УХВАЛА

13.09.2021Справа № 910/14594/21
Суддя Господарського суду міста Києва Трофименко Т.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі

за позовом ОСОБА_1

до 1) ОСОБА_2 ,

2) ОСОБА_3

про визнання недійсним договору та скасування реєстраційних записів,

УСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з такими позовними вимогами:

1) визнати недійсним з дати укладення договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Енарджи Груп» (ідентифікаційний код 33407602), укладений 28.07.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;

2) скасувати реєстраційні дії/записи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: запис від 29.07.2021, зроблений Відділом реєстраційних послуг Підгородненської міської ради про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, щодо зміни складу засновників (учасників) або зміна відомостей про засновників (учасників) юридичної особи 028001794); запис від 02.08.2021, зроблений Відділом реєстраційних послуг Підгородненської міської ради про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, щодо зміни кінцевого бенефіціарного власника (контролера) або зміна відомостей про кінцевого бенефіціарного власника (контролера), зміни керівника або відомостей про керівника юридичної особи, зміни місцезнаходження юридичної особи, зміни до установчих документів, які не пов`язані з внесенням змін до відомостей про юридичну особу 028001794).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що договір купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Енарджи Груп» (ідентифікаційний код 33407602), укладений 28.07.2021 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є недійсним, оскільки ОСОБА_2 не мала права і можливості відчужити 28.07.2021 частку у статутному капіталі вказаного Товариства, так як на момент укладення спірного правочину у неї не було права власності на таку частку, оскільки вказана частка була продана раніше позивачу, а відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України, особа втрачає право власності на майно в разі його відчуження та не має права розпоряджатися чужим майном без дозволу власника.

Одночасно з указаним позовом заявником подано заяву про забезпечення позову, у якій просить з метою недопущення відчуження частки Товариства іншим особам, заборонити ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі вчиняти будь-які дії спрямовані на відчуження у будь-який спосіб частки Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп», ідентифікаційний код 33407602, в повному обсязі або частково, а також з метою недопущення зниження ринкової вартості частки Товариства, заборонити ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі вчиняти будь-які дії, спрямовані на здійснення операцій із активами Товариства, у т.ч. отримання і відчуження їх у будь-який спосіб, окрім виплати заробітної плати, податків та ЄСВ.

Розглянувши вказану заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України (надалі також - ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини (ст. 137 ГПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу між інтересами сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

Оскільки у цьому випадку ОСОБА_1 звернувся до суду з немайновими позовними вимогами щодо визнання недійним договору та скасування реєстраційних записів, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Одночасно з наведеним слід зазначити, що приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Господарський суд, відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Наведена норма зобов`язує суд у кожному конкретному випадку оцінювати наявні докази в їх сукупності, з урахуванням повноти встановлення всіх обставин справи, які необхідні для правильного вирішення спору.

Вивчивши наведені позивачем доводи та дослідивши подані в їх обґрунтування докази, суд зазначає, що всупереч викладеному у даному випадку заявником не наведено достатніх обґрунтувань та не доведено жодними доказами в порядку приписів статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України, що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову вказаним ним шляхом може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав позивача (у разі задоволення позову), за захистом яких він звернувся до суду.

Натомість, обґрунтування необхідності забезпечення позову зводиться до викладу заявником обставин, що стосуються господарської справи № 905/3250/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп» до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» про зобов`язання передати механічну частину ШПМ БЦК 8/5х2,7 та власних умовиводів заявника про причетність Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» до здійснення незаконних дій з продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп».

Крім того, заявник звертає увагу на особу нового власника та керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп» ОСОБА_3 . У мережі Інтернет є дані, що особа з таким прізвищем, іменем та по батькові у 2019 році була студентом І курсу Національного університету біоресурсів і природокористування України, яка час від часу отримувала стипендію, яка не перевищувала 300,00 грн. на місяць. Вказана особа не має та не може мати ні досвіду керування підприємством, ні коштів для придбання частки у ньому в розмірі 26200,00 грн., ні необхідних знань для укладення договорів на придбання частки.

За твердженнями позивача, є очевидним, що ОСОБА_3 є підставною особою, яка не може самостійно приймати рішення і «поставлена» кимось для виконання певних завдань Наразі, єдиною особою, у якої склалися з ТОВ «Енерджи Груп» конфліктні стосунки - це ПрАТ «НКМЗ». Позивач вбачає закономірність у випадках підробки документів до суду у справі № 905/3520/16 (в даному випадку, очевидним вигодонабувачем від незаконних дій є ПрАТ «НКМЗ») та у незаконних діях із продажу частки у статутному капіталі Товариства (в цьому разі ПрАТ «НКМЗ», за умови причетності, матиме повний контроль над справою №905/3250/16).

Однак, суд зазначає, що зазначені доводи ґрунтуються виключно на власних судженнях, умовиводах та припущеннях заявника без відповідного доказового обґрунтування, та не можуть бути покладені в основу забезпечення позову, про яке просить останній.

При цьому, заявником не підтверджено жодним чином, зокрема, що ОСОБА_3 здійснив, здійснює чи має намір здійснити будь-які дії, спрямовані на відчуження частки Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп», що могло б свідчити про необхідність забезпечення позову шляхом заборони вчиняти відповідачу відповідні дії.

Разом з цим, за переконанням суду, вимога заявника про заборону вчиняти дії, спрямовані на здійснення операцій з активами Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджи Груп», не є співмірною із заявленими позивачем вимогами, не пов`язана з предметом спору, її задоволення призведе до безпідставного обмеження діяльності товариства та порушення справедливого балансу інтересів сторін.

Враховуючи наведене, оскільки подана позивачем заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо обґрунтованості, доцільності та необхідності забезпечення позову у визначений заявником спосіб та ймовірності ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, суд не вбачає правових підстав для задоволення заяви позивача.

У той же час, за положеннями частини 5 статті 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в частинах 2, 5, 6, 7 статті 137 ГПК України), про що йдеться в положеннях частини 1 статті 136 і 137 ГПК України та постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17.

Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими ГПК України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.

Отже, за відсутності доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраних заявником заходів забезпечення позову, суд відмовляє у задоволенні його заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 136, 137, 139, 140, 233 - 235 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі № 910/12042/21 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали.

Дата складення та підписання повного тексту ухвали: 13.09.2021

Суддя Т. Ю.Трофименко