ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 Справа № 914/1020/21

За позовом: Державного підприємства «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація», м. Львів

до відповідача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, м. Львів

про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до договорів оренди № Г-7547-10 від 25.06.2010 та № Г-8822-13 від 17.10.2013 на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3-а у м. Львові загальною площею 1129, 1 кв. м.

Суддя Мороз Н.В.

при секретарі Банзулі М.С.

Представники:

Від позивача: Курець Ю.П.

Від відповідача: Чернобай С.С.

Від третьої особи: не з`явився

Суть спору:

Позовну заяву подано Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» до Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради за участю третьої особи Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину до договорів оренди № Г-7547-10 від 25.06.2010 та № Г-8822-13 від 17.10.2013, укладених між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3-а у м. Львові загальною площею 1129, 1 кв.м.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 18.05.2021.

У підготовчому засіданні 18.05.2021 оголошено перерву до 01.06.2021.

18.05.2021 через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву.

25.05.2021 через канцелярію суду представник позивача подав відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 01.06.2021 у задоволенні заяви Державного підприємства "Український регіональний спеціалізований науково - реставраційний інститут "Укрзахідпроектреставрація" від 24.05.2021 № 43 про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство розвитку громад та територій України відмовлено. Заяву Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 17.05.2021 № б/н про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради задоволено, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради (м. Львів, вул. Валова, 20, ). Підготовче провадження продовжено на 30 днів з 23.06.2021та відкладено на 06.07.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Мороз Н. В. на лікарняному з 05.07.2021 по 14.07.2021, розгляд справи призначений на 06.07.2021 не відбувся. Ухвалою суду від 15.07.2021 підготовче засідання призначено на 27.07.2021.

Ухвалою суду від 27.07.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 31.08.2021.

В судове засідання 31.08.2021 представник позивача з`явився, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

31.08.2021 в судове засідання представник відповідача з`явився, проти позову заперечив в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання 31.08.2021 явку повноважного представника не забезпечила, причин неявки не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи те, що третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору була належним чином повідомлена про розгляд справи по суті, однак не забезпечила явки повноважного представника в судове засідання та не повідомила причин неявки, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності такого представника, за наявними у матеріалах справи доказами.

Позиція позивача.

Позовні вимоги позивач мотивує наступним. Між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» було укладено договори оренди нерухомого майна № Г-7547-10 від 25.06.2010 терміном до 25.06.2012 року та № Г-8822-13 від 17.10.2013 року терміном до 17.10.2018 року. Відповідно до вказаних договорів, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду приміщення на пл. Соборній, 3-а у м. Львові площею 1129,1 м2, які перебувають на балансі Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, для виконання проектних робіт.

