ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2021 р. Справа№ 910/18625/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Скрипки І.М.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Енерджі"

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 (повний текст складено 21.05.2021)

у справі №910/18625/20 (суддя Морозов С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА Захід"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Енерджі"

про стягнення 130 000,00 грн,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА Захід" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Енерджі" (далі - відповідач) про стягнення 130 000 грн безпідставно отриманих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач платіжним дорученням №289 від 24.09.2018 року перерахував відповідачу грошові кошти в сумі 130000 грн з призначенням платежу: "поворотна фінансова допомога згідно Договору №1 від 24.09.2018", однак вказане перерахування здійснене позивачем безпідставно, оскільки Договір №1 від 24.09.2018 року між сторонами в письмовій формі не укладався, а отже є нікчемним.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що грошові кошти перераховані позивачем підставно, оскільки між сторонами усно було укладено договір фінансової допомоги у спрощений спосіб. Позивачем було прощено відповідачу зазначений борг, про що зазначено в протоколі №03/04/20 від 03.04.2020 загальний зборів учасників позивача за підписом ОСОБА_1 . Крім цього, у 2020 році відбулось неправомірне заволодіння корпоративними правами ТОВ "Графобал Груп Енерджі ЮА", яке володіло 88,88% статутного капіталу позивача і наразі особи, які заволоділи корпоративними правами обох товариств здійснюють ряд дій по неправомірному захопленню майна і коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18 травня 2021 року позов задоволено.

З Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Енерджі" стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ГГЕ УА Захід" суму коштів в розмірі 130 000,00 грн, суму судового збору в розмірі 2 102,00 грн та суму витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 5000,00грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Прайм Енерджі" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки у матеріалах справи містяться достатні та необхідні підстави вважати договір фінансової допомоги укладеним шляхом здійснення свідомої дії з безготівкового перерахування позивачем коштів на рахунок відповідача; суд необґрунтовано не взяв до уваги протокол загальних зборів учасників позивача щодо прощення боргу; у відповідача відсутній оригінал вказаного протоколу, позивач не зацікавлений у наданні цього документу, а оригінал знаходитися у ОСОБА_1 , який може його надати для огляду; кошти відповідачем набуті за наявності правових підстав, тому не підлягають застосуванню положення ст.1212 ЦК України; крім цього, чинне законодавство розуміє надану фінансову допомогу без укладення договору як безповоротну.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 25 липня 2021 року; сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

12 липня 2021 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що відносини з надання поворотної фінансової допомоги за своєю правовою природою є позиковими, тому правочин мав укладатись у письмовій формі, а у зв`язку із недодержанням сторонами обов`язкової письмової форми його слід вважати нікчемним, тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю і все одержане за ним підлягає поверненню згідно норм ст.1212 ЦК України; позивач не приймав рішення про прощення боргу, про існування протоколу від 03.04.2020 позивачу стало відомо тільки при розгляді справи, тому 15.04.2021 загальні збори учасників товариства прийняли рішення визнати рішення ОСОБА_1 про прощення боргу таким, що не підлягає виконанню, заборонили генеральному директору товариства вчиняти дії направлені на прощення боргу та доручили йому продовжити проведення позовної роботи щодо стягнення грошових коштів.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.09.2021, у зв`язку із перебуванням судді Михальської Ю.Б. у відпустці, для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Козир Т.П., суддів Кравчука Г.А., Скрипки І.М.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24 вересня 2018 року позивачем на підставі платіжного доручення №289 було перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 130 000,00грн із призначенням платежу: "Поворотня фінансова допомога згідно Договору №1 від 24.09.2018 року".

Факт перерахування коштів підтверджується випискою по рахунку у АТ "УкрСиббанк" за період з 01.09.2018 по 30.09.2018.

28.08.2020 позивач направив відповідачу вимогу, у якій просив повернути надану фінансову допомогу та сплатити 130000 грн.

Вимога отримана відповідачем 31.08.2020, однак залишена без відповіді, а грошові кошти в сумі 130000 не були повернуті, що підтверджується карткою рахунку 3711 за 01.01.2018 -12.11.2020 та довідкою позивача від 25.11.2020.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що ним було встановлено відсутність договірних відносин між сторонами, тому вказані грошові кошти перераховані безпідставно.

Заперечуючи проти позову, як у суді першої інстанції, так і у апеляційній скарзі, відповідач посилався на те, що відсутність підписаного між сторонами договору не свідчить про відсутність між сторонами угоди, окрім того, борг позивачем відповідачу було прощено згідно рішення загальних зборів учасників позивача.

На підтвердження вказаних доводів відповідачем, зокрема, були надані наступні докази:

- копію листа генерального директора ТОВ "Прайм Енепджі", адресований ТОВ "ГГЕ УА Захід", від 01.04.2020 у якому він вказав на неможливість повернення суми допомоги, тому просив визнати поворотну фінансову допомогу безвопоротною та припинити зобов`язання з її повернення шляхом прощення боргу;

- копію лист ОСОБА_1 від 03.04.2020, адресованого генеральному директору ТОВ "Прайм Енепджі", у якому він повідомив про задоволення заяви щодо прощення боргу, копія рішення про що додається, і відсутність претензій за договором фінансової допомоги від 24.09.2018;

- копію протоколу №03/04/20 загальних зборів учасників ТОВ "ГГЕ УА Захід" від 03.04.2020, згідно якого учасники товариства (ТОВ "Графобал Груп Енерджі ЮА" в особі директора ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_1) вирішили заяву ТОВ "Прайм Енерджі" задовольнити, ОСОБА_1 здійснити повідомлення щодо задоволення заяви, генеральному директору товариства ОСОБА_7 забезпечити виконання цього рішення та його відображення в документах бухгалтерського обліку і звітності;

- копію довіреності від 17.03.2020, видану ОСОБА_2 ОСОБА_1 ;

- копію акту приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "Графобал Груп Енерджі ЮА";

- копію пояснень нотаріусу Ярмили Гумпольцової;

- копію витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо реєстрації заяви ОСОБА_1 з приводу незаконного заволодіння корпоративними правами ТОВ "Графобал Груп Енерджі ЮА".

