ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2021 року м.Дніпро Справа № 908/3282/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач),

суддів Білецької Л.М., Верхогляд Т.А.,

розглянувши в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду, в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2021 (суддя Колодій Н.А.; повне рішення складено 31.05.2021) у справі № 908/3282/20

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр № 3», м. Запоріжжя

про стягнення 137200,00 грн, -

В С Т А Н О В И В:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр» штрафу в розмірі 137200,00 грн.

Позов мотивований неправильно зазначеною відповідачем в накладній № 45463605 маси переданого до перевезення вантажу, у зв`язку з чим позивач на підставі положень статей 118, 122 Статуту залізниць України нарахував та просить стягнути штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.05.2021 у справі № 908/3282/20 у задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване недоведеністю обставин неправильного зазначення відповідачем в накладній маси вантажу, оскільки наданий позивачем на підтвердження цих обставин комерційний акт визнаний судом неналежним доказом, оскільки його складено з порушенням пункту 10 Правил складання актів, у зв`язку з відсутністю підписів усіх уповноважених на його складення осіб.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Акціонерне товариство «Українська залізниця в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з урахуванням відповіді на відзив просить рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2021 у справі № 908/3282/20 скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Скаржник вважає, що комерційний акт № 453603/127/10 від 15.10.2020 підписано уповноваженими працівниками залізниці, він відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, тому є належним доказом на підтвердження факту невідповідності зазначеної відповідачем у залізничній накладній масі переданого до перевезення вантажу.

Скаржник зазначає, що повноваження заступника начальника станції призначення Рубіжне Донецької залізниці Мурсалова З.А. та комерційних агентів Сиренко З.І. та ОСОБА_1 на підписання спірного комерційного акту підтверджується розпорядженням начальника по станції Рубіжне від 21.03.2019 № 18, яке отримане скаржником після ухвалення оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

У зв`язку з відсутністю у позивача достатнього часу для обробки вхідної поштової кореспонденції та направлення відповідних документів до відповідальних структурних підрозділів, внаслідок введення карантинних заходів, залізниця не мала можливості підготувати та своєчасно направити до місцевого господарського суду розпорядження № 18 від 21.03.2019, у зв`язку з чим скаржник просить апеляційний господарський суд прийняти дане розпорядження в якості доказу підписання спірного комерційного акту уповноваженими особами.

Крім того, за висновком скаржника, зважування вантажу на вагах вантажоодержувача на станції призначення не заборонено Правилами видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 26.11.2000.

3. Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр» у відзиві на апеляційну скаргу з урахуванням заперечень на відзив заперечує проти її доводів та просить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідач вважає правильним висновок місцевого господарського суду, що комерційний акт № 453603/127/10 від 15.10.2020 є неналежним доказом у справі, оскільки підписаний неуповноваженими на його складання особами.

Наказ начальника станції Синельникове-І від 25.02.2020 № 102 про призначення Чайки О.Є. відповідальною особою, яка має право підпису комерційних актів, позивач вважає недопустимим доказом з огляду на наступне.

Пунктом 10 Правил складання актів визначено уповноважених осіб залізниці, які мають право підпису на комерційному акті. В той же час, у разі відсутності в штаті залізниці таких посад, ця залізниця за висновком відповідача не має права складати комерційні акти.

Відповідач звертає увагу, що в розділі «Є» комерційного акту № 453603/127/10 від 15.10.2020 свої підписи поставили два агенти, замість уповноважених відповідно до пункту 10 Правил складання актів осіб, у зв`язку з чим такий акт є неналежним доказом вчинення відповідачем порушення, зафіксованого цим актом.

Відповідач заперечує проти долучення до матеріалів справи копії нового документу розпорядження начальника станції Рубіжне № 18 від 21.03.2019, який не був предметом дослідження під час розгляду спору місцевим господарським судом, оскільки скаржник не надав докази неможливості його подання до суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Також відповідач вважає порушенням позивачем процедури перевірки (зважування) вантажу, оскільки на станції призначення Рубіжне відсутні ваги, в той час як взяття залізницею на облік належного Товариству з обмеженою відповідальністю «Трансвагон» засобу ваговимірювальної техніки не дає залізниці право на його використання.

4. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2021 у справі № 908/3282/20

Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснити в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

5. Встановлені судом першої та апеляційної інстанції обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мокрянський кам`яний кар`єр» відправило зі станції Ростуща Придніпровської залізниці за накладною № 47050950 на станцію призначення Рубіжне Донецької залізниці вагони № 52177003, 52369287, 53319141, 53319323, 55420525 із вантажем щебінь гранітний фракції 10х20 (т. 1, а.с. 9).

На проміжній станції Синельникове-1 Придніпровської залізниці 15.10.2020 в результаті контрольного зважування вагонів, виявлено різницю в масі вантажу між фактичною та зазначеною в перевізному документі у вказаних вище вагонах.

За результатами контрольних зважувань 15.10.2020 працівниками залізниці складено комерційний акт № 453603/127/10 (т. 1, а.с. 6).

В накладній № 47050950 у вагоні № 52177003 вказана маса вантажу 69700 кг. Позивачем встановлено, що маса вантажу складає 68100 кг, що на 1600 кг менше, ніж вказано у накладній. В накладній № 47050950 у вагоні № 52369287 вказана маса вантажу складає 69500 кг. Позивачем встановлено, що маса вантажу складає 68150 кг, що на 1350 кг менше, ніж вказано у накладній. В накладній № 47050950 у вагоні № 53319141 вказана маса вантажу 69800 кг. Позивачем встановлено, що маса вантажу складає 67850 кг, що на 1950 кг менше, ніж вказано у накладній. В накладній № 47050950 у вагоні № 53319323 вказана маса вантажу 69800 кг. Позивачем встановлено, що маса вантажу складає 67750 кг, що на 2050 кг менше, ніж вказано у накладній. В накладній № 47050950 у вагоні № 55420525 вказана маса вантажу 69800 кг. Позивачем встановлено, що маса вантажу складає 67400 кг, що на 2400 кг менше, ніж вказано у накладній.

Вказаний комерційний акт підписали ДС ОСОБА_2 , ДСЗ ОСОБА_3 , агент Баранова О.М.

В розділі «Д» акту зазначено: «При зважуванні та огляді були присутні агент комерційний ОСОБА_4 , ОВР Тищенко С.О., ВОХР станції Синельникове-1 Скрибченко А.М.».

В розділі «Є» комерційного акта № 453603/127/10 від 15.10.2020 зазначено: «Під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено».

Комерційний акт № 453603/127/10 від 15.10.2020 в розділі «Є» на станції призначення підписали заступник начальника станції Мурсалов З.А., комерційні агенти ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Позивач на підставі статей 118, 122 Статуту залізниць України, у зв`язку із неправильним зазначенням відповідачем маси вантажу у залізничній накладній № 47050950 у вагонах № 52177003, 52369287, 53319141, 53319323, 55420525 нарахував відповідачу штраф у розмірі 137200,00 грн (5488,00 х 5 вагонів х 5 = 137200,00 грн; де 5488,00 провізна плата за вагон від станції Ростуща Придніпровської залізниці до станції Рубіжне Донецької залізниці; 5 кількість провізних плат).

Несплата відповідачем штрафу зумовила звернення позивача до суду з даним позовом.

6. Доводи, за якими суд апеляційної інстанції не погодився з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із частиною 1 статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Частиною 3 статті 909 Цивільного кодексу України визначено, що укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята статті 307 Господарського кодексу України).

У разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (Статутами) (стаття 920 Цивільного кодексу України).

Загальні умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються: Законом України «Про транспорт»; Законом України «Про залізничний транспорт»; Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі Статут); Правилами оформлення перевізних документів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 (далі Правила); Правилами складання актів, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334; Правилами приймання вантажів до перевезення, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 861/5082; Правилами видачі вантажів, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 № 862/5083.

Статут визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, які користуються залізничним транспортом (стаття 2 Статуту).

Відповідно до статті 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтею 6 Статуту визначено, що накладна це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем.

Згідно із частиною 1 статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній.

