СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. Справа № 922/1480/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В. , суддя Чернота Л.Ф.

за участю секретаря судового засідання Бірчак К.Є.

за участю представників сторін:

від позивача (за первісним позовом) адвокат Карабак В.А., ордер АР №1059435 від 26.08.2021

від відповідача ( за первісним позовом) - адвокат Степанишева А.В., довіреність від 17.05.2021 №158/10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд", місто Запоріжжя (вх. № 2341 Х/3) на рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2021 (повне рішення складено 23.07.2021, суддя Калініченко Н.В.) у справі № 922/1480/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд", місто Запоріжжя

до Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", місто Харків,

про стягнення заборгованості,-

та за зустрічним позовом - Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", місто Харків,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд", місто Запоріжжя,

про стягнення пені у сумі 1 184,40 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд", звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", про стягнення основної заборгованості в загальній сумі 186 367,89 грн., з яких 180 226,82 грн. основний борг, три відсотка річних у сумі 1 244,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 896,76 грн.

Державне підприємство "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" звернулося до суду із зустрічною позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" 1184,40 грн. пені

Рішенням Господарського суду Харківської області від 19.07.2021 у справі №922/1480/21 відмовлено у задоволенні первісного позову.

Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" на користь Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" пеню у сумі 258,77 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) у сумі 495,95 грн. та судові витрати у сумі 495.95 грн. В решті зустрічного позову відмовлено.

Стягнуто з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" 4 000 грн. судових витрат на правничу допомогу.

В частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог рішення мотивовано тим, що позивач не здійснив поставки всього об`єму товару на загальну суму 441 600,00 грн., що зумовлює відсутність у відповідача обов`язку по оплаті товару, оскільки строк виконання відповідачем зобов`язанням з оплати товару не настав та відповідач не вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язанням з оплати отриманого ним товару, а отже вимоги позивача за первісним позовом є передчасними.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги в частині стягнення пені у розмірі 258,77 грн., суд дійшов висновку про доведеність факту прострочення поставки товару за договором, що є підставою для відповідальності у відповідності з умовами п. 4.3 договору.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (позивач за первісним позовом) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2021 у справі № 922/1480/21 в частині відмови у задоволенні первісних вимог скасувати і ухвалити нове рішення в цій частині, яким первісні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі: стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" грошові кошти у розмірі 186 367,89 грн., з яких 180 226,82 грн. основний борг, три відсотка річних у сумі 1 244,31 грн. за період 27.01.2021 по 20.04.2021, інфляційних втрат у сумі 4 896,76 грн. за період 27.01.2021 по 20.04.2021. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін. Здійснити перерозподіл судових витрат. Судові витрати стягнути з відповідача за первісним позовом.

В обґрунтування викладених вимог апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував наступних обставин:

- єдині умови оплати визначені п. 2.3 договору, за яких оплата здійснюється окремо за кожну партію товару;

- суд першої інстанції безпідставно застосував умови п. 5 Специфікації та надав перевагу даному пункту над п. 2.3 договору, за умовами відсутності у договорі поставки згоди сторін на те, що умови оплати визначаються у Специфікації до Договору.

Разом з цим, апелянт вказує на те, що умови п. 5 Специфікації до договору визначають умови оплати таким чином, що оплата продукції здійснюється за кожну окрему партію товару, після поставки всього товару, вказаного у заявці, після того, як така партія товару пройде вхідний контроль.

Апелянт звертає увагу, що спірний договір укладено за результатами закупівлі на майданчику «Prozorro», яке було розміщено замовником (покупець, відповідач за первісним позовом). Згідно опублікованого оголошення про закупівлю умови оплати передбачають собою після оплату за кожну заявку покупця, а не після поставки всієї кількості товарів, визначених у Специфікації. На переконання скаржника, зазначене вказує також на те, що обидві сторони, підписуючи договір саме за результатами закупівлі, усвідомлювали, що оплата здійснюється окремо за кожну партію товару, а не після поставки товару на всю суму 441 600,00 грн.

Крім того, апелянт вважає, що у випадку задоволення апеляційної скарги, повинно бути здійснено перерозподіл судових витрат, а саме з відповідача за первісним позовом повинно бути стягнуто також 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу та повинно бути стягнуто судовий збір на користь позивача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.08.2021 для розгляду справи № 922/1480/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Радіонова О.О., суддя Зубченко І.В., суддя Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" на рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2021 у справі № 922/1480/21. Встановлено учасникам справи строк до 20.08.2021 для надання відзиву на апеляційну скаргу та для подання заяв та клопотань по апеляційній скарзі.

25.08.2021 до суду надійшов відзив ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" на апеляційну скаргу ТОВ "Груп Інтрейд", який був направлений згідно поштової накладної Укрпошта 20.08.2021, тобто у встановлений судом строк.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідачем за первісним позовом надано до суду опис вкладення до цінного листа, з якого вбачається направлення на адресу ТОВ "Груп Інтрейд" відзиву на апеляційну скаргу з додатками.