Позивач вказав, що дані договори є нікчемними виходячи з наступного. 12.02.2010 року виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийнято рішення № 129 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3-а». На підставі вказаного рішення за територіальною громадою м. Львова було зареєстровано право комунальної власності на нежитлові приміщення за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 3а загальною площею 1129,1 м2. Вказане рішення, на думку позивача, прийнято за відсутності правових підстав, що в свою чергу спричинило порушення права державної власності на цей об`єкт нерухомого майно. Наявність у Львівської міської ради реєстрації права власності на вищевказані нежитлові приміщення не свідчить про наявність самого права власності, оскільки у міської ради відсутні правовстановлюючі документи щодо виникнення такого права власності відповідно до закону. Так, постановою Ради Міністрів Української РСР № 970 від 24.08.1963 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української РСР» затверджено список пам`ятників архітектури РСР, що перебувають під охороною держави, до якого включено на пл. Возз`єднання (на даний час - пл. Соборна, 3а) у м. Львові Костьол бернардинів з келіями, дзвіниця Бернардинського костьолу, ротонда над криницею, пам`ятна колона. Постановою Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975 створено Державний історико-архітектурний заповідник в межах давньоруської та середньовічної частини міста Львова, який підпорядковано Львівському облвиконкому. Пунктом 4 даної Постанови доручено Львівському облвиконкому за погодженням з Держбудом УРСР і Міністерством культури УРСР затвердити положення про Державний історико-архітектурний заповідник в м. Львові і перелік споруд, що передаються на баланс заповідника. Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих № 321 від 09.07.1975 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові» затверджено межі заповідника. Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих № 552 від 02.12.1975 «Про створення дирекції Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові» створено з 01.01.1976 дирекцію Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові, затверджено положення про Державний історико-архітектурний заповідник в м. Львові, а також визначено перелік пам`ятників архітектури та цінних споруд, що передаються Державному історико- архітектурному заповіднику в м. Львові, до якого включено, зокрема, Костьол бернардинів з келіями та дзвіницею. Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 450 від 29.11.1990 «Про історико-культурну заповідну територію м. Львова», передбачено оголосити історичну забудову XIII - поч. XX ст. м. Львова історико-культурною заповідною територією (п. 1 Рішення). Покладено на виконком Львівської міської ради народних депутатів та дирекцію Державного історико- архітектурного заповідника здійснення державного контролю по охороні і використанню пам`яток історії на історико-культурній заповідній території м. Львова (п. 2 Рішення). Пунктом 4 даного рішення облвиконком вирішив просити Раду Міністрів Української РСР внести зміни до постанови Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника з передачею його у відання виконкому Львівської міської ради народних депутатів». Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 280 від 21.05.1991 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність» затверджено перелік пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області, а також доручено головному управлінню архітектури і містобудування облвиконкому та Державному історико-архітектурному заповіднику в м. Львові протягом 1991 року оформити з користувачами пам`яток архітектури відповідні охоронні зобов`язання. Ухвалою від 25.10.1991 «Про утворення управління охорони історичного середовища», Львівська міська рада народних депутатів, із урахуванням постанови Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975, рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих № 450 від 29.11.1990, вирішила прийняти в підпорядкування Львівського міськвиконкому дирекцію Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові з його штатами, бюджетним фінансуванням та спецкоштами, що надходять від орендної плати за використання приміщень пам`яток архітектури, просити Кабінет міністрів України внести зміни в. п. 1 постанови Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові» в частині підпорядкування заповідника з передачею його у відання виконкому Львівської міської ради народних депутатів. Також цією ухвалою від 25.10.1991, Львівська міська рада народних депутатів вирішила до 01.01.1992 провести реорганізацію дирекції Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові в Управління охорони історичного середовища Львівського міськвиконкому, до завершення реорганізації функції управління покласти на дирекцію Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові та затвердити Положення про Управління охорони історичного середовища Львівського міськвиконкому. Наказом Державного комітету Української РСР у справах архітектури, будівництва і охорони історичного середовища № 74 від 24. 06. 1991 та наказом № 93 від 17.07.1991 створено з 01.07.1991 року на базі Львівського філіалу «Укрпроектреставрація» «Український спеціальний науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація», якому передано основні фонди та виробничі приміщення, за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 3а. При цьому, законодавством УРСР та законодавством України не передбачалась зміна власності на майно при зміні підпорядкування юридичної особи, на балансі якої це майно перебувало. У зв`язку із цим, на думку позивача, нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3а у м. Львові загальною площею 1129, 1 м2, по даний час залишаються у державній власності, а оспорювані договори оренди відповідно до ст. 228 ЦК України є нікчемними, оскільки такі порушують публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Окрім того, позивач зазначив, що зміг підтвердити свою позицію необхідними для подання позову доказами лише після отримання листа уповноваженого державного органу-Міністерства за №7/8/15231-20 від 09.09.2020, тому вважає, що позовна давність не пропущена.

Таким чином, враховуючи наведене вище, позивач просив застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до договорів оренди № Г-7547-10 від 25.06.2010 та № Г-8822-13 від 17.10.2013, укладених між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3а у м. Львові загальною площею 1129, 1 кв. м.

Позиція відповідача.

Відповідач з приводу позовних вимог заперечив в повному обсязі, та зазначив наступне.

Відповідно до ч. 5. ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав у порядку, передбаченому цим законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованому у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться у цьому реєстрі. Нежитлові приміщення загальною площею 1 129, 1 м2, які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Соборна 3а і що складають об`єкт оренди, належать до комунальної власності, відповідне речове право зареєстроване у встановленому законом порядку, ніким не оскаржене та не скасоване.

