ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2538/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Суслової В.В.

при секретарі судового засідання Саєнко А.А.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Керівника Ізюмської окружної прокуратури Харківської області (64309, Харківська область, м. Ізюм, вул. Д.Захаржевського, 4) в інтересах держави, в особі Ізюмської районної державної адміністрація (64309, Харківська область, м. Ізюм, пл. Центральна,1)
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна"(36010, м. Полтава, вул. Половки, 62)
про стягнення коштів
за участю представників:

прокуратури - Полякова С.О., посвідчення №057286 від 09.10.2020 року;

позивача - не з`явився;

відповідача - Рекотова Т.А.,ордер №230058 від 05.07.2021 року;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Ізюмської районної державної адміністрації звернувся до господарського суду Харківської області з з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна", в якому просить:

- Стягнути зТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" () на користь держави в особі Ізюмської районної державної адміністрації грошові кошти у розмірі 335676,00грн. за наступними реквізитами: ГУК Харківської обл./Ізюм р-н, код отримувача 37874947, р/р UA 0020259, код доходу 24060300;

- Судовий збір, сплачений за пред`явлення позовної заяви, стягнути з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури за наступними реквізитами: Харківська обласна прокуратура, , банк одержувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок UА0007171, код класифікації видатків бюджету 2800.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі нікчемних додаткових угод до Договору № 33 від 13.02.2019 відбулось збільшення ціни договору на 335 676,00 грн., у зв`язку з чим відповідачем безпідставно отримано бюджетні кошти за поставку палива у більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору № 33 від 13.02.2019, та такі кошти підлягають стягненню на користь позивача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/2538/21. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.07.2021 виправлено описку в ухвалі господарського суду Харківської області від 29.06.2021 по справі № 922/2538/21, вказано вірні дату та час проведення підготовчого засідання - "19 липня 2021 року о 14:00 год. ".

В підготовчому засіданні 19.07.2021 на підставі п.3 ч.2 ст.183 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 17.08.2021 року о 14:40 год.

06.08.2021 за вх. 18381 до суду від представника відповідача адвоката Рекотової Т.А. надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в резолютивній частині якого представник відповідача просить, крім іншого, проводити судове засідання по справі № 922/2538/21, призначене на 17.08.2021 о 14:40 год в режимі відеоконференції.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10.08.2021 задоволено клопотання ( вх. 18381 від 06.08.2021) представника відповідача адвоката Рекотової Т.А. про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Постановлено підготовче судове засідання, призначене на "17" серпня 2021 р. о 14:40 провести в режимі відеоконференції.

В підготовчому засіданні 17.08.2021 на підставі п.3 ч.2 ст.185 ГПК України постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.08.2021 року о 15:00 год.

25.08.2021 до канцелярії суду від представника відповідача адвоката Рекотової Т.А. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 19668.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.08.2021 в заяві представника відповідача адвоката Рекотової Т.А. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх. № 19668 від 25.08.2021) відмовлено.

В судовому засіданні 26.08.2021 на підставі ч. 2 ст. 216 ГПК України поставлено протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 07.09.2021 о 14:20 год.

01.09.2021 від представника відповідача адвоката Рекотової Т.А. надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за вх. № 20325.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.09.2021 заяву представника відповідача адвоката Рекотової Т.А. (вх. № 20325 від 01.09.2021) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів задоволено.

В судовому засіданні 07.09.2021 представник прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві на позов та у запереченнях.

Позивач свого представника в судове засідання 07.09.2021 не направив.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, а брати участь у судових засіданнях є правом учасників справи, що встановлено ст. 42 ГПК України. Окрім того, за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого, суд дійшов висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

Відділом освіти Ізюмської РДА 03.01.2019 на сайті «prozorro.gov.ua» за UA-2019-01-03-000084-с (адреса посилання https://prozorro.gov.ua/tender/UA- 2019-01-03-000084-с) оприлюднено оголошення про проведення відкритих торгів предметом закупівлі яких є бензин А-92 у кількості 25700л, дизельне паливо 31000л (ДК 021:2015: 09130000-9 - Нафта і дистиляти), з очікуваною вартістю закупівлі 1700000,00 грн. Основним критерієм визначення переможця зазначено ціну.

У відкритих торгах прийняли участь 2 юридичних особи:

1. ТОВ «Татнефть - АЗС - Україна» , з остаточною пропозицією 1 133 550,00 грн (первинна пропозиція 1 337 670,00 грн.);

2. ТОВ «ЛІВАЙН ТОРГ», , з остаточною пропозицією 1 134 000,00 грн. (первинна пропозиція 1 448 394,00 грн).

За результатами відкритих торгів переможцем 28.01.2019 визначено ТОВ «Татнєфть - АЗС - Україна» з остаточною ціновою пропозицією 1 133 550,00 грн. Так, відповідно до остаточної специфікації розміщеної учасником в розділі електронної картки закупівлі «Документи», остаточна запропонована ним ціна на товар становить: за бензин А-92 - 16,25 грн/л без ПДВ (19,50 грн/л з урахуванням ПДВ), за дизельне паливо - 17,00 грн/л без ПДВ (20,40 грн/л з урахуванням ПДВ).

В подальшому, відділом освіти Ізюмської РДА в особі начальника відділу, 13.02.2019 укладено з переможцем відкритих торгів ТОВ «Татнєфть- АЗС-Україна» договір №33 про закупівлю товарів.

Відповідно до п.1.1. Договору Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність Покупця товар (партію товару): код за ДК 021:2015-09130000-9 нафта і дистиляти (бензин А-92, дизельне паливо), в асортименті, кількості та за цінами, визначеними у специфікації, що додається до цього договору в є невід`ємною його частиною, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар (партію Товару) та оплатити його.

Пунктом 3.1. Договору, визначено що його ціна становить 1133550.00 грн. з урахуванням ПДВ ( з них ПДВ 188 925, 00 грн).

Відповідно до специфікації (Додаток №1) до Договору про закупівлю товарів №33 від 13.02.2019 сторони дійшли згоди про закупівлю наступних товарів:

- Бензину А-92 у кількості 25700 л, ціною 16,25 грн/л без ПДВ (19,50 грн/л з ПДВ) на суму 501150,00 грн. з урахуванням ПДВ;

- Дизельного палива у кількості 31000 л, ціною 17,00 грн/л без ПДВ (20,40 грн/л з ПДВ) на суму 623400,00 грн. з урахуванням ПДВ.

Відповідно до специфікації загальна вартість закупівлі становить 944625.00 грн без ПДВ, (ПДВ 20%, тобто 188925,00 грн), 1133550,00 грн з урахуванням ПДВ.

Під час строку поставки товару до Договору укладено ряд додаткових угод:

№1 від 26.02.2019, якою підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-92 на 9,85%, з 19,50 грн/л до 21,42 грн/л та дизельного палива на 10%, з 20,40 грн/л до 22,44 грн/л. Обсяг постачання бензину А-92 зменшено з 25700 л до 23396, дизельного палива з 31000 л до 28181 л.

№2 від 12.03.2019, якою повторно підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-92 на 9,8%, тобто з 21,42 грн/л до 23,52 грн/л, дизельного палива на 9,89%, тобто з 22,44 грн/л до 24,66 грн/л. Обсяг постачання бензину А-92 зменшено з 233396 л до 21307 л, дизельного палива з 28181 л до 25644 л.

№3 від 18.03.2019, якою повторно підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-92 на 9,95%, тобто з 23,52 грн/л до 25,86 грн/л, дизельного палива на 9,98% тобто з 24,66 грн/л до 27,12 грн/л. Обсяг постачання бензину А-92 зменшено з 21307 л до 19378 л, дизельного палива з 25644 л до 23317 л.

№4 від 21.03.2019, якою повторно підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-92 на 4,18%, тобто з 25,86 грн/л до 26,94 грн/л, дизельного палива на 2,43% тобто з 27,12 грн/л до 27,78 грн/л. Обсяг постачання бензину А-92 зменшено з 19378 л до 18601 л, дизельного палива з 23317 л до 22763 л.

№5 від 16.04.2019, якою повторно підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-92 на 0,67%, тобто з 26,94 грн/л до 27,12 грн/л, дизельного палива на 0,43% тобто з 27,78 грн/л до 27,90 грн/л. Обсяг постачання бензину А-92 зменшено з 18601 л до 18477 л, дизельного палива з 22763 л до 22665 л.

№6 від 28.05.2019, якою повторно підвищено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-92 на 5,75%, тобто з 27,12 грн/л до 28,68 грн/л, дизельного палива на 4,73% тобто з 27,90 грн/л до 29,22 грн/л. Обсяг постачання бензину А-92 зменшено з 18477 л до 17471 л, дизельного палива з 22665 л до 21641 л.

№7 від 13.06.2019, якою незначним чином знижено ціну за одиницю товару (з ПДВ): бензину А-92 на 0,63%, тобто з 28,68 грн/л до 28,50 грн/л, дизельного палива на 0,62% тобто з 29,22 грн/л до 29,04 грн/л. Обсяг постачання товару не змінювався.

№8 від 27.08.2019, якою знижено ціну за одиницю товару (з ПДВ) - дизельного палива на 5,78% тобто з 29,04 грн/л до 27,36 грн/л, та збільшено обсяг постачання товару з 21641 л до 22969 л. Ціна та обсяг постачання бензину А-92 даною угодою не змінювалися.

№9 від 09.10.2019, якою сторонами зменшено ціну Договору на 74,34 грн. та визначено що ціна договору становить 1126281,00 грн, з них ПДВ 187713,50 грн.

Підставою внесення змін до істотних умов договору в усіх Додаткових угодах зазначено необхідність зміни ціни (збільшення щодо обох найменувань товарів Додатковими угодами №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, зменшення Додатковими угодами №7 №8) на підставі підпункту 2 пункту 11.5 Договору та ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції що діяла на час укладення додаткової угоди), а саме, як зазначено сторонами у тексті Додаткової угоди, у зв`язку з коливанням ціни на товар який накуповується.