ДП "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2021 у справі № 922/1480/21 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач за первісним позовом посилається на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи, що повної поставки згідно Специфікації до договору не відбулося та встановлений умовами договору строк оплати товару ще не наступив.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 призначено справу № 922/1480/21 до розгляду на 08.09.2021 о 10:00 год.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 27.08.2021 задоволено клопотання ТОВ « Груп Інтрейд» про забезпечення участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції з розгляду справи №922/1480/21, яке відбудеться 08.09.2021 о 10:00 год., забезпечення проведення відеоконференції доручено Господарському суду Запорізької області.

У судове засідання з`явився представник апелянта, підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.ст.222, 223 ГПК судом здійснено фіксування судового засідання технічними засобами та складено протокол судового засідання.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи, 3 листопада 2020 року за результатами проведеного конкурсу ЕСЗ "Prozorro" № UA-2020-09-26-000353-а між Товариством з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (постачальник, позивач за первісним позовом) та Державним підприємством "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (покупець, відповідач за первісним позовом) укладено договір поставки № 1488-2-ХКБМ, за умовами якого у порядку та на умовах, визначених даним договором, постачальник зобов`язується партіями, відповідно до заявок покупця, поставляти покупцю у власність електричні компоненти (вилка, розетка, роз`єм), найменування, кількість та ціна якого визначаються згідно зі Специфікацією, яка міститься в додатку 1 до договору і є його невід`ємною частиною (далі товар), а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його в порядку та на умовах даного договору. Партією товару за договором є кількість і асортимент товару, що визначені кожною окремою заявкою покупця за цим договором (далі заявка) (розділ 1 договору).

У пункті 2.1. договору визначено, що загальна сума договору складає 441 600,00 грн., яка може бути змінена шляхом оформлення додаткової угоди до договору (пункт 2.3. договору). Оплата товару здійснюється наступним чином: 100% впродовж 10 календарних днів з моменту отримання кожної окремої партії товару (пункт 2.3. договору). Розрахунок здійснюється покупцем у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника на підставі рахунку-фактури (п.п. 2.4, 2.5 договору). Відповідно до пункту 3.3. договору, датою поставки (передачі товару) та переходу права власності на товар є дата фактичного отримання товару покупцем від постачальника у відповідності до належно оформлених первинних документів: видаткової накладної або акту приймання-передачі товару (далі разом первинні документи). За порушення строків поставки товару або умов якості товару постачальник несе відповідальність та зобов`язаний сплатити покупцю штрафні санкції в розмірі відповідно до статті 231 ГК України (пункт 4.3. договору). Як-то передбачено у пункті 5.1. договору, договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31 грудня 2021 року.

Договір поставки підписаний сторонами у встановленому порядку та скріплений печатками підприємств (т.1, а.с.14-17).

У Специфікації, яка слугує додатком № 1 до договору, сторони обумовили найменування товару, який підлягає поставці, його кількість, ціну за одиницю без ПДВ, загальну товару ціну без ПДВ, а також загальну ціну товару з ПДВ, а також умови поставки та оплати товару, зокрема, визначено, що:

- оплата товару здійснюється наступним чином: 100% впродовж 30 (тридцяти) робочих днів після повної поставки продукції та приймання її ВТК на складі Замовника кожної окремої партії;

- постачальник зобов`язаний поставити на склад замовника першу партію товару у строк, визначений у заявці, але не більше ніж 2 робочі дні, після отримання заявки. Наступні партії товару зобов`язаний поставити на склад замовника у строк, визначений у заявці покупця, але не більше ніж 15 календарних днів;

- періодичність поставок: відповідно до заявок покупця.

Специфікація до договору підписана сторонами у встановленому порядку та скріплена печатками підприємств (т.1, а.с.18-19).

16 грудня 2020 року покупцем (відповідачем за первісним позовом) сформовано заявку на придбання ТРП № 1 на загальну суму 180 226,80 грн. із визначеною умовою оплати 100% впродовж 30 робочих днів після повної поставки продукції та приймання її ВТК на складі покупця, згідно специфікації до договору (т.1, а.с.27-29).

Позивачем поставлено, а відповідачем отримано обумовлений товар на загальну суму 180 226,80 грн., що підтверджується видатковими накладними № 0000956 від 22 грудня 2020 року на суму 135 737,99 грн., № 0000962 від 28 грудня 2020 року на суму 43 127,84 грн., № 0000020 від 15 січня 2021 року на суму 1 360,99 грн. та копією довіреності № 1600 від 22 грудня 2020 року (т.1, а.с.20-26).

Спираючись на положення розділу 2 та 3 договору, позивач за первісним позовом вважає, що його права, як постачальника порушені, оскільки відповідач за первісним позовом не оплатив поставлений товар на суму 180 226,80 грн. у строк 10 календарних днів, як-то визначено у пункті 2.3. договору.

Зазначені обставини стали підставою звернення позивача до господарського суду з позовом про стягнення основної заборгованості за договором в сумі 180 226,82 грн. та нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України 3% річних у сумі 1 244,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 896,76 грн. за період 27.01.2021 по 20.04.2021.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Приписами частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За своєю правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 712 ЦК України також передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно зі статтею 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини першої статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник (позивач за первісним позовом) зобов`язався партіями, відповідно до заявок покупця (відповідач за первісним позовом), поставляти покупцю у власність електричні компоненти (вилка, розетка, роз`єм), найменування, кількість та ціна яких визначається згідно зі Специфікацією, яка міститься в додатку 1 до договору і є його невід`ємною частиною (п. 1.1 договору).

Отже, в даному випадку предмет договору сформований із сукупності самостійних речей (одиниць товару), які визначаються згідно зі Специфікацією.

Умови Специфікації визначають, що оплата товару здійснюється наступним чином: 100% впродовж 30 (тридцяти) робочих днів після повної поставки продукції та приймання її ВТК на складі замовника кожної окремої партії. Пункт 6 Специфікації визначено, що поставки товару здійснюються періодично, на підставі заявок покупця.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем за первісним позовом 16 грудня 2020 року було сформовано заявку на придбання ТРП № 1 на загальну ціну товару 180 226,80 грн. Умови оплати за договором: 100% впродовж 30 робочих днів після повної поставки продукції на складі покупця згідно Специфікації до договору.(а.с. 27-29).

При цьому, суд зазначає, що саме відповідач за первісним позовом формує заявку на товар (пункт 1.2. договору), в якій визначена кількість та асортимент товару, та відповідно, дана заявка є партією товару, що підлягає поставці. В умовах договору не визначено, що товар загальною ціною договору у сумі 441 600,00 грн. підлягає поставці однією партією, напроти, розділ 1 договору визначає та надає право покупцю, як-то вже вказано вище, визначати кількість та асортимент товару, а п. 2.2 договору надає покупцю право зменшити в односторонньому порядку суму договору.

Колегія суддів звертає увагу, що партією товару за договором є кількість і асортимент товару, що визначені кожною окремою заявкою покупця за цим договором (п. 1.2 договору). Крім того, визначення терміну «партія товару», наведене у пункті 5.1.6. Державного стандарту України «Товарознавство. Терміни та визначення» ДСТУ 3993-2000, затвердженого наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 627 від 31 жовтня 2000 року, відповідно до якого партія товару - це визначена кількість товарів одного або декількох найменувань, закуплених, відвантажених або отриманих одночасно за одним товаросупровідним документом.

Судом встановлено, що позивачем поставлено, а відповідачем отримано обумовлену заявкою партію товару на загальну суму 180226,80 грн., що підтверджується видатковими накладними № 0000956 від 22 грудня 2020 року на суму 135 737,99 грн., № 0000962 від 28 грудня 2020 року на суму 43 127,84 грн., № 0000020 від 15 січня 2021 року на суму 1 360,99 грн. та копією довіреності № 1600 від 22 грудня 2020 року.

Факт отримання партії товару за цими видатковими накладними відповідачем визнається у повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, товар, охоплений видатковою накладною №0000956 від 22 грудня 2020 року на суму 135 737,99 грн., постачальник відправив 22 грудня 2020 року за допомогою ТОВ "Нова пошта", що підтверджується експрес-накладною 6149, та був отриманий покупцем (відповідачем за первісним позовом) 24 грудня 2020 року. Приймання вказаного товару за ВТК відбулось 06 січня 2021 року, про що міститься відмітка на видатковій накладній та підтверджується витягом із журналу вхідного контролю. Надалі, 28 грудня 2020 року товар по видатковій накладній № 0000962 від 28 грудня 2020 року був відправлений позивачем за первісним позовом 28 грудня 2020 року за допомогою ТОВ "Нова пошта", що підтверджується експрес-накладною № 6127, та був отриманий покупцем (відповідачем за первісним позовом) 30 грудня 2020 року. Приймання вказаного товару за ВТК відбулось 06 січня 2021 року, про що міститься відмітка на видатковій накладній та підтверджується витягом із журналу вхідного контролю. Відправку товару згідно видаткової накладної № 0000020 від 15 січня 2021 року на суму 1 360,99 грн. здійснено 15 січня 2021 року за допомогою ТОВ "Нова пошта", що підтверджується експрес-накладною № 2076, та був отриманий покупцем (відповідачем за первісним позовом) 16 січня 2020 року. Приймання вказаного товару за ВТК відбулось 19 січня 2021 року, про що міститься відмітка на видатковій накладній та підтверджується витягом із журналу вхідного контролю (а.с. 60-65) .

Відповідно до частини першої статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначалось вище, у Специфікації сторони чітко узