну товару, що поставляється в рамках даного договору згідно з додатком (додатками), що є невід`ємною частиною або за видатковими накладними, у випадку не оформлення сторонами відповідних додатку (-ів). Загальна ціна договору може бути змінена (скоригована) згідно з п. 3.5. договору.

За умовами пунктів 3.4., 3.5. договору, вказана загальна ціна договору не є остаточною для здійснення грошових платежів покупцем та підлягає зміні залежно від показників, що зумовлюють його ціну (ст. 691 ЦК України). Оскільки для товару, що постачається за цим договором, імпортна складова є основним показником його ціни, то здійснення грошових платежів покупцем має відбуватись на основі розрахунку платіжної ціни в національній валюті України - гривні, узгодженому у п. 3.5. договору. Застереження. Сторони встановлюють, що коригування платіжної ціни відбувається автоматично без підписання додаткових угод до договору.

Якщо на дату, що передує даті оплати покупцем значення банківського курсу зміниться у бік збільшення більше ніж на 2% за значення банківського курсу, що застосовувався для визначення платіжної ціни згідно додатку (-ів) до договору або згідно видаткової накладної, у випадку не оформлення сторонами додатку (-ів), сума, що підлягає оплаті покупцем пропорційно коригується шляхом перерахунку за формулою С2+С1*(К2/К1-0,02), де: С2 - сума платежу у гривнях, що визначається на дату оплати товару і підлягає оплаті; С1 - сума, яка підлягає оплаті до коригування, що зазначена у додатку (-ах) до договору або у відповідній видатковій накладній у випадку, якщо сторони не оформлювали відповідний додаток до договору або сума простроченого/дострокового платежу; К1 - банківський курс на дату, що передує даті оформлення додатку (-ів) до договору або даті виставлення рахунку постачальником, у випадку, якщо сторони не оформлювали додаток (-ки) до договору та товар не було поставлено покупцю, або даті поставки (відвантаження) товару постачальником, у випадку, якщо сторони не оформлювали відповідний додаток до договору та товар був поставлений покупцю; К2 - банківський курс на дату, що передує оплаті товару покупцем.

У день здійснення платежу покупець зобов`язаний самостійно без пред`явлення рахунку зі сторони постачальника та укладення додаткових угод до договору здійснити коригування платіжної ціни у зазначеному порядку та оплатити постачальнику скориговану платіжну ціну. Не підлягає коригуванню платіжна ціна по зобов`язанням покупця, що будуть відступлені постачальником на користь АТ "Райффайзен Банк Аваль".

Строк оплати за договором визначається сторонами у додатку (-ах). В разі поставки товару до його повної оплати постачальник має право нараховувати покупцю відсотки за користування товарним кредитом (а саме користування чужими грошовими коштами відповідно до вимог ст. 536, ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України). Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем, коли покупець мав здійснити, але не здійснив належну оплату згідно з умовами договору (п.п. 3.8., 3.14, 3.15, 3.16. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору, якщо у додатку (-ах) до договору не визначено інше, поставка здійснюється на умовах самовивозу зі складу продавця, що повідомляється постачальником окремо перед поставкою. Поставка може здійснюватися окремими партіями.

За умовами п. 6.1. договору, приймання товару по кількості і якості здійснюється покупцем (представником покупця, що має доручення на право одержання відповідних товарно-матеріальних цінностей) у момент його одержання від постачальника, в місці, попередньо зазначеному у видатковій накладній та/або додатку (-ах).

Товар вважається переданим по кількості та асортименту відповідно до видаткової накладної, що має містити посилання на договір (п. 6.2. договору).

Згідно з додатком № 2 до договору від 24.12.2019 позивач зобов`язався поставити першому відповідачу товар за договором загальною вартістю 10 179 610 грн. 82 коп.

Сторони становили, що курс гривні до долара США на дату підписання додатку становить 23,28 грн за 1 долар США.

Сторони розуміють та погоджують, що вартість товару, що зазначена у додатку, не є остаточною та підлягає коригуванню на умовах, зазначених у п. 3.5. договору.

Покупець сплачує 20 % вартості замовленого товару до двадцять четвертого грудня 2019 року, інші 80% вартості замовленого товару покупець зобов`язаний оплатити згідно з графіком оплат: 24.12.2019 - 2 035 922 грн 16 коп., 01.09.2020 - 2 035 922 грн 16 коп., 01.10.2020 - 6 107 766 грн 50 коп.