В той же час, звертаючись до суду з позовом, прокурор наполягає на тому, що додаткові угоди до Договору № 33 про закупівлю від 13.02.2019 укладені без жодних обґрунтувань підвищення вартості. Зміни внесені до договору вищевказаними додатковими угодами здійсненні без належного документального обґрунтування зростання ціни визначених у договорі товарів, оскільки інформаційні довідки Харківської торгово-промислової палати не містять інформації про коливання ціни товару (бензину А-92 чи дизельного палива) на ринку, а лише надають інформацію про середній рівень цін на певну дату, не містять жодної інформації про динаміку зміни цін, що є необхідною умовою для зміни за одиницю товару відповідно до вимог п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі».

А отже, за твердженнями прокуратури додаткові угоди № 1 від 26.02.2019, № 2 від 12.03.2019, № 3 від 18.03.2019, № 4 від 21.03.2019, № 5 від 16.04.2019, № 6 від 28.05. 2019, № 7 від 13.06.2019, № 8 від 27.08.2019 та № 9 від 09.10.2019 до Договору № 33 від 13.02.2019 не відповідають вимогам частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», у зв`язку з чим є нікчемними в силу прямої норми закону - частини 1 ст. 37 цього Закону.

Також прокурор зазначає, що на підставі нікчемних додаткових угод Договору №33 від 13.02.2019 відбулось збільшення ціни договору тобто на 335 676 грн., з урахуванням чого, відповідачем безпідставно отримано кошти за поставку палива у більшому розмірі, ніж це передбачено умовами договору №33 від 13.02.2019, тобто більше на 335 676 грн., такі кошти підлягають стягненню в судовому порядку на користь позивача на підставі ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Прокурор також вказував на те, що право прокурора на звернення до господарського суду у визначених законом випадках та участь у розгляді судом справ за його позовами передбачено частиною 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України.

Як стверджує прокурор, не зважаючи на необґрунтоване підвищення ціни на паливо з боку ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна", і зменшення об`єму запланованого для поставки палива, Ізюмською районною державною адміністрацією, заходів, спрямованих на усунення порушень здійснено не було.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог і викладених сторонами доводів та заперечень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.

Згідно ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

В обґрунтування підстав для представництва прокурором інтересів держави шляхом звернення до суду з позовною заявою прокурор вказував, що у даному спорі уповноваженими суб`єктами владних повноважень є Ізюмська районна державна адміністрація, яка є головним розпорядником бюджетних коштів та здійснює контроль за їх використанням.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст є районні та обласні ради. Органами, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами є виконавчі органи рад (ст. 1 Закону).

Статтею 2 вказаного Закону, передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Крім того, ст. 10 вказаного Закону передбачено, що обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцева державна адміністрація в межах своїх повноважень здійснює виконавчу владу на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, а також реалізує повноваження, делеговані їй відповідною радою.

Статтею 13 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» до відання місцевих державних адміністрацій у межах і формах, визначених Конституцією і законами України, належить вирішення питань науки, освіти, культури, охорони здоров`я, фізкультури і спорту, сім`ї, жінок, молоді та дітей; бюджету, фінансів та обліку.

Відповідно до Положення про відділ освіти Ізюмської районної державної адміністрації, затвердженого розпорядженням Голови Ізюмської РДА №211 від 20.08.2018 (далі - Положення) відділ освіти Ізюмської РДА є структурним підрозділом Ізюмської районної державної адміністрації, який утворюється головою районної державної адміністрації. Відділ освіти підпорядкований голові Ізюмської районної державної адміністрації, а також підзвітний і підконтрольний Департаменту науки і освіти Харківської обласної державної адміністрації, іншим органам виконавчої влади вищого рівня. Штатний розпис та кошторис відділу освіти затверджує голова районної державної адміністрації за пропозиціями начальника відділу освіти. Відділ освіти, відповідно до визначених галузевих повноважень, виконує завдання щодо забезпечення ефективного і цільове використання відповідних бюджетних коштів.

Разом з тим, розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації від 01.12.2020 №206 «Про припинення юридичної особи ВІДДІЛ ОСВІТИ ІЗЮМСЬКОЇ РАЙОННОЇ ДЕРЖАВНОЇ АДМІНІСТРАЦІЇ шляхом її ліквідації» розпочато процедуру ліквідації вказаного структурного підрозділу.

Постановою ВРУ від 17.07.2020 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» у Харківській області утворено Ізюмський район (з адміністративним центром у місті Ізюм) у складі територій Балаклійської міської, Барвінківської міської, Борівської селищної, Донецької селищної, Ізюмської міської, Куньєвської сільської, Оскільської сільської, Савинської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Крім того, абз. 2 п. 1 Розпорядженням КМУ від 16.12.2020 №1635-р передбачено здійснення реорганізації районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, згідно з додатком 1.

Додатком 1 до вказаного розпорядження передбачено, приєднання райдержадміністрацій ліквідованих районів до Ізюмської районної державної адміністрації.

Пунктом 6 Порядку здійснення заходів щодо утворення та реорганізації районних державних адміністрацій, а також правонаступництва щодо майна, прав та обов`язків районних державних адміністрацій, що припиняються, затвердженим постановою КМУ від 16.12.2020 № 132, передбачено, що у разі якщо територія району, ліквідованого Верховною Радою України (далі - ліквідований район), включається до території новоутвореного району, в адміністративному центрі якого вже існує райдержадміністрація, райдержадміністрація, що діяла на території ліквідованого району, реорганізується шляхом її приєднання до райдержадміністрації, розташованої в адміністративному центрі новоутвореного району.

Окрім того, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.

Згідно з п. п. 4, 7 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Прокурор також зазначив, що правовідносини, пов`язані з використанням бюджетних коштів, становлять суспільний інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) додаткових угод до Договору, на підставі якого ці кошти витрачаються, такому суспільному інтересу не відповідає. Виконання зобов`язання за додатковими угодами до Договору, укладеними з порушеннями законодавства у сфері публічних закупівель, призвело до нераціонального та неефективного використання бюджетних коштів, що не відповідає меті Закону України "Про публічні закупівлі" та принципам, закріпленими в статті 3 цього Закону.

Поряд з цим, ні протягом дії договору та додаткових угод до нього, ні після їх виконання, Ізюмською РДА ані відділом освіти Ізюмської РДА не було вжито належних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у бюджетній сфері.

А отже, наведене є підставою для звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області.

Згідно з ч. 4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.

У зв`язку з цим, Ізюмською місцевою прокуратурою Харківської області на адресу позивача Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області було спрямоване повідомлення про намір звернутися до господарського суду в її інтересах із зазначеним позовом.

Вивчивши доводи прокурора відносно наявності підстав його звернення до суду з позовною заявою, судом було встановлено, що на виконання вимог ст. 53 ГПК України, ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурором при зверненні до суду з позовом було належним чином обґрунтовано, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду саме прокурора, а також зазначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що при визначенні органу, в інтересах якого пред`являється позов, прокурор не повинен перелічувати усі без винятку органи, уповноважені державою на здійснення повноважень із захисту інтересів держави у відповідному спорі, оскільки згідно зі статтею 53 Господарського процесуального кодексу України та статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурору достатньо довести, що орган, в інтересах якого заявлено позов, уповноважений на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах і суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи прокурора щодо наявності чи відсутності повноважень органу (-ів) влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

Як було встановлено судом, між Відділом освіти Ізюмської РДА та ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" було укладено договір № 33 від 13.02.2019 за результатами процедури відкритих торгів на виконання вимог Закону України "Про публічні закупівлі", який установлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади.

Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Положеннями статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.

Вимогами п.2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Відповідно до листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27.10.2016 № 3302-06/34307-06 "Щодо зміни істотних умов договору про закупівлю" роз`яснено, що згідно з пунктом 2 частини четвертої статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами у повному обсязі, крім випадку зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі. При цьому, норма пункту 2 частини четвертої статті 36 Закону поширюється на договори про закупівлю, у разі якщо предметом закупівлі є товар. Разом з тим, виходячи зі змісту частини першої статті 653 ЦК України, у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов. Таким чином, у залежності від коливання ціни товару на ринку сторони протягом дії договору про закупівлю можуть вносити зміни декілька разів в частині ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків кожного разу з урахуванням попередніх змін, внесених до нього, сукупність яких може перевищувати 10 відсотків від ціни за одиницю товару, визначеної сторонами на момент укладання договору про закупівлю та за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у договорі, і виконати свої зобов`язання відповідно до такого договору з урахуванням зазначених змін. Ураховуючи викладене, при кожному внесенні змін до договору про закупівлю у вищезазначеному випадку шляхом укладання додаткової угоди до договору, сторони договору зобов`язані належним чином виконувати умови такого договору з урахуванням змінених його умов кожного разу. Водночас внесення таких змін до договору про закупівлю повинно бути обґрунтованим та документально підтвердженим.

Незважаючи на те, що Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, ані форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме відповідного до зміни ціни в договорі факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Так, для внесення змін до договору постачальником надано Покупцеві довідку Харківської торгово-промислової палати, яка носить інформаційний характер №109/19 від 05.02.2019 про те, що станом на 04.02.2019 рівень роздрібних цін на бензин А-92 становить 24,90-28,99 грн/л, на дизельне паливо 25,80-29,99 грн/л.

На підставі вказаної довідки сторонами укладено Додаткову угоду №1 від 26.02.2019, якою підвищено ціни на товар та зменшено обсяг товару, який підлягає поставці.

Разом з цим, аналізом вказаної довідки встановлено, що в ній відображено рівень цін на пальне на території м. Харкова та Харківської області станом на 04.02.2019, тобто на дату, що передувала укладенню не лише додаткової угоди № 1, а й Договору № 33 від 13.02.2019.

Крім того, інформація про динаміку цін на вказані найменування товарів в довідці відсутня, оскільки довідка не містить інформації про рівень цін за попередні періоди (дні, місяці, роки), що в свою чергу позбавляє можливості зробити висновок про збільшення ціни товару у порівнянні з цінами на ці товари протягом минулих періодів.

Вказана довідка лише вказує на той факт, що середня ціна вказаних товарів на ринку, станом на дату формування довідки, є вищою за ціну товарів вказану у ціновій пропозиції відповідача, яка ним була запропонована під час проведення публічних закупівель.

Так, відповідно до цінової пропозиції відповідача, останнім під час проведення відкритих торгів запропонована вартість 1 літра бензину А-92 - 16,25 грн/л без ПДВ (19,50 грн/л з ПДВ), вартість 1 літра дизельного палива -17,00 грн/л без ПДВ (20,40 грн/л з ПДВ). На підставі вказаної цінової пропозиції укладено договір № 33 від 13.02.2019.

Крім того, з вказаної довідки вбачається, що відповідач під час участі у проведенні державної закупівлі свідомо знизив ціну, яка є значно меншою від середньо-ринкової на даний вид товару та свідомо погодився поставити відділу освіти Ізюмської райдержадміністрації товари за ціною, що є набагато нижчою середньої вартості на ринку та визначеною за результатами відкритих торгів.

Оскільки довідка № 109/19 від 05.02.2019 відображає вартість пального станом на 04.02.2019, а договір про постачання товару (палива) № 33 укладено 13.02.2019 можна зробити висновок, що відповідач під час укладення договору був обізнаний про рівень середніх цін на даний вид товару та мав можливість відмовитись від укладання угоди.

Однак, в подальшому, постачальником надано Покупцеві довідку Харківської торгово-промислової палати, яка носить інформаційний характер №223/19 від 05.03.2019 про те, що станом на 04.03.2019 рівень роздрібних цін на бензин А- 92 становить 24,25-28,99 грн/л, на дизельне паливо 24,55-29,99 грн/л.

На підставі вказаної довідки сторонами укладено Додаткові угоди №2 від 12.03.2019, №3 від 18.03.2019 та №4 від 21.03.2019 якими підвищено ціни на товар та зменшено обсяг товару, який підлягає поставці.

Таким чином, на підставі однієї довідки №223/19 від 05.03.2019 сторонами тричі підвищено ціни на товар: на бензин А-92 з 21,42 грн/л до 26,94 грн/л на дизельне паливо з 22,44 грн/л до 27,78 грн/л.

Крім того, постачальником надано Покупцеві довідку Харківської торгово-промислової палати, яка носить інформаційний характер №344/19 від 02.04.2019 про те, що станом на 01.04.2019 рівень роздрібних цін на бензин А- 92 становить 24,35-29,99 грн/л, на дизельне паливо 24,55-29,99 грн/л.

На підставі вказаної довідки сторонами укладено Додаткову угоду №5 від 16.04.2019, якою підвищено ціни на товар та зменшено обсяг товару, який підлягає поставці.

Після цього, постачальником листом від 23.05.2019 знову ініційовано збільшення ціни на товар та надано Покупцеві довідку Харківської торгово- промислової палати, яка носить інформаційний характер №477/19 від 06.05.2019 про те, що станом на 02.05.2019 рівень роздрібних цін на бензин А- 92 становить 26,29-30,99 грн/л, на дизельне паливо 26,99-30,99 грн/л.

На підставі вказаної довідки сторонами укладено Додаткову угоду №6 від 28.05.2019, якою підвищено ціни на товар та зменшено обсяг товару, який підлягає поставці.

Крім того, постачальником надано Покупцеві довідку Харківської торгово-промислової палати, яка носить інформаційний характер №586/19 від 04.06.2019 про те, що станом на 03.06.2019 рівень роздрібних цін на бензин А- 92 становить 26,49-30,99 грн/л, на дизельне паливо 26,39-30,99 грн/л.

На підставі вказаної довідки сторонами укладено Додаткову угоду №7 від 13.06.2019, якою незначним чином знижено ціни на товар який підлягає поставці, обсяг закупівлі не змінювався.

Після цього, постачальником надано Покупцеві довідку Харківської торгово-промислової палати, яка носить інформаційний характер №766/19 від 05.08.2019 про те, що станом на 02.08.2019 рівень роздрібних цін на бензин А- 92 становить 25,00-29,99 грн/л, на дизельне паливо 24,80-29,99 грн/л.

На підставі вказаної довідки сторонами укладено Додаткову угоду №8 від 27.08.2019, якою незначним чином знижено ціни дизельне паливо, та збільшено обсяг закупівлі вказаного товару. Ціни на бензин А-92 та обсяг його закупівлі не змінювався.

Додатковою угодою №9 від 09.10.2019 сторонами уточнено ціну договору, інші умови залишено без змін.

Крім того, під час укладення Додаткових угод сторони дійшли згоди про те, що кожна з них вступає в силу з моменту її підписання.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02.12.2020 у справі №913/368/19, при розгляді аналогічної справи зазначено, що довідки та експертні висновки Торгово- промислової палати України можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку.