Щодо визнання нікчемними вказаних договорів, відповідач зазначив, що позивач посилається на ст. 228 ЦК України, стверджуючи про нікчемність договорів оренди нерухомого майна № Г-7547-10 від 25.06.2010 та № Г-8822-13 від 17.10.2013. Однак, вказані договори оренди не порушують публічний порядок, адже такі не були спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної республіки Крим, територіальної громади та незаконне заволодіння ним.

Враховуючи наведене, в позові просив відмовити та застосувати до позовних вимог позовну давність, оскільки про відповідні обставини позивач знав або міг знати у момент укладення спірних договорів-26.06.2010 та 17.10.2013, однак, останній не надав жодних належних, допустимих і достовірних доказів на підтвердження того, що протягом всього часу він не знав і не міг знати про порушення свого права.

Позиція третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представила.

Обставини справи.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, створивши у відповідності до ст. 13 ГПК України сторонам, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, суд встановив:

Постановою Ради Міністрів Української РСР № 970 від 24.08.1963 «Про впорядкування справи обліку та охорони пам`ятників архітектури на території Української РСР», затверджено список пам`ятників архітектури РСР, що перебувають під охороною держави, до якого включено на пл. Возз`єднання (на даний час - пл. Соборна, 3-а) у м. Львові Костьол бернардинів з келіями (охоронний № 341), дзвіниця Бернардинського костьолу (охоронний № 41/2), ротонда над криницею (охоронний № 341/3), пам`ятна колона (охоронний № 341/4).

Постановою Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975 року, створено Державний історико-архітектурний заповідник в межах давньоруської та середньовічної частини міста Львова, який підпорядковано Львівському облвиконкому. Пунктом 4 даної Постанови, доручено Львівському облвиконкому за погодженням з Держбудом УРСР і Міністерством культури УРСР затвердити положення про Державний історико-архітектурний заповідник в м. Львові і перелік споруд, що передаються на баланс заповідника.

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих № 321 від 09.07.1975 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові» затверджено межі заповідника.

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих № 552 від 02.12.1975 «Про створення дирекції Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові» створено з 01.01.1976 дирекцію Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові, затверджено положення про Державний історико-архітектурний заповідник в м. Львові, а також визначено перелік пам`ятників архітектури та цінних споруд, що передаються Державному історико- архітектурному заповіднику в м. Львові, до якого включено, зокрема, Костьол бернардинів з келіями та дзвіницею.

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 450 від 29.11.1990 «Про історико-культурну заповідну територію м.

Львова», передбачено оголосити історичну забудову XIII - поч. XX ст. м. Львова історико-культурною заповідною територією (п. 1 Рішення), покладено на виконком Львівської міської ради народних депутатів та дирекцію Державного історико- архітектурного заповідника здійснення державного контролю по охороні і використанню пам`яток історії на історико-культурній заповідній території м. Львова (п. 2 Рішення). Пунктом 4 даного рішення, облвиконком вирішив просити Раду Міністрів Української РСР внести зміни до постанови Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника з передачею його у відання виконкому Львівської міської ради народних депутатів».

Рішенням виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів № 280 від 21.05.1991 «Про взяття під охорону держави споруд Львівської області, що мають наукову, історичну, художню і містобудівельну цінність» затверджено перелік пам`яток архітектури місцевого значення Львівської області, а також доручено головному управлінню архітектури і містобудування облвиконкому та Державному історико-архітектурному заповіднику в м. Львові протягом 1991 року оформити з користувачами пам`яток архітектури відповідні охоронні зобов`язання.

Ухвалою від 25.10.1991 «Про утворення управління охорони історичного середовища», Львівська міська рада народних депутатів, із урахуванням постанови Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975, рішення виконавчого комітету Львівської обласної ради депутатів трудящих № 450 від 29.11.1990, вирішила прийняти в підпорядкування Львівського міськвиконкому дирекцію Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові з його штатами, бюджетним фінансуванням та спецкоштами, що надходять від орендної плати за використання приміщень пам`яток архітектури, просити Кабінет міністрів України внести зміни в. п. 1 постанови Ради Міністрів Української РСР № 297 від 12.06.1975 «Про створення Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові» в частині підпорядкування заповідника з передачею його у відання виконкому Львівської міської ради народних депутатів. Також цією ухвалою від 25.10.1991, Львівська міська рада народних депутатів вирішила до 01.01.1992 провести реорганізацію дирекції Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові в Управління охорони історичного середовища Львівського міськвиконкому, до завершення реорганізації функції управління покласти на дирекцію Державного історико-архітектурного заповідника в м. Львові та затвердити Положення про Управління охорони історичного середовища Львівського міськвиконкому.