Згідно з додатком № 3 до договору від 10.03.2020 позивач зобов`язався поставити першому відповідачу товар за договором загальною вартістю 43216 грн 80 коп.

Сторони становили, що курс гривні до долара США на дату підписання додатку становить 25,01 грн за 1 долар США.

Сторони розуміють та погоджують, що вартість товару, що зазначена у додатку, не є остаточною та підлягає коригуванню на умовах, зазначених у п. 3.5. договору.

Покупець сплачує 20 % вартості замовленого товару до десятого березня 2020 року, інші 80% вартості замовленого товару покупець зобов`язаний оплатити згідно з графіком оплат: 10.03.2020 - 8643 грн. 36 коп., 01.09.2020 - 8643 грн 36 коп., 01.10.2020 - 25930 грн 08 коп.

Згідно з додатком № 4 до договору від 12.03.2020 позивач зобов`язався поставити першому відповідачу товар за договором загальною вартістю 1 899 587 грн. 29 коп.

Сторони становили, що курс гривні до долара США на дату підписання додатку становить 26 грн за 1 долар США.

Сторони розуміють та погоджують, що вартість товару, що зазначена у додатку, не є остаточною та підлягає коригуванню на умовах, зазначених у п. 3.5. договору.

Покупець сплачує 20 % вартості замовленого товару до дванадцятого березня 2020 року, інші 80% вартості замовленого товару покупець зобов`язаний оплатити згідно з графіком оплат: 12.03.2020 - 379 917 грн. 46 коп., 01.09.2020 - 379 917 грн 46 коп., 01.10.2020 - 1 139 752 грн 37 коп.

З матеріалів справи, зокрема виписок по рахунку, вбачається, що першим відповідачем частково оплачений товар згідно з додатками № 2-4 до договору в сумі 2 035 922 грн 16 коп. - 24.12.2019, в сумі 8643 грн 36 коп. - 10.03.2020, в сумі 379 917 грн 46 коп. - 12.03.2020.

Оплата здійснена на підставі виставлених позивачем рахунків № 14279 від 24.12.2019, № 1869 від 10.03.2020, № 2157 від 12.03.2020 (а.с. 80-82, том 3).

Згідно з видатковими накладними №№18109, 18110, 18111, 18112, 18113 від 26 грудня 2019 року позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 10 179 610 грн. 82 коп., згідно з видатковою накладною № 3475 від 19 березня 2020 року - на суму 43 216 грн 80 коп., згідно з видатковою накладною № 5906 від 02.04.2020 - на суму 1 899 587 грн 29 коп. Всього позивачем першому відповідачу поставлено товар на загальну суму 12 122 414 грн. 91 коп.

29 жовтня 2019 року між позивачем та другим відповідачем укладено договір поруки, за умовами якого другий відповідач зобов`язується відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов`язань першого відповідача, що виникли та/або виникнуть з договору поставки № AS/16/10/2019 від 29 жовтня 2019 року, який був укладений між позивачем та першим відповідачем.

29 жовтня 2019 року між позивачем та третім відповідачем укладено договір поруки, за умовами якого третій відповідач зобов`язується відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов`язань першого відповідача, що виникли та/або виникнуть з договору поставки № AS/16/10/2019 від 29 жовтня 2019 року, який був укладений між позивачем та першим відповідачем.

29 жовтня 2019 року між позивачем та четвертим відповідачем укладено договір поруки, за умовами якого четвертий відповідач зобов`язується відповідати перед позивачем за виконання всіх зобов`язань першого відповідача, що виникли та/або виникнуть з договору поставки № AS/16/10/2019 від 29 жовтня 2019 року, який був укладений між позивачем та першим відповідачем.

Відповідно до п. 2.3. договорів, поручителі надають свою згоду щодо забезпечення зобов`язань боржника перед кредитором, що виникнуть в майбутньому за основним договором, в тому числі у випадку зміни зобов`язання боржника, а саме збільшення суми основної заборгованості, здійснення коригування суми основної заборгованості боржника, нарахування боржнику неустойки, відсотків за користування товарним кредитом, продовження строку дії основного договору, строків розрахунку за основним договором, внаслідок чого збільшиться обсяг відповідальності поручителя. Такі зміни обсягу відповідальності поручителя не потребуватимуть його додаткової згоди.

Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за належне виконання боржником забезпеченого зобов`язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розміру забезпеченого зобов`язання, зазначеного в п. 4 договору (п. 3.1. договорів).

Відповідно до п. 4.1. договорів, поручитель за порукою забезпечує виконання зобов`язання (зобов`язань) перед кредитором у відповідності до умов основного договору всім своїм майном в повному обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, в тому числі скориговану суму боргу у зв`язку з курсовим коливанням згідно з умовами, передбаченими п 3.5 основного договору, процентів, відсотків річних, неустойки, відсотків за користування товарним кредитом, відшкодування збитків.

Згідно з п. 5.1. договорів поруки, поручитель зобов`язаний при порушенні боржником зобов`язання (зобов`язань) перед кредитором за основним договором, виконати за боржника зобов`язання у п`ятиденний строк з дня надходження вимоги кредитора на поштове відділення поручителя за адресою, що зазначена в реквізитах договору поруки. День відправлення такої вимоги підтверджується штемпелем відповідного поштового відділення України.

Договори поруки набирають чинності з моменту їх підписання сторонами і діють до повного виконання зобов`язань за основним договором. Порука припиняється після спливу 5 (п`яти) років з дня закінчення строку дії основного договору, але не раніше моменту повного виконання зобов`язань за основним договором (п. 7.1. договорів поруки).

Пунктом 7.3. договору поруки визначено, що не вважається зміною зобов`язань за основним договором укладення кредитором та боржником специфікацій (додатків) до основного договору, якими сторони визначають асортимент, кількість та вартість товару, строки та умови розрахунків, умови поставки і т.п.

Позов мотивовано тим, що перший відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не оплатив у повному обсязі товар у строки встановлені договором, заборгованість складає 9 697 931 грн 93 коп.

У зв`язку з простроченням оплати товару позивач звернувся до відповідачів з вимогами № 288/20 від 15.10.2020, № 288-2/20 від 15.10.2020, № 288-4/20 від 15.10.2020, № 288-3/20 від 15.10.2020 щодо оплати суми заборгованості за товар в розмірі 9 697 931 грн 93 коп., а також вимогами від 23.10.2020 до поручителів про сплату скоригованої, відповідно до п. 3.5. договору поставки, суми заборгованості за товар. Факт направлення зазначених вимог відповідачам за місцезнаходженням та факт надходження поштових відправлень на поштові відділення відповідачів підтверджується фіскальними чеками, поштовими накладними та описами вкладення від 16.10.2020, від 23.10.2020, а також відомостями про відстеження поштових відправлень (а.с. 50-85, том 1).

Вимоги відповідачами не виконано, заборгованість не погашено, що слугувало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Розглянувши апеляційні скарги, колегія суддів дійшла висновку, що останні не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін (пункт 1 частини 1 статті 632 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 статті 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу. Товар продається в кредит за цінами, що діють на день продажу. Зміна ціни на товар, проданий в кредит, не є підставою для проведення перерахунку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Згідно зі ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 цього ж Кодексу, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 73, 76, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В ході розгляду даного спору судом встановлено, що факт поставки позивачем першому відповідачу товару за договором на загальну суму 12 122 414 грн. 91 коп. підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема видатковими накладними №№18109, 18110, 18111, 18112, 18113 від 26 грудня 2019 року, № 3475 від 19 березня 2020 року, № 5906 від 02.04.2020, довіреностями № ТД 1224-02 від 24.12.2019, № ТД 0319-11 від 19.03.2020, № ТД 0402-07 від 02.04.2020, в яких міститься посилання на виставлені позивачем рахунки, зазначені найменування товару, одиниця виміру та кількість товару.

Та обставина, що у видаткових накладних №№18109, 18110, 18111, 18112, 18113 від 26 грудня 2019 року міститься посилання на довіреність № ТД 1226-01 від 26.12.2019, а не довіреність № ТД 1224-02, копія якої додана позивачем до позовної заяви, не свідчить про те, що товар за видатковими накладними не отримувався. Товар отриманий представником першого відповідача згідно з довіреністю № ТД1224-02 від 24.12.2019, що містить посилання на виставлений позивачем рахунок №14279 від 24.12.2019, підпис начальника відділу засобів захисту рослин, засвідчений печаткою товариства.

Згідно з поясненнями позивача, 24.12.2019 перший відповідач в особі начальника відділу засобів захисту рослин Олефіренко Євген Сергійович направив менеджеру по роботі з клієнтами позивача електронне повідомлення з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме оформлені першим відповідачем копії додатку №2 від 24.12.2019 до договору поставки та довіреності №ТД 1224-02 від 24.12.2019 на ім`я представника Олефіренка Євгена Сергійовича на отримання товару, що визначений додатком № 2. 26.12.2019, на виконання умов оформленого додатку № 2 від 24.12.2019 та на підставі довіреності №ТД 1224-02, позивачем було відвантажено товар за видатковими накладними №№ 18109, 18110, 18111, 18112, 18113 від 26.12.2019. Оригінальні примірники видаткових накладних були направлені позивачем першому відповідачу поштою та повернуті останнім за підписом довіреної особи - начальника відділу засобів захисту рослин Олефіренко Є.С. на підставі довіреності за №ТД 1226-01 від 26.12.2019. На прохання позивача надати вірний примірник довіреності з реквізитами №ТД 1226-01 від 26.12.2019, перший відповідач не здійснив відповідної заміни та довіреність з реквізитами №ТД 1226-01 від 26.12.2019 позивачу не надав. На підтвердження зазначених пояснень в матеріалах справи містяться копії електронних повідомлень першого відповідача (а.с. 28-40).

Додатково, на підтвердження факту отримання першим відповідачем товару за видатковими накладними №№18109, 18110, 18111, 18112, 18113 від 26 грудня 2019 року, № 3475 від 19 березня 2020 року, № 5906 від 02.04.2020, в матеріалах справи наявні договір зберігання №AS/25/12/2019 від 26.12.2019, укладений між позивачем та першим відповідачем, акти № 1-5 від 26.12.2019 до вказаного договору, згідно з якими 26.12.2019 першим відповідачем був переданий на зберігання позивачу товар, заявки на відвантаження товару, переданого на зберігання, листи першого відповідача № 2020-0318/01 від 18.03.2020, № 2020-0401/01 від 01.04.2020, № 2020-0402/01 від 02.04.2020 про відвантаження товару, в тому числі згідно з рахунками № 14279 від 27.12.2019, № 2157 від 12.03.2020, № 1869 від 10.03.2020.

На підставі викладеного, з урахуванням вірогідності доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту поставки позивачем першому відповідачу та отримання останнім товару за договором поставки згідно з додатками №№ 2-4 на загальну суму 12 122 414 грн 91 коп.

Самі по собі посилання відповідачів на неналежне оформлення довіреностей суд вважає такими, що не спростовують факту отримання першим відповідачем товару.

Судом встановлено, що перший відповідач не розрахувався повністю за отриманий товар у строки, визначені додатками № 2-4 до договору, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 9 697 931 грн 93 коп.

У зв`язку з простроченням оплати товару позивач звернувся до відповідачів з вимогами № 288/20 від 15.10.2020, № 288-2/20 від 15.10.2020, № 288-4/20 від 15.10.2020, № 288-3/20 від 15.10.2020 щодо оплати суми заборгованості за товар в розмірі 9 697 931 грн 93 коп. Факт відправлення вимоги на адреси відповідачів підтверджується фіскальними чеками, поштовими накладними та описами вкладення від 16.10.2020.

Другий, третій та четвертий відповідачі зобов`язання за боржника не виконали, заборгованість за товар у строк визначений договорами поставки не погасили.

Скоригована відповідно до умов пункту 3.5. договору, з урахуванням пункту 1.4. договору (визначення банківського курсу), сума заборгованості станом на 02.11.2020 становить 11 546 351 грн 55 коп.

При розрахунку позивачем застосовано банківський курс на день, що передував поданню позовної заяви на 02.11.2020 відповідно до даних на сайті https://minfin.com.ua/ua/currency/mb/archive/usd/02-11-2020/, а також банківські курси на дату, що передує даті оформлення відповідного додатку:

№2 від 24.12.2019 (https://minfin.com.ua/ua/currency/mb/archive/usd/23-12-2019/);

№ 3 від 10.03.2020 (https://minfin.com.ua/ua/currency/mb/archive/usd/06-03-2020/);

№ 4 від 12.03.2020 (https://minfin.com.ua/ua/currency/mb/archive/usd/11-03-2020/).

Щодо зустрічних позовів.

В обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідачі зазначають, що укладення між позивачем та першим відповідачем додаткових угод №2 від 24.12.2019, №3 від 10.03.2020, №4 від 12.03.2020 до договору поставки свідчить про збільшення зобов`язань поручителів без їх погодження. Вказівка у договорі поруки на те, що поручитель при укладенні договору дає згоду на збільшення зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абз. 3 ч. 3 ст. 202 Цивільного кодексу України та відповідно, не звільняють позивача від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі. Даний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 по справі № 910/13109/18, постанові Верховного Суду від 05.11.2020 по справі № 924/174/20.

Відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

За приписами ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Частиною першою статті 559 ЦК України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання.

У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Разом з цим, дослідивши обставини та матеріали справи, судом не встановлено факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника.

Як було зазначено судом вище, відповідно до договору поставки найменування, асортимент, ціна та кількість товару, а також порядок його оплати зазначаються у додатку (додатках) до договору (п. 2.1. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору, ціна товару визначається в додатку (-ах) до договору, що є невід`ємною частиною договору.

Загальна ціна договору являє собою сумарну ціну товару, що поставляється в рамках даного договору згідно з додатком (додатками), що є невід`ємною частиною або за видатковими накладними, у випадку не оформлення сторонами відповідних додатку (-ів).

Визначення ціни договору у такий спосіб не суперечить вимогам чинного законодавства.

Додатки № 2-4 до договору поставки, є невід`ємною частиною такого договору, в яких визначається найменування, ціна та кількість товару.

Разом з цим, відповідні умови договору поставки другому, третьому та четвертому відповідачам були відомі, як поручителям, на момент укладення договорів поруки.

Водночас, у пункті 7.3. договорів поруки передбачено, що не вважається зміною зобов`язань за основним договором укладення кредитором та боржником специфікацій (додатків) до основного договору, якими сторони визначають асортимент, кількість та вартість товару, строки та умови розрахунків, умови поставки і т.п.

За таких обставин, виходячи із контексту умов договору поставки та договорів поруки, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відхилення, як безпідставних аргументів відповідачів в обґрунтування зустрічних позовів щодо зміни (збільшення) ціни основного договору без повідомлення поручителів шляхом укладення додатків №№2-4 до договору поставки.

Крім того, у доводах апеляційних скарг відповідачі, послалаючись на припинення поруки в силу положень ч. 1 ст. 559 ЦК України, наполягали на неврахування судом першої інстанції судової практики щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

У постановах Верховного Суду України на які посилаються скаржники, зокрема від 05 червня 2013 року у справі № 6-43цс13, постановах Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/7389/17 і від 29 травня 2019 року у справі № 910/11429/18 зазначено, що згода поручителя на збільшення обсягу своєї відповідальності має бути очевидною та наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобов`язання та навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись, як надання ним згоди на такі зміни.

У постанові від 26.05.2020 справі №910/13109/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність відступити від правового висновку в подібних правовідносинах, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14.08.2019 у справі №910/12419/18 та від 01.11.2019 у справі №910/13940/18, вказавши, що умови договору поруки про те, що поручитель при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення основного зобов`язання, не виключають застосування правил, передбачених абзацом 3 частини третьої статті 202 ЦК України та, відповідно, від необхідності узгодження певних вчинених в односторонньому порядку змін до основного зобов`язання з поручителем у належній формі.

Колегія суддів не вважає, що суд у цій справі ухвалив судове рішення за неправильного застосування висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 26.05.2020 справі №910/13109/18.

Так, суд пешої інстанції вірно звернув увагу, що у постанові від 26.05.2020 по справі № 910/13109/18, постанові від 05.11.2020 по справі № 924/174/20, на які посилаються відповідачі, Верховний Суд дійшов до висновку про припинення поруки через збільшення зобов`язань боржника за основним договором без погодження з поручителем в силу положень частини першої статті 559 ЦК України у редакції, яка діяла до 03.07.2018 (порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності). В той же час Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування" було внесено зміни до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України та викладено її в новій редакції.

Разом з цим, слід взяти до уваги, що договори поруки у цій справі укладені між сторонами 29 жовтня 2019 року.