Втім, слід зазначити, що Харківська торгово-промислова палата не здійснює постійний моніторинг та збір інформації щодо ринкових цін на товари, її пошук та обробка проводиться тільки за конкретними замовленнями підприємств та організацій станом лише на поточну дату.

Більш того, з урахуванням висновків викладених Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у своїй постанові від 16.04.2019 року у справі № 915/346/18 при розгляді аналогічної справи, зазначено, що відповідач повинен надати докази того, що саме в момент (в день та час) укладенням додаткової відбулось коливання ціни на товар.

З огляду на викладені обставини, сторонами жодним чином документально не підтверджено факт коливання ціни на бензин та дизельне паливо саме в момент укладання спірних додаткових угод, адже Харківською торгово-промисловою палатою в довідці № 109/19 надана інформація станом на 04.02.2019, в той час, як додаткову угоду №1 укладено 26.02.2019.

Крім того, в довідці №223/19 надано відомості про рівень цін станом на 04.03.2019, разом з тим, на її підставі укладено три додаткові угоди №2 від 12.03.2019, №3 від 18.03.2019 та №4 від 21.03.2019 та сукупно підвищено ціну бензину А-92 з 21,42 грн/л до 26,94 грн/л, а дизельного палива з 22,44 грн/л до 27,78 грн/л.

Також на підставі довідки №344/19, що містить відомості про рівень цін станом на 01.04.2019 укладено Додаткову угоду від 16.04.2019 №5, на підставі довідки №477/19, з відомостями станом на 02.05.2019 укладено додаткову угоду №6 від 28.05.2019, на підставі довідки №589/19 щодо цін станом на 03.06.2019 - Додаткову угоду №7 від 13.06.2019, а на підставі довідки №766/19 щодо цін станом на 02.08.2019 - Додаткову угоду №8 від 27.08.2019.

Крім того, вказані інформаційні довідки Харківської торгово - промислової палати не підтверджують коливання ціни, з них також неможливо відслідкувати динаміку цін, а, отже, і встановити її рух. Вказані документи лише констатують рівень цін та мають виключно інформаційний характер, вони не містять доказів на підтвердження ринкової вартості палива на момент укладення додаткових угод, що дало б можливість порівняти рівень цін та дійти висновку про зменшення або збільшення ціни впродовж одного дня (дата укладання спірних додаткових угод до договору).

З огляду на викладене, як обґрунтовано зазначено прокурором, вказані довідки не містять інформації саме щодо коливання ціни на пальне. Таким чином, відповідачем не було належним чином доведено коливання ціни на пальне впродовж періоду ініціювання та внесення змін до договору.

А отже, вищевказані довідки Харківської торгово-промислової палати не можуть виступати у якості належного підтвердження коливання ціни товару на ринку та не можуть бути розцінені як достатнє обґрунтування необхідності внесення змін до договору №33 від 13.02.2019.

Враховуючи викладене, у суду є достатні підстави вважати, що відповідач, з метою одержати перемоги у відкритих торгах, міг навмисно занизити пропоновану ціну пального, а після укладення договору збільшити ціну шляхом укладення додаткових угод, що і було зроблено, враховуючи відсутність достовірних доказів коливання вартості пального у вказаний період.

Відповідач не міг не розуміти особливості функціонування ринку пального (тобто постійне коливання цін на пальне, їх сезонне зростання-падіння були прогнозованими). Тому сторони не були позбавлені можливості визначити в договорі порядок зміни ціни, зокрема, які коливання ціни надають право на перерахунок ціни (порогові показники), формулу розрахунку нової ціни, якими саме документами має підтверджуватися коливання цін на ринку товару.

Можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та статтею 3 Закону України "Про публічні закупівлі".

Також, слід звернути увагу, що укладенні кожної додаткової угоди до договору № 33 від 13.02.2019 здійснювалось в межах, що не перевищували 10% від ціни за одиницю товару за попередньою угодою. А отже, у разі нікчемності додаткової угоди № 1 від 26.02.2019 всі інші угоди укладені на підставі цієї угоди також є нікчемними, оскільки у випадку скасування додаткової угоди № 1, інші угоди збільшать ціну одиниці товару за договором більше ніж на 10%, що є порушенням ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" та ст. ст. 203,215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами вимог), які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Так, відповідно до статті 37 Закону України «Про публічні закупівлі», договір про закупівлю є нікчемним, зокрема у разі його укладення з порушенням вимог частини четвертої статті 36 цього Закону.

Зважаючи на вказане та те, що додаткові угоди № 1 від 26.02.2019, № 2 від 12.03.2019, № 3 від 18.03.2019, № 4 від 21.03.2019, № 5 від 16.04.2019, № 6 від 28.05. 2019, № 7 від 13.06.2019, № 8 від 27.08.2019 та № 9 від 09.10.2019 до Договору № 33 від 13.02.2019 не відповідають вимогам частини 4 статті 36 Закону України «Про публічні закупівлі», слід дійти висновку, що вони є нікчемними в силу прямої норми закону - частини 1 ст. 37 цього Закону.