Спростовуючи доводи відповідача, позивач посилався на те, що позивач не приймав рішення про прощення боргу, про існування вказаного протоколу зборів і про його існування дізнався лише 04.02.2020; до прав учасників товариства не належить право вчиняти правочини звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язку, і згідно Статуту товариства (позивача) право підписувати будь-які договори належить до компетенції генерального директора; колишній директор ТОВ "Графобал Груп Енерджи ЮА" ОСОБА_1 не мав повноважень на прийняття рішень на загальних зборах позивача та підписання відповідного протоколу; за даними бухгалтерського обліку позивача рахується дебіторська заборгованість відповідача.

На підтвердження вказаних доводів позивачем надані наступні докази:

- копію Статуту позивача, затвердженого загальними зборами учасників 10.12.2014;

- копію Статуту ТОВ "Графобал Груп Енерджи ЮА", затвердженого загальними зборами учасників від 20.05.2015;

- копію заяви про кримінальне правопорушення від 23.03.2020 щодо дій ОСОБА_1 ;

- заяву свідка ОСОБА_7 (генерального директора позивача), який вказав, що не отримував вимогу про скликання загальних зборів учасників товариства на 03.04.2020, до його відома не було доведено необхідність виконання рішення про прощення заборгованості, рішення не було ним виконано;

- копію протоколу №1/2021 від 15.04.2021 загальних зборів учасників позивача, яким вирішено визнати рішення ОСОБА_1 про прощення боргу таким, що не підлягає виконанню, заборонити генеральному директору товариства вчиняти дії, направлені на прощення боргу, та доручити йому продовжити проведення позовної роботи щодо стягнення грошових коштів.

За наслідками даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку щодо доведеності і обґрунтованості позовних вимог, у зв`язку із чим задовольнив позовні вимоги у повному обсязі.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до п. 1 ст. 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто, шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Вказане кореспондується з приписами статті 205 Цивільного кодексу України.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

При цьому, відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Зі змісту платіжного доручення №289 від 24.09.2018 вбачається, що спірні грошові кошти в сумі 130 000 грн були перераховані позивачем відповідачем як поворотну фінансову допомогу згідно Договору №1 від 24.09.2018 року.

За правовою природою договір про поворотну фінансову допомогою відноситься до договору позики.

Так, згідно ч. 1 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Отже, є обов`язковим укладення договору позики в письмовій формі, оскільки і позивач і відповідач є юридичними особами, однак, у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують факт укладання сторонами письмового договору фінансової допомоги.

Посилання відповідача на те, що правовідносини між сторонами існували в усній формі і договір укладено в спрощений спосіб, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів існування обставин обміну між сторонами пропозиціями щодо умов договору, що в свою чергу свідчить про відсутність факту укладення договору фінансової допомоги в спрощений спосіб.

У той же час, стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного набуття чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до статті 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто, в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 01.04.2019 у справі №904/2444/18.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15.

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини, апеляційний господарський суд погоджується їх висновком суду першої інстанції про те, що у даному випадку між позивачем і відповідачем були відсутні договірні правовідносини з поворотної фінансової допомоги (позики), отже, відповідач безпідставно набув за рахунок позивача грошові кошти у розмірі 130 000 грн, які в силу ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Вказані висновки суду першої інстанції узгоджуються із правовими позиціями Верховного Суду України у постанові від 29.11.2017 у справі №214/9128/14-ц, який погодився із висновками судів про те, що оскільки грошові кошти набуті відповідачкою за договорами, які між сторонами не укладались, то такі грошові кошти вважаються набутими без достатньої правової підстави.

Щодо посилань відповідача на прийняття загальними зборами учасників позивача рішення про прощення боргу, то апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 605 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Отже, прощення боргу є правочином, який має вчинятись в порядку, встановленому нормами цивільного та господарського законодавства.

Відповідач вказує, що листом від 03.04.2020 ОСОБА_1 повідомив про прощення боргу згідно рішення загальних зборів учасників позивача від 03.04.2020.

Згідно Статуту позивача підписання договорів і інших документів від імені товариства відноситься до компетенції генерального директора товариства (п.7.24.4).

Однак, з матеріалів справи вбачається, що генеральним директором позивача є ОСОБА_7, яким не вчинялось правочину з прощення боргу відповідачу, і у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують наявність у ОСОБА_1 повноважень на вчинення відповідних правочинів від імені позивача, а рішенням загальних зборів учасників позивача від 15.04.2021 вирішено визнати рішення ОСОБА_1 про прощення боргу таким, що не підлягає виконанню, тому відсутні підстави вважати, що спірний борг є прощеним.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Прайм Енерджі" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.09.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді І.М. Скрипка

Г.А. Кравчук