Наказом Державного комітету Української РСР у справах архітектури, будівництва і охорони історичного середовища № 74 від 24. 06.1991 та наказом № 93 від 17.07.1991 створено з 01.07.1991 року на базі Львівського філіалу «Укрпроектреставрація» «Український спеціальний науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація», якому передано основні фонди та виробничі приміщення, за адресою: м. Львів, пл. Соборна 3а.

Рішенням Львівської міської ради № 114 від 27.02.2009 року «Про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна та затвердження вартості цих послуг», затверджено положення про порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна.

Рішенням № 129 від 12.02.2010 року «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3а», виконавчим комітетом Львівської міської ради вирішено: оформити територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлові приміщення загальною площею 1129, 1 м2 на пл. Соборній, 3а, згідно з технічним паспортом; відділу приватизації державного житлового фонду Галицького району оформити та видати згідно з пунктом 1 свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення; Управлінню комунальної власності департаменту економічної політики зареєструвати свідоцтво про право власності в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки».

12.02.2010 Відділом приватизації державного житлового фонду Галицького району, на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 129 від 12.02.2010 видано свідоцтво № Г-03490 про право власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення загальною площею 1129,1 м2 на пл. Соборній, 3а у м. Львові.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №25573843 від 15.03.2010, виданого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на підставі свідоцтва про право власності № Г-03490 від 12.02.2010 виданого виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі рішення виконкому Львівської міської ради № 129 від 12.08.2010 року належать на праві комунальної власності 1/1 нежитлові приміщення загальною площею 1129, 1 м2 за адресою: Львівська обл., м. Львів, пл. Соборна, 3а.

25.06.2010 між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Державним Підприємством "Український регіональний спеціалізований науково - реставраційний інститут "Укрзахідпроектреставрація" було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-7547-10 (надалі договір оренди).

Згідно з п. 1 договору оренди, орендодавець на підставі наказів Управління комунальної власності від 30.12.2009 №371-О та від 13.06.2010 №47-О, договору оренди від 25.01.2005 №1 передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно (далі об`єкт оренди), що знаходиться на балансі Управління охорони історичного середовища, надалі балансоутримувач. Об`єктом оренди є приміщення, що знаходяться за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 3а, загальною площею 1 129, 1 м2. Вартість об`єкта оренди, відповідно до звіту про експертну оцінку, затвердженого наказом від 05.02.2010 № 20 станом на 01 січня 2010 становить 4 975 718 грн без ПДВ.

Пунктом 2.1 договору оренди передбачено, що об`єкт оренди буде використовуватись орендарем для виконання проектних робіт.

Розділом 3 договору оренди передбачено порядок передачі об`єкта в оренду, а саме: п. 3.1) приймання-передача об`єкта оренди здійснюється орендарем та балансоотримувачем; п. 3.2) при передачі об`єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується орендарем та балансоотримувачем; п. 3.3) у зв`язку з фактичним використанням орендарем об`єкта оренди за попереднім договором об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання цього договору; п.3.4) передача об`єкта в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно.

Згідно з п. 4.1 договору оренди, термін договору оренди визначений на 2 роки з 25 червня 2010 року до 25 червня 2012 року включно.

Відповідно до п. 4.2 договору оренди, перебіг терміну дії договору оренди та настання обов`язку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати його підписання.

Пунктом 5. 1 договору оренди передбачено, що розмір орендної плати визначається відповідно до чинної на момент укладення даного договору методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради від 09.04.2009 року № 2569 і складає (4 975 718*0,08)/12*1,018*1,019*1,009*0,997*0,994=34 407,98 грн без ПДВ за перший місяць оренди.

