ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 справа № 914/1765/21

Господарський суд Львівської області у складі судді З.П. Гоменюк розглянув матеріали справи

за позовом: Фізичної особи-підприємця Кравчук Ірини Вікторівни, м. Кам`янка-Бузька Львівської області,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс», с. Давидів Пустомитівського району Львівської області,

про: стягнення 86849,15 грн

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

22.06.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Кравчук Ірини Вікторівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» про стягнення 86849,15 грн.

Ухвалою від 29.06.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

30.08.2021 розглянув справу по суті.

Суть спору та правова позиція сторін.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ФОП Кравчук Іриною Вікторівною та ТОВ «Агролайф транссервіс» 01.08.2019 був укладений Договір поставки № 01/08/2019, відповідно до п. 1.1. якого позивачка зобов`язувалась передати у власність відповідачеві пелети паливні (гранули паливні з відходів деревини тирси) в асортименті, кількості та за ціною в українській гривні згідно із заявками покупця, що узгоджується Сторонами за допомогою засобів факсимільного або електронного зв`язку чи в усній формі, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити його на умовах Договору.

На виконання взятого на себе зобов`язання позивачка поставила відповідачеві обумовлений товар на загальну суму 76230,00 грн, що підтверджується Видатковою накладною № 3 від 26.08.2019 та Товарно-транспортною накладною № 3 від 26.08.2019. Обидві накладні підписані відповідачем чи його уповноваженим представником та скріплені печаткою ТОВ «Агролайф транссервіс».

Відповідач, всупереч встановленій письмовій домовленості, прийняв товар відповідно до супровідних документів, однак оплату не здійснив.

Внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання виникло прострочення, на підставі чого позивачка скористалася своїм правом, передбаченим статтею 625 ЦК Ураїни, нарахувавши відповідачеві 6891,19 грн інфляційних втрат та 3727,96 грн 3% річних.

Зважаючи на наведене, позивачка просить суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з ТОВ «Агролайф транссервіс» на користь ФОП Кравчук Ірини Вікторівни 76230,00 грн основного боргу, 6891,19 грн інфляційних втрат та 3727,96 грн 3% річних. Судові витрати просить покласти на відповідача.

27.07.2021 через канцелярію Господарського суду Львівської області надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 17446/21). У своєму відзиві відповідач заперечує щодо позовних вимог та зазначає таке. На переконання відповідача, позивачка не надала належної інформації щодо себе, зокрема, в межах однієї позовної заяви вказала різні ідентифікаційні номери суб`єктів підприємницької діяльності:

1) « » - результатом пошуку за вказаним ІПН стало знаходження в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань суб`єкта підприємницької діяльності, що вже припинив таку діяльність;

2) « » - ідентифікаційний номер, присвоєний власне фізичній особі-підприємцю Кравчук Ірині Вікторівні.

Також відповідач звертає увагу суду на те, що у Договорі поставки № 01/08/2019 від 01.08.2019 у розділі «Юридичні адреси і реквізити сторін» зазначений ще інший ідентифікаційний номер « НОМЕР_1 », що належить фізичній особі-підприємцю Кравчуку Андрію Івановичу. Відповідач стверджує, що й адреса позивачки інша, ніж та, що вона зазначила у позовній заяві.

Щодо нарахованих ФОП Кравчук І. В. інфляційних втрат та 3 % річних заперечує, вважаючи, що відповідні розрахунки проведені неправильно. Зокрема, відповідач вказує на неправильний початок періоду нарахування штрафних санкцій позивачкою, оскільки початком такого періоду вона вказує дату отримання товару ТОВ «Агролайф транссервіс», у той час як початком періоду прострочення має бути дата « 09.09.2019». Відповідач також надає власні розрахунки інфляційних втрат, при цьому повідомляючи, що нарахування щодо заборгованості відповідного виду штрафних санкцій повинно починатися із жовтня 2019 року, оскільки оплата за поставлений товар мала відбутися у вересні 2019 року.

Зважаючи на викладене у сукупності, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив таке.

01.08.2019 між Фізичною особо-підприємцем Кравчук Іриною Вікторівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» було укладено Договір поставки № 01/08/2019.

Відповідно до п. 1.1. цього Договору ФОП Кравчук І. В. («Постачальник») зобов`язувалась передати у власність ТОВ «Агролайф транссервіс» («Покупця») пелети паливні (гранули паливні з відходів деревини тирси) («Товар») в асортименті, кількості та за ціною в українській гривні згідно із заявками покупця, що узгоджується Сторонами за допомогою засобів факсимільного або електронного зв`язку чи в усній формі, а Покупець зобов`язується прийняти та сплатити його на умовах Договору. Підтвердженням факту узгодження Сторонами найменування, асортименту, кількості, ціни Товару є прийняття Покупцем Товару по видатковій накладній, виданій Постачальником, яка після її підписання уповноваженими представниками Сторін має юридичну силу Специфікації в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України. Товар, прийнятий Покупцем по видатковій накладній, не підлягає поверненню за ініціативою Покупця, крім випадків його невідповідності якості, або якщо кількість переданого Товару перевищує кількість, що заявлена Покупцем.

До матеріалів позовної заяви долучено копії видаткової накладної № 3 від 26.08.2019 та товарно-транспортної накладної № 3 від 26.08.2019, підписані Сторонами вищенаведеного Договору.

Пунктами 2.2., 2.3. Договору передбачено, що моментом поставки вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної на Товар, що поставляється. З моменту підписання Сторонами видаткової накладної зобов`язання Постачальника щодо поставки партії Товару вважається виконаним. Підписана Сторонами видаткова накладна є достатнім і допустимим доказом, що підтверджує факт поставки Покупцю Товару за цим Договором.

Пункт 4.3. цього ж Договору встановлює, що розрахунки за поставлений товар здійснюються Покупцем протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання партії Товару, згідно з видатковою накладною.

З матеріалів справи не вбачається, що позивачка поставила ТОВ «Агролайф транссервіс» пелети паливні (гранули паливні з відходів деревини тирси) неналежної якості, що могло б зумовити повернення відповідної партії товару постачальнику. Відповідачем у своєму відзиві не було спростовано жодним чином факт здійснення такої поставки пелет паливних (гранул паливних з відходів деревини тирси), а також не заперечується й існування суми заборгованості у розмірі 76230,00 грн, за отриманий товар, на момент розгляду справи Господарським судом Львівської області.

Договором поставки від 01.08.2019 № 01/08/2019 у пункті 5.4. також визначено, що у разі порушення Покупцем строків оплати вартості поставленого Товару Покупець сплачує Постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Однак ФОП Кравчук І. В. скористалась лише своїм правом, передбаченим статтею 625 ЦК України, та нарахувала на непогашену суму боргу 76230,00 грн, 3 % річних та інфляційні втрати, які становлять 3727,96 грн та 6891,19 грн відповідно, починаючи з 26.08.2019.

Згідно з наведеним відповідачем у відзиві розрахунком інфляційних втрат, до сплати підлягає сума 5336,10 грн, однак початком періоду нарахування таких втрат у цьому випадку визначено жовтень 2019 року.

До матеріалів справи не долучено доказів врегулювання спору у позасудовому порядку, шляхом переговорів між сторонами, як це передбачає пункт 7.1. Договору.

З часу відкриття провадження у справі, крім відзиву на позовну заяву, додаткових документів не надходило.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з перевезення вантажу на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Як передбачено ст. 174 Господарського кодексу України, однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому (ст. 655, ч. 1 ст. 656 ЦК України).

Пунктом 1 частини 1 статті 664 Цивільного кодексу України встановлено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент, зокрема, вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

З аналізу наведених положень та матеріалів справи суд встановив, що договірні відносини між фізичною особою-підприємцем Кравчук Іриною Вікторівною та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» існували на підставі Договору від 01.08.2019 № 01/08/2019, відповідно до якого позивачка поставила відповідачеві товар - пелети паливні (гранули паливні з відходів деревини тирси), кількість та ціна яких зазначена у видатковій накладній № 3 від 26.08.2019. Ця видаткова накладна підписана Сторонами, що свідчить про відсутність будь-яких зауважень чи претензій сторін один до одного.

На противагу ФОП Кравчук І. В., яка взяте на себе за Договором зобов`язання виконала у повному обсязі, відповідач свій обов`язок щодо здійснення оплати за поставлений товар не виконав. У відзиві на позовну заяву (вх. № 17446/21 від 27.07.2021) жодним чином не спростував факт наявності заборгованості з оплати отриманого товару за Договором поставки від 01.08.2019 № 01/08/2019, висловивши заперечення лише щодо нарахованих штрафних санкцій.

Суд дослідив зауваження відповідача щодо наданої позивачкою інформації щодо ФОП Кравчук Ірини Вікторівни та повідомляє таке. Вказаний у позовній заяві ідентифікаційний номер НОМЕР_2 присвоєний саме ФОП Кравчук І. В., яка не перебуває у стані припинення та діяльність якої не припинена станом на дату прийняття судом рішення у справі. Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець Кравчук І. В. зареєстрованим місцезнаходженням вказала адресу: АДРЕСА_1 . Такі відомості підтверджуються відповідною випискою, що була долучена позивачкою до матеріалів позовної заяви.