Так, відповідно до видаткових накладних, відділом освіти Ізюмської РДА прийнято від постачальника (у вигляді талонів на отримання палива) бензин А-92 у кількості 20510 л, вартістю 484212,5 грн. без ПДВ (ПДВ 20%, тобто 96842,5 грн.), дизельне паливо у кількості 19150 л, вартістю 454355,0 грн без ПДВ (ПДВ 20%, тобто 90871 грн.) на загальну суму 1 126 281 грн. з ПДВ, що підтверджується наступними видатковими накладними:

№И від 20.02.2019 на суму 28300,0 грн. без ПДВ (33960,0 грн. з ПДВ), з них 13000,0 грн. без ПДВ оплата за 800 л бензину А-92, та 15300,0 грн. без ПДВ оплата за 900 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Договором №33 від 13.02.2019);

№И від 26.02.2019 на суму 31110,0 грн. без ПДВ (37332,0 грн. з ПДВ), з них 14 280 грн. без ПДВ оплата за 800 л бензину А-92, та 16830,0 грн. без ПДВ оплата за 900 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №1 від 26.02.2019);

№И від 12.03.2019 на суму 34175,0 грн. без ПДВ (41010,0 грн. з ПДВ), з них 15680,0 грн. без ПДВ оплата за 800 л бензину А-92, 18495,0 грн без ПДВ оплата за 900 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №2 від 12.03.2019);

№И від 18.03.2019 на суму 37580,0 грн. без ПДВ (45096,0 грн. з ПДВ), з них 17240,0 грн. без ПДВ оплата за 800 л бензину А-92, 20340 грн без ПДВ оплата за 900 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №3 від 18.03.2019);

№И від 21.03.2019 на суму 182400,0 грн. без ПДВ (218880,0 грн. з ПДВ), з них 159250,0 грн. без ПДВ оплата за 7000 л бензину А-92, 23150,0 грн. без ПДВ оплата за 1000 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №4 від 21.03.2019);

№И від 16.04.2019 на суму 45200,0 грн. без ПДВ (54240,0 грн. з ПДВ), у якості оплати за 2000 л бензину А-92; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №5 від 16.04.2019);

№И від 16.04.2019 на суму 114950,0 грн без ПДВ (137940,0 грн. з ПДВ), з них 45200,0 грн. без ПДВ оплата за 2000 л бензину А-92, 69750,0 грн. без ПДВ оплата за 3000 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №5 від 16.04.2019);

№И від 28.05.2019 на суму 143850,0 грн. без ПДВ (172620,0 грн. з ПДВ), з них 119500,0 грн. без ПДВ оплата за 4000 л бензину А-92, 24350,0 грн. без ПДВ оплата за 1000 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №6 від 28.05.2019);

№И від 13.06.2019 на суму 51012,5 грн. без ПДВ (61215,0 грн. з ПДВ), з них 2612,5 грн. без ПДВ оплата за 110 л бензину А-92, 48400,0 грн. без ПДВ оплата за 2000 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №7 від 13.06.2019);

№И від 13.06.2019 на суму 52250,0 грн. без ПДВ (62700,0 грн. з ПДВ), у якості оплати за 2200 л бензину А-92; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №7 від 13.06.2019);

№И від 27.08.2019 на суму 114000,0 грн. без ПДВ (136800,0 грн. з ПДВ), у якості оплати за 5000 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №8 від 27.08.2019);

№И від 27.08.2019 на суму 103740,0 грн. без ПДВ (124488,0 грн. з ПДВ), у якості оплати за 4550 л дизельного палива; (придбано за ціною, передбаченою Додатковою угодою №8 від 27.08.2019).

Прокурор стверджує, що за вищенаведеними накладними Відділом освіти Ізюмської РДА було фактично сплачено за бензин та дизельне паливо у розмірі 1 126 281 грн. з ПДВ, в той час, як сума належна до сплати за ціною, передбаченою Договором № 33 від 13.02.2019 (без урахування зміни ціни за Додатковими угодами) складає 790605,00 грн.

А отже, за твердженнями прокурора, на підставі додаткових угод № 1-8 до Договору № 33 від 13.02.2019 про закупівлю бензину, Відділом освіти Ізюмської РДА надмірно та безпідставно сплачено бюджетних коштів на загальну суму 335676,00 грн., які мають бути повернуті позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Однак, суд звертає увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19, ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Системний аналіз положень ст.ст.11, 177,202, ст. 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Таким чином, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2015 № 6-100цс15, постановах Верховного Суду України від 25.02.2015 № 3-11гс15 та від 24.09.2014 № 6-122цс14.

Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

У ч. 2 ст. 712 ЦК передбачено, що до договору постачання застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ст. 669 ЦК визначено, що кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Відповідно до ч. 1 ст. 670 ЦК якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Таким чином, обов`язок з повернення грошової суми, сплаченої за кількість товару, який не був поставлений покупцеві, врегульований нормами Глави 54 ЦК "Купівля-продаж" і тому як правова підстава такого повернення не може бути застосована ст. 1212 ЦК України.