Згідно з п. 5.3 договору оренди, орендна плата сплачується орендарем не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць у встановленому нормативними документами власника орендованого майна порядку.

Згідно з п. 10.1 договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.

В подальшому, 17.10.2013 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради та Державним Підприємством "Український регіональний спеціалізований науково - реставраційний інститут "Укрзахідпроектреставрація" було укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-8822-13 (надалі договір оренди).

Згідно з п. 1.1 договору оренди, орендодавець на підставі ухвали 11-ї сесії 6-го скликання Львівської міської ради № 2338 від 30.05.2013 року, на умовах визначених цим договором зобов`язується передати, а орендар прийняти в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 1 129, 1 м2, а саме: приміщення першого поверху, що позначені в технічній документації під індексами 1,2,4,5,6,7,8,9,10,11, І,ІІ,ІІІ,ІV площею 341,2 м2, приміщення другого поверху під індексами 18, 19,20,21,22,23,24,25,26,27,28,29,30,31,32,33,34,35,36,37, XVII, XVIII, XIX, XX, XXI, XXII, XXIII, XXIV, XXV, XXVI, XXVII, площею 541,3м2, приміщення мезоніну під індексами 38,39,40,41,42,43,44, XXVIII, XXIX,XXX, XXXI, XXXII, XXXIII, XXXIV, XXXV, XXXVI, 27-1, 27-2, 27-3, 27-4, 27-5, 27-6, 27-7, 27-8, 27-9, 27-10, 27-11, 27-12, 27-13, 27-14, 27-15, 27-16, 27-17, 27-18 площею 171 , 8 м2 та приміщення антресолі під індексами, 17, V, VI, VII, VIII, IX,X, XI, XII, XII,XIV,XV,XVI, площею 74,8 м2 , які розташовані в будівлі (літ А-2) за адресою: м. Львів, пл. Соборна,3а, далі - Об`єкт оренди, що знаходиться на балансі Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, надалі балансоутримувач (), належить територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради на праві комунальної власності на підставі свідоцтва про право власності №Г-03490, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради 12.02.2010 року на підставі рішення № 129 зареєстрованого державним реєстратором речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Поповичем О.С. 17.10.2013 р за реєстраційним номером 01, що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.10.2013 року, індексний номер 11063170.

Відповідно до п. 1.3 договору оренди, згідно з висновками оцінювача (звіт про оцінку майна), затвердженим наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради № 931-е від 10.08.2013 ринкова вартість об`єкта оренди станом на 30.06.2013 становить 4 859 750 грн без ПДВ.

Пунктом 2.1 договору оренди передбачено, що об`єкт оренди буде використовуватись орендарем для виконання проектних робіт.

Розділом 3 договору оренди передбачено порядок передачі об`єкта в оренду, а саме: п. 3.1) приймання-передача об`єкта оренди здійснюють орендар та балансоутримувач; п. 3.2) сторони домовились, що передача об`єкта оренди за актом приймання-передачі проводиться протягом 5 днів від дати підписання цього договору, для чого попередньо балансоутримувач повинен звільнити об`єкт оренди та підготувати його для передачі орендареві; п. 3.3) при передачі об`єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписується орендарем та балансоутримувачем; п.3.4) акт приймання передачі об`єкта оренди балансоутримувач зобов`язаний у п`ятиденний термін надіслати орендодавцю; п.35) об`єкт оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту здачі-приймання; п.3.6) передача об`єкта в оренду не тягне за собою виникнення у орендаря права власності на це майно.

Згідно з п. 4.1 договору оренди, термін договору оренди визначений на 5 років з 17 жовтня 2013 до 17 жовтня 2018 включно.

Відповідно до п. 4.2 договору оренди, перебіг терміну дії цього договору та настання обов`язку орендаря щодо внесення орендної плати починається з дати підписання акта приймання-передачі об`єкта оренди.

Пунктом 5.1 договору оренди передбачено, розмір орендної плати визначається відповідно до чинної на час укладення даного договору методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою міської ради № 897 від 07.06.2007 (зі змінами та доповненнями) і складає (4 859 750,00*0,08)/12*0,999*0,993*1,0=32 139,37 грн без ПДВ за перший місяць оренди.

Загальна сума річної орендної плати на момент укладення цього договору без врахування індексу інфляції становить 388 780,00 грн.

Згідно з п. 5.6 договору оренди, орендну плату орендар сплачує не пізніше 20 числа місяця за попередній місяць через перерахування коштів на рахунок орендодавця.

Згідно з п. 10.1 договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством України.

Як вбачається з листа Львівської місцевої прокуратури № 1 від 05.02.18 №(14-39) 486 вих-18, Львівською місцевою прокуратурою № 1, за результатами опрацювання матеріалів кримінального провадження №0000237 від 11.07.2017 встановлено, що Галицьким відділом поліції ГУ Національної поліції у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000237 від 11.07.2017, розпочатому за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, за фактом оформлення права комунальної власності на пам`ятку архітектури національного значення, що знаходиться за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 3а. Вивченням законності оформлення права комунальної власності територіальної громади м. Львова на приміщення у цьому об`єкті виявлено підстави їх витребування в судовому порядку у територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради, як безпідставно набутих нею, на користь держави на підставі ст. ст. 387, 1212 ЦК України та інших норм законодавства. Разом з тим, під час підготовки позову в інтересах держави в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», виникла необхідність у визначенні органу виконавчої влади як позивача, уповноваженого діяти від імені та в інтересах держави, як власника вказаного майна. За результатами опрацювання нормативних актів з цих питань в їх сукупності вбачається, що таким органом може бути Львівська обласна державна адміністрація.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 09.11.2011 № 1114-р «Питання управління Міністерством розвитку громад та територій України об`єктами державної власності» Мінрегіон визначено органом управління ДП «Укрзахідпроектреставрація».

Згідно листа Міністерства розвитку громад та територій України від 09.09.2020, адресованого Львівській обласній державній адміністрації, на виконання доручення Віце-прем`єр-міністра з питань європейської та євроатлантичної інтеграції України від 28.08.2020 №10615/4/1-19 та листа прокуратури Львівської області від 17.08.2020 № 05/1-438 вих. 20 щодо вибуття з державної власності нежитлових приміщень пам`ятки архітектури національного значення -Костьол бернардинів з келіями на площі Соборній, 3 а у м. Львові вбачається, що Мінрегіон листом від 17.05.2017 № 7/21-5226 повідомляв ДП «Укрзахідпроектреставрація» про необхідність захисту прав та інтересів державного підприємства, яке належить до сфери управління Мінрегіону, у тому числі звернення із позовом до відповідного суду у визначеному чинним законодавством України порядку, з подальшим інформуванням Мінрегіону про вжиті заходи.

Як вбачається із копії пояснення т.в.о. директора Державного підприємства УРСНРІ «Укрзахідпроектреставрація» Коця А.В., останній пояснив, що договір оренди №Г-8822-13 від 17.10.2013 був ним підписаний у скрутних для інституту фінансових умовах, великої заборгованості по орендній платі, по заробітній платі працівникам та по іншим платежам. Вказав, що був вимушений підписати зазначений договір на невигідних умовах, щоб приміщення, залишились за інститутом.

Таким чином, позивач вважає що його права порушені, внаслідок того, що договори оренди № Г-7547-10 від 25.06.2010 та № Г-8822-13 від 17.10.2013, укладені між Управлінням комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та Державним підприємством «Український регіональний спеціалізований науково-реставраційний інститут «Укрзахідпроектреставрація» на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3-а у м. Львові загальною площею 1129, 1 м2 є нікчемними та порушують публічний порядок відповідно до ст. 228 ЦК України, оскільки рішення про оформлення та реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення загальною площею 1129, 1 м2 на пл. Соборній, 3 а у м. Львові прийнято за відсутності правових підстав, що в свою чергу спричинило порушення права державної власності на цей об`єкт нерухомого майна, а тому слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину до вищевказаних договорів.

Оцінка суду.

За змістом статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті). Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлено ст. 215 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.

У даному випадку, за висновками суду, оскаржувані договори № Г-7547-10 від 25.06.2010 та № Г-8822-13 від 17.10.2013 за своєю правовою природою є договорами оренди нерухомого майна, тобто між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в т. ч., Глави 58 ЦК України.

Відповідно до ст. 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму. Тобто, за загальним правилом, право передати майно в оренду реалізує власник.

Частиною 5 ст. 12 ЦК України встановлено презумпцію добросовісності та розумності особи при здійсненні нею своїх цивільних прав та закріплено обов`язок учасників цивільного обороту дотримуватися принципів добросовісності та розумності у здійсненні своїх цивільних прав.

Частиною 2 ст. 180 ГК України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (частина третя статті 180 ГК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 284 ГК України, істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, сторони при укладенні спірних договорів оренди, погодили усі вищевказані умови своїми підписами та скріпили їх печатками.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вчинені Львівською міською радою, її виконавчими органами і посадовими особами дії, щодо оформлення нежитлових приміщень за адресою: м. Львів, пл. Соборна, 3а були спрямовані на незаконне заволодіння державним майном. Таким чином, рішення про оформлення та реєстрацію права комунальної власності територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради на нежитлові приміщення на пл. Соборній 3 а у м. Львові прийнято за відсутності будь-якої передбаченої законом правової підстави набуття цього права, а вказані приміщення залишаються у державній власності. Позивач ствердив, що оспорювані договори оренди відповідно до ст. 228 ЦК України є нікчемними, оскільки такі порушують публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.

Судом під час розгляду справи встановлено, що нежитлові приміщення, що складають об`єкт оренди, належать до комунальної власності, відповідне речове право зареєстроване у встановленому законом порядку, ніким не оскаржене та не скасоване.

Суд зазначає, що згідно ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Враховуючи норми даної статті, рішення виконавчого комітету Львівської міської ради № 129 «Про оформлення права комунальної власності на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3а», яке і стало підставою для реєстрації такого права є чинним, а отже є обов`язковим до виконання.

Законодавством встановлено презумпцію достовірності відомостей Державного реєстру. Статтею 328 ЦК України визначено умови набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на окремі об`єкти. Законодавець визнає необхідність державної реєстрації прав на нерухомість. Так, відповідно до ч. 5. ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав у порядку, передбаченому цим законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованому у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться у цьому реєстрі. Проте, як уже зазначено вище, державну реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення на пл. Соборній, 3а не припинено.

Таким чином, твердження ДП «Укрзахідпроектреставрація» про те, що договори оренди є нікчемним через неналежність об`єкта оренди орендодавцю, спростовується підтвердженням відомостей про державну реєстрацію такого об`єкта оренди спірних договорів.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями ст. 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за ознаками ст. 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі 910/24075/16 та від 02.07.2020 у справі № 910/4932/19.

Спірні договори не можна віднести до правочинів, які порушують публічний порядок, оскільки останні не посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямовані на порушення публічного порядку, а відтак не є такими, що порушують публічний порядок. Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази вини відповідача (орендодавця), яка виражається в намірі порушити публічний порядок щодо знищення чи незаконного заволодіння майном.

Суд зазначає, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача. Тобто законодавець пов`язує факт звернення до суду з наявністю вже порушених прав та інтересів позивача.

Відтак, стверджуване позивачем порушення його прав щодо можливості заперечення права власності відповідача спростовується відсутністю правових підстав для такого оскарження.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. ст. 13, 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ст. 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Недотримання стороною свого процесуального обов`язку обґрунтувати свої вимоги поданими доказами є безумовною підставою для відмови у таких вимогах через їх безпідставність та необґрунтованість.

Таким чином, оскільки відповідачем не порушено прав позивача, а наявність передбачених законом підстав для задоволення позову не була доведена суду у встановленому порядку належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку в позові відмовити.

Щодо клопотання відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності, за загальним правилом, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У відповідності до положень ч. ч. 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Пунктом 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» (зі внесеними змінами та доповненнями) роз`яснено, за змістом ч. 1 ст.261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Судові витрати.

Витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача, згідно вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України .

Керуючись ст. ст. 13, 73, 74, 76-78, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити повністю.

Рішення складено 07.09.2021.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя Н.В. Мороз