Ідентифікаційний номер НОМЕР_3 належить фізичній особі-підприємцю Кравчук Іванні Петрівні, яка припинила свою підприємницьку діяльність 23.03.2021 на підставі власного рішення.

У Договорі від 01.08.2019 № 01/08/2019 у розділі «Юридичні адреси і реквізити сторін» зазначений ще інший ідентифікаційний номер « НОМЕР_1 », що належить фізичній особі-підприємцю Кравчуку Андрію Івановичу, а також вказана адреса цього суб`єкта підприємницької діяльності: АДРЕСА_2 . Цю обставину суд не бере до уваги, оскільки вона не стосується предмета спору, що полягає у стягненні заборгованості за договором поставки. Однак суд звертає увагу відповідача на те, що Договір поставки від 01.08.2019 № 01/08/2019 був підписаний двома сторонами, які були ознайомлені із викладеними у ньому положеннями.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526 ЦК України).

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Застосування господарських санкцій до суб`єкта, який порушив зобов`язання, не звільняє цього суб`єкта від обов`язку виконати зобов`язання в натурі, крім випадків, коли інше передбачено законом або договором, або управнена сторона відмовилася від прийняття виконання зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466; лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 № 52/30).

Сторонами у справі було неправильно визначено початок періоду нарахування інфляційних втрат та 3 % річних. Суд здійснив перерахунок відповідних штрафних санкцій, який наведено у таблиці нижче. Відповідно до такого перерахунку суми нарахувань становлять:

Розрахунок процентів

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
7623010.09.2019 - 01.03.20215393 %3370.83
Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 3370.83 грн.

Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції

Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період№Інфляційне збільшення суми боргуІСума боргу з врахуванням індексу інфляціїі
10.09.2019 - 01.03..0886724.1082954.10
Таким чином, сума боргу з урахуванням індексу інфляції складає 82954.10 грн.

Згідно зі ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства суд повідомляє, що початком періоду прострочення відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару слід вважати дату « 10.09.2019», оскільки положеннями укладеного між сторонами Договору поставки № 01/08/2019, а саме пунктом 4.3. врегульовано, що розрахунки за поставлений товар здійснюються Покупцем протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання партії Товару, згідно з видатковою накладною. Моментом поставки вважається дата підписання уповноваженим представником Покупця видаткової накладної на Товар, що поставляється. З моменту підписання Сторонами видаткової накладної зобов`язання Постачальника щодо поставки партії Товару вважається виконаним (пункт 2.2. цього ж Договору). З огляду на це, моментом отримання товару відповідачем є дата здійснення відповідної поставки, проставлена у видатковій накладній № 3 від 26.08.2019 та товарно-транспортній накладній № 3 від 26.08.2019. У такому випадку згадані 14 (чотирнадцять) календарних днів слід відраховувати саме від дати « 26.08.2019», проте кінцева дата для оплати ТОВ «Агролайф транссервіс» за отриманий товар, таким чином, припадає на 08.09.2019 (неділя).

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

У такий спосіб останнім днем для здійснення відповідачем оплати за поставлений товар є 09.09.2019, а прострочення виконання грошового зобов`язання розпочинається саме з 10.09.2019.

Зважаючи на розрахунки позивачки, а також на наданий відповідачем контррозрахунок, суд дійшов до висновку кінцевою датою періоду прострочення вважати 01.03.2021, оскільки у згаданих розрахунках, наданих сторонами, кінцем періоду виступає лютий поточного року. Тобто калькуляція нарахувань було здійснена власне по 01.03.2021.

Як вже було встановлено судом вище, відповідач не спростував факту існування суми боргу за поставлений йому товар та зазначив лише щодо неточності проведених нарахувань позивачкою.

Дослідивши в сукупності обставини справи та докази, якими вони підтверджуються, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Як передбачено п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 165, 233, 236, 237, 238, 241, 247, 252, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агролайф транссервіс» (81151, Львівська область, Пустомитівський район, вул. Львівська, буд. 2А, ) на користь Фізичної особи-підприємця Кравчук Ірини Вікторівни ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) 76230,00 грн основного боргу, 3370,83 грн 3% річних, 6724,10 грн інфляційних втрат та 2256,38 грн судового збору.

4. В задоволенні решти позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 30.08.2021.

Суддя З.П. Гоменюк