Враховуючи викладене, Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 дійшов висновку про необхідність відступлення від висновку, який міститься в постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 913/166/19 щодо можливості задоволення вимоги прокурора про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі статті 1212 ЦК внаслідок недійсності додаткових угод як таких, що укладені всупереч вимогам п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону "Про публічні закупівлі". Оскільки між сторонами існують договірні відносини, то правовою підставою для задоволення вимог про стягнення надмірно сплачених коштів (коштів, сплачених за товар, який так і не було поставлено) є ч. 1 ст. 670 ЦК, а ст. 1212 ЦК застосуванню до цих правовідносин не підлягає.

Вищенаведена правова позиція Верховного Суду не була врахована під час підготовки позовної заяви, оскільки як вказує прокурор, на час скерування позовної заяви до суду постанова Верховного Суду від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 не була оприлюднена.

Однак, суд звертає увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17 зроблено висновок, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Отже, нікчемність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються Договором про закупівлю товарів від № 33 від 13.02.2019, укладеним між Відділом освіти Ізюмської районної державної адміністрації та ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна", без урахування змін, внесених Додатковими угодами.

Проте, в прохальній частині позовної заяви прокурор просить суд стягнути з ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна" необґрунтовано отримані кошти у розмірі 335676,00 грн. саме на користь Ізюмської районної державної адміністрації Харківської області, а не на користь Відділу освіти Ізюмської районної державної адміністрації.

В обґрунтування своєї позиції прокурор зазначає, що договір та додаткові угоди до нього укладались у 2019 році між ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» та Відділом освіти Ізюмської РДА, який діяв відповідно до Статуту, затвердженого розпорядженням голови Ізюмської РДА від 20.06.2018 №211, та у межах повноважень, наданих Ізюмською районною державною адміністрацією, а отже, у даному спорі Ізюмська районна державна адміністрація є позивачем та є головним розпорядником бюджетних коштів, а тому грошові кошти у розмірі 335 676 грн., які безпідставно та незаконно перераховано на рахунок ТОВ «Татнєфть-АЗС- Україна» за постачання палива, підлягають поверненню саме на її розрахункові рахунки. Окрім того, прокурором звернуто увагу, що розпорядженням голови Ізюмської районної державної адміністрації від 01.12.2020 №206 «Про припинення юридичної особи Відділ освіти Ізюмської районної державної адміністрації шляхом її ліквідації» розпочато процедуру ліквідації вказаного структурного підрозділу.

Згідно зі статтею 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Однак, суд не погоджується з вище вказаними доводами прокуратури та звертає увагу, що Ізюмська районна державна адміністрація не є стороною Договору № 33 від 13.02.2019, укладеного між Відділом освіти Ізюмської РДА та ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна".

Також, з відомостей про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань вбачається, що до реєстру внесено запис про те, що Відділ освіти Ізюмської РДА (ЄДРПОУ 0214110) перебуває в стані припинення з 04.12.2020р.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до ч. 5 ст. 104 Цивільного кодексу України Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Разом з цим, як було встановлено судом, станом на дату подання позову до Єдиного державного реєстру запису про припинення відділу освіти Ізюмської РДА не внесено, а отже, відповідно до Положення про відділ освіти Ізюмської РДА від 20.06.2018 відділ має статус юридичної особи.

Зважаючи на вказане, суд приходить до висновку, що прокурором у позовних вимогах визначено неналежного отримувача необґрунтовано отриманих коштів.

Аналогічний висновок щодо неналежного отримувача коштів міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.07.2021 у справі № 922/2030/20.

Окрім того, суд звертає увагу, що посилаючись на необґрунтовану сплату Відділом освіти Ізюмської РДА відповідачу коштів у розмірі 335 676,00 грн., прокурор не надає жодних доказів здійснення такого перерахування (банківських виписок, квитанцій, платіжних доручень, висновку експертизи тощо).

При цьому, слід зазначити, що посилання лише на видаткові накладні, за якими був отриманий товар, не є обґрунтованим, оскільки видаткові накладні підтверджують лише факт поставки, а не факт оплати товару за Договором.

У зв`язку з викладеним, є підстави вважати, що прокурором не надано належних та достатніх доказів, в підтвердження перерахування Відділом освіти Ізюмської РДА коштів, які заявлено до стягнення з відповідача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене та враховуючи принципи справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак позов задоволенню не підлягає.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на прокуратуру у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Прокуратура: Керівник Ізюмської окружної прокуратури Харківської області (64309, Харківська область, м. Ізюм, вул. Д.Захаржевського, 4);

Позивач: Ізюмська районна державна адміністрація (64309, Харківська область, м. Ізюм, пл. Центральна, буд. 1, );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" (36010, м. Полтава, вул. Половки, буд. 62, ).

Повне рішення складено "13" вересня 2021 р.

Суддя В.В. Суслова

справа № 922/2538/21