Додатково, колегія суддів вважає необхідним також зазначити, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Врахувавши предмети спору у справах №910/13109/18 та у даній справі, поза увагою суду скаржників залишено те, що названі справи є різними за встановленими судами обставинами, що випливає з наступного.

Так у справі №910/13109/18 суди встановили наявність у договорі поруки умови про те, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, у письмовому вигляді, шляхом укладання відповідного договору про внесення змін. За встановленими судами обставинами справи, сторони не заперечують, що поручитель письмової згоди на збільшення кредитного ліміту позичальника, а відповідно на збільшення обсягу своєї відповідальності не надавав і про такі зміни повідомлений не був.

Натомість, у справі, що розглядається - №920/1117/20 відсутні обставини зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився б обсяг відповідальності боржника, що випливає з пунктів 2.1., 3.1, 3.2 договору поставки та п. 7.3. договорів поруки. Саме по собі визначення ціни договору поставки у такий спосіб (укладення додатків №№2-4 до договору поставки) не суперечить вимогам чинного законодавства та не може тлумачитись, як зміна (збільшення) ціни основного договору без повідомлення поручителів. До того ж відповідні умови договору поставки другому, третьому та четвертому відповідачам були відомі, як поручителям, на момент укладення договорів поруки.

Враховуючи викладене в сукупності, відсутні підстави для висновку про те, що правовідносини у справі № 920/1117/20 та у справі № 910/13109/18 є подібними, у зв`язку з чим правовий висновок у справі № 910/13109/18 не підлягав врахуванню судом під час розгляду даної справи.

При апеляційному перегляді судового рішення судом апеляційної інстанції не встановлено неналежного дослідження доказів у справі, на що посилаються скаржники. Таким чином, підстави апеляційного оскарження, визначені скаржниками, не підтвердилися.

За викладених обставин, з урахуванням змісту договору поставки та договорів поруки, оскільки судом не встановлено факту зміни зобов`язання без згоди поручителів, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019; відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019; відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Інтерагростандарт" про визнання припиненою поруки за договором поруки від 29.10.2019.

Враховуючи встановлений судом факт поставки позивачем першому відповідачу товару на загальну суму 12 122 414 грн 91 коп., факт неналежного виконання першим відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати товару, обов`язок другого, третього та четвертого відповідачів за договорами поруки забезпечити виконання першим відповідачем зобов`язань перед позивачем у відповідності до умов основного договору, включаючи сплату основного боргу, в тому числі скориговану суму боргу згідно з умовами, передбаченими п. 3.5 договору поставки, факт невиконання другим, третім та четвертим відповідачами зобов`язань за договорами поруки на вимогу позивача, суд першої інстанції, з яким погоджується колегія суддів, дійшов висновку про правомірність, обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення солідарно з відповідачів 11 546 351 грн 55 коп. заборгованості за поставлений товар відповідно до договору поставки № AS/16/10/2019 від 29.10.2019.

Крім того, позивачем було заявлено до стягнення 129 128 грн 62 коп. пені; 1 939 586 грн 39 коп. штрафу відповідно до п. 8.6. договору; 258 257 грн 25 коп. 24% річних відповідно до п. 8.7. договору; 274 936 грн 42 коп. відсотків за користування товарним кредитом відповідно до п. 3.14 договору.

Щодо стягнення 24% річних відповідно до п. 8.7. договору та відсотків за користування товарним кредитом відповідно до п. 3.14 договору суд зазначає наступне.

Так, за умовами пунктів 3.14, 3.15, 3.16. договору поставки, в разі поставки товару до його повної оплати постачальник має право нараховувати покупцю відсотки за користування товарним кредитом (а саме користування чужими грошовими коштами відповідно до вимог ст. 536, ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України). Початком нарахування відсотків за користування товарним кредитом вважається наступний день за днем, коли покупець мав здійснити, але не здійснив належну оплату згідно з умовам договору.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати. Договором купівлі-продажу може бути передбачений обов`язок покупця сплачувати проценти на суму, що відповідає ціні товару, проданого в кредит, починаючи від дня передання товару продавцем.

За приписами ст. 536 Цивільного кодексу України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Отже, за змістом цієї статті у договорі може бути передбачена умова для боржника у вигляді плати за користування чужими коштами, розмір якої у вигляді процентів може визначатися у договорі. Підставами для застосування до сторін правовідносин статті 536 Цивільного кодексу України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством.

Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею), а є саме процентами за користування товарним кредитом відповідно до частини п`ятої статті 694 ЦК України та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Зазначені проценти за своєю правовою природою є платою за час користування грошима, що не були своєчасно сплачені боржником.

Згідно з поданим розрахунком, позивачем нараховані відсотки за користування товарним кредитом в загальній сумі 274 936 грн 42 коп., в тому числі виходячи з суми заборгованості станом на 01.09.2020 в розмірі 2 424 482 грн 98 коп. за період з 02.09.2020 по 01.10.2020, виходячи з суми заборгованості станом на 01.10.2020 в розмірі 9 697 931 грн 93 коп. за період з 02.10.2020 по 02.11.2020.

Крім того, за умовами пункту 8.7. договору, за порушення умов та строків оплати поставленого товару, передбачених умовами договору, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, покупець за прострочення грошового зобов`язання на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 24 (двадцять чотири) відсотки річних від простроченої суми.

Згідно з поданим розрахунком, позивачем за прострочення виконання грошового зобов`язання нараховані 24 % річних в загальній сумі 258 257 грн 25 коп., в тому числі виходячи з суми заборгованості станом на 01.09.2020 в розмірі 2 424 482 грн 98 коп. за період з 02.09.2020 по 01.10.2020, виходячи з суми заборгованості станом на 01.10.2020 в розмірі 9 697 931 грн. 93 коп. за період з 02.10.2020 по 02.11.2020.

Щодо стягненя пені та штрафу відповідно до п. 8.6. договору.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно з частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

У статті 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 8.6. договору, у випадку порушення умов та строків оплати поставленого товару передбачених умовами договору, покупець за кожний день прострочення грошового зобов`язання зобов`язаний сплатити постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. В разі, якщо прострочення оплати покупця триває понад тридцять календарних днів, покупець зобов`язаний додатково сплатити постачальнику штраф у розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми заборгованості.

Як свідчать матеріали справи, згідно з поданим розрахунком, позивачем у зв`язку з несвоєчасною оплатою товару, нарахована пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України в загальній сумі 129 128 грн 62 коп., в тому числі виходячи з суми заборгованості станом на 01.09.2020 в розмірі 2 424 482 грн 98 коп. за період з 02.09.2020 по 01.10.2020, виходячи з суми заборгованості станом на 01.10.2020 в розмірі 9 697 931 грн. 93 коп. за період з 02.10.2020 по 02.11.2020.

Також позивачем нарахований штраф в розмірі 20 (двадцяти) відсотків від суми заборгованості в розмірі 1 939 586 грн 39 коп. за прострочення оплати товару понад тридцять календарних днів.

Чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі можливість одночасного стягнення пені та штрафу, що узгоджується зі свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, тобто коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи встановлений судом факт неналежного виконання першим відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати товару, обов`язок другого, третього та четвертого відповідачів за договорами поруки забезпечити виконання зобов`язань першим відповідачем перед позивачем у відповідності до умов основного договору, включаючи сплату процентів, відсотків річних, неустойки, відсотків за користування товарним кредитом, факт невиконання другим, третім та четвертим відповідачами зобов`язань за договорами поруки, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав до стягнення з відповідачів на користь позивача пеню, штраф відповідно до п. 8.6. договору, 24% річних відповідно до п. 8.7. договору, відсотків за користування товарним кредитом відповідно до п. 3.14 договору.

Відтак, суд апеляційної інстанції, дослідивши розрахунок позивача, вважає правомірним висновок суду першої інстанції про стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача 128775 грн 82 коп. пені, 1 939 586 грн 39 коп. штрафу, 257551 грн 64 коп. 24 % річних, 274 936 грн 37 коп. відсотків за користування товарним кредитом.

В іншій частині позовних вимог щодо стягнення з відповідачів 352 грн 80 коп. пені, 705 грн 61 коп. 24 % річних, 0 грн 05 коп. відсотків за користування товарним кредитом, суд відмовляє за необґрунтованістю розрахунку.

Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення в цій частині скаржниками не наведено.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16).

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів відповідача суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України", no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Відтак, усі інші доводи та міркування скаржника, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують висновків суду першої інстанції та суперечать дійсним обставинам справи і положенням чинного законодавства.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на скаржників.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 03.03.2021 у справі №920/1117/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови суду складено та підписано - 08.09.2021.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков