РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2021Справа № 910/4686/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Ягічевої Н. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Приватного підприємства "Гелиос-Транс" (вул. Заводська, буд.35, кім. 16, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "Тайгер" ( вул. Севастопольська, буд. 7/13, гуртожиток, м. Київ, )

про стягнення 6 868,36 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Гелиос-Транс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "Тайгер" (далі - відповідач) про стягнення 6 868, 36 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач всупереч взятим на себе зобов`язанням за договором-заявкою на перевезення №1404 від 08.07.2020 не повністю розрахувався за фактично надані позивачем транспортні послуги з перевезення вантажу згідно ТТН від 09.07.2020 №БГД00001725, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача 6 500, 00 грн заборгованості, 75, 86 грн 3% річних та 292, 50 грн інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 відкрито провадження у справі № 910/4686/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

У зв`язку з тим, що суддя Господарського суду міста Києва Ягічева Н.І. перебувала у відпустці, розгляд справи здійснюється після виходу судді з відпустки.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а т5акож іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Ухвала про відкриття провадження у справі від 19.04.2021 була надіслана на адреси сторін рекомендованими листами, що підтверджується поверненням на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення 05.05.2021 року позивачу та поверненням на адресу суду поштового конверту з відміткою відділення поштового зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки» надісланого на адресу відповідача.

Ухвала Господарського суду міста Києва у справі № 910/4686/21 була направлена рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агентство "Тайгер" - вул. Севастопольська, буд. 7/13, Гуртожиток, м. Київ), зазначену в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно з п.4 та п.5 ч.6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки зв`язку «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки» вважається днем вручення відповідачу ухвали у справі № 910/4686/21 в силу положень п.4 та п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України та свідчить про повідомлення належним чином сторін про відкриття провадження у справі.

Крім того, за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ураховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач та відповідач мають доступ до судових рішень та мали можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а отже не скористався наданими йому процесуальними правами, ураховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд уважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

08.07.2020 між Приватним підприємством «Гелиос-Транс» (перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агенство «Тайгер» (замовник) було укладено договір-заявку №1404, за умовами якого перевізник зобов`язується доставити вантаж до місця, а замовник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Згідно умов договору-заявки адреса завантаження вантажу - село Великі Копані Херсонської області, адреса розвантаження - смт.Глеваха, Васильківського району, Київської обл., вул.Вокзальна, 4, літ.В, згідно товаро-транспортно накладної №БГД000011725 від 09.07.2020.

Відповідно до умов договору-заявки, дата розвантаження - 09.07.2020. Перевезення вантажу здійснюватиметься автомобілем марки DAF, номер НОМЕР_1 , номер причепа/напівпричепа НОМЕР_2 . Вартість перевезення 13 000,00 грн. Умови оплати впродовж 7-10 банківських днів з дати отримання повного пакету оригіналів документів ТТН (ТТН з відміткою вантажоодержувача про отримання вантажу, рахунок для оплати, акт виконаних робіт, договір-заявка, податкова накладна).

Суд звертає увагу на те, що статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 23.01.2018 по справі №203/2612/13-ц та постанові від 19.06.2018 по справі №5023/3905/12.

Слід зауважити, що на теперішній час договір - заявка №1404 від 08.07.2020 у передбаченому чинним законодавством України порядку недійсним визнано не було. Доказів зворотного суду не надано.

Отже, виходячи з наведеного вище, з огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір - заявку №1404 від 08.07.2020 як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків з надання послуг перевезення.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання договору - заявки №1404 від 08.07.2020 позивачем було здійснено перевезення вантажу до місця призначення і видано його вантажоотримувачу ТОВ «Бізнес Груп Д», що підтверджується відмітками отримувача у ТТН від 09.07.2020 №БГД 00001725.

Для отримання оплати наданих транспортних послуг з перевезення вантажу позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру від 10.07.2020 №СФ-000008614 на суму 13 000, 00 грн., Акт виконаних робіт від 10.07.2020, оригінал ТТН та податкової накладної від 10.07.2020 з квитанцією про її прийняття податковим органом, що підтверджується описом вкладення в цінний лист з повідомленням від 22.09.2020р., квитанцією та накладною.

При цьому, відповідач частково здійснив оплату за надані транспортні послуги з перевезення вантажу у сумі 6500, 00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №655 від 26.08.2020.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання- є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату (ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України).

За перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата (ч.1 ст.916 Цивільного кодексу України).

Як зазначалось судом вище, згідно договору-заявки №1404 від 08.07.2020 вартість перевезення 13 000,00 грн. Умови оплати впродовж 7-10 банківських днів з дати отримання повного документів ТТН. Позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру від 10.07.2020 №СФ-000008614 на суму 13 000, 00 грн., Акт виконаних робіт від 10.07.2020, оригінал ТТН та податкової накладної від 10.07.2020 з квитанцією про її прийняття податковим органом, що підтверджується описом вкладення в цінний лист з повідомленням від 22.09.2020р., квитанцією та накладною.

Згідно повідомлення про отримання поштового відправлення 764, відповідач отримав зазначені документи - 10.10.2020. Таким чином, останнім днем строку сплати за надані послуги є 26.10.2020.

За таких обставин, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що строк оплати відповідачем послуг з перевезення за договором - заявкою №1404 від 08.07.2020 на суму 6500,00 грн, настав.

Доказів оплати суми у розмірі 6500, 00 грн матеріали справи не містять.

Враховуючи те, що відповідач в установленому порядку обставини справи, не спростував, та належних і допустимих доказів виконання в повному обсязі своїх обов`язків за договором - заявкою №1404 від 08.07.2020 не надав, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості в сумі 6500,00 грн.

Також, позивачем заявлено до стягнення з відповідача суму 3% річних у сумі 75,86 грн та суму інфляційних втрат у сумі 292,50 грн за період з 26.10.2020 року по 16.03.2021 року.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно п. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (п. 2 ст. 625 ЦК України).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 75,86 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 292,50 грн.

З огляду на вказані вище приписи законодавства та встановлені судом обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

На підтвердження понесення витрат на послуги адвоката позивачем долучено до матеріалів квитанцію до прибуткового касового ордеру від 16.03.2021, яка містить посилання на Договір про надання правової допомоги від 16.03.2021 та акт до договору від 16.03.2021, акт про надання правової допомоги до договору, договір про надання правової допомоги від 16.03.2021, які не містить посилання щодо надання адвокатом послуг саме у цій справі про стягнення заборгованості з товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародне агенство «Тайгер» за Договором-заявкою №1404 від 08.07.2020.

Таким чином, позивачем не доведено понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, які пов`язані саме з розглядом даної справи.

Також з огляду на відсутність в матеріалах справи свідоцтва на заняття адвокатською діяльністю, посвідчення адвоката, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародне агентство «Тайгер» (02099, м.Київ, вул. Севастопольська, будинок 7/13, гуртожиток, ) на користь Приватного підприємства "Гелиос-Транс" (вул. Заводська, буд.35, кім. 16, м. Сєвєродонецьк, Луганська область, 93400, ) суму основного боргу в розмірі 6 500 (шість тисяч п`ятсот ) грн. 00 коп. 3% річних в розмірі 75 грн (сімдесят п`ять) грн.86 коп., суму інфляційних втрат в розмірі 292 (двісті дев`яносто дві) грн. 50 коп. та суму судового збору у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 09.09.2021

Суддя Н.І. Ягічева