Частиною другою статті 24 Статуту передбачено право залізниці перевіряти правильність відомостей, зазначених вантажовідправником у накладній, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

У відповідності до норм статті 37 Статуту і пункту 5 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів визначається відправником.

Положеннями статті 37 Статуту визначено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса, вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Маса вантажів визначається відправником.

Відповідно до пункту 5.5 розділу 5 Правил якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній відомостей про адресу одержувача, його код, назву вантажу, його кількість, то з відправника стягується штраф згідно зі статтею 122 Статуту. Факт неправильного зазначення відправником указаних відомостей засвідчується актом загальної форми та комерційним актом.

Обставини, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах (стаття 129 Статуту).

Згідно зі статтею 122 Статуту за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Штраф відповідно до статті 118 Статуту залізниць України стягується у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Отже, допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

По прибутті вагонів на проміжну станцію Синельникове-1 Придніпровської залізниці, при переважуванні на вагонних вагах було виявлено, що маса вантажу зазначена у накладній не відповідає фактичній масі вантажу у вагоні, про що було складено комерційний акт № 453603/127/10 від 15.10.2020.

Пунктом 12 Правил визначено, що якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі «Є» комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: «Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено». Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається.

Відповідно до пункту 10 Правил складання актів комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Таким чином пункт 10 Правил складання актів чітко передбачає посади трьох осіб, які мають право підписувати комерційні акти.

Водночас комерційний акт № 453603/127/10 від 15.10.2020 в розділі «Є» мав право підписати лише Мурсалов З.А. (заступник начальника станції), доказів наявності повноважень у комерційних агентів ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підписання цього розділу комерційного акту позивач до місцевого господарського суду не надав.

На момент розгляду спору місцевим господарським судом, матеріали справи не містили доказів того, що обов`язки начальника вантажного району (завідувача вантажного двору, складу, контейнерного відділу, сортувальної платформи) покладено на комерційного агента Дигало Н.І.

Пункт 10 Правил складання актів передбачає, що у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці. Але залучені вони можуть бути поряд з трьома підписантами, що обов`язково повинні засвідчити акт, а не замість них.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 18.06.2018 за результатами розгляду справи № 910/11397/17.

Таким чином висновок місцевого господарського суду про те, що комерційний акт № 453603/127/10 від 15.10.2020 в розділі «Є» підписано неуповноваженими особами, є законним та обґрунтованим.

Разом з апеляційною скаргою скаржник надав розпорядження № 18 від 21.03.2019, відповідно до якого Дигало Н.І. уповноважено на підписання комерційного акту замість начальника вантажного району (т. 2, а.с. 11).

Водночас вказаний доказ не досліджувався місцевим господарським судом під час вирішення спору.

Відповідно до частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на положення статей 80, 269 Господарського процесуального кодексу України докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідною позовною заявою, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовом.

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі судом апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи (у даному випадку позивач/скаржник).

Положення частини третьої статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Таким чином, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

В обґрунтування наявності виняткових обставин, які зумовили неподання зазначеного доказу до суду першої інстанції, скаржник послався на відсутність достатньої кількості часу для обробки вхідної поштової кореспонденції і направлення відповідних документів за належністю, спричиненої введенням карантинних заходів і, як наслідок, перебування підприємства у стані простою.

Апеляційний господарський суд наведені відповідачем обставини неподання до суду місцевого господарського суду доказів наявності у Дигало Н.І. повноважень на підписання розділу «Є» комерційного акту, не вважає їх такими, що об`єктивно унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, як доведення обставин справи, на які посилається позивач, оскільки встановлення карантинних обмежень не заважало підготувати повний пакет документів до позовної заяви з огляду на достатність часу для звернення з позовною заявою.

У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний господарський суд відхиляє клопотання скаржника про долучення до матеріалів справи додаткового доказу розпорядження № 18 від 21.03.2019, який не був предметом дослідження в суді першої інстанції.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до положень частин четвертої, п`ятої статті 240 Господарського процесуального кодексу України в разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2021 у справі № 908/3282/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.05.2021 у справі № 908/3282/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 14.09.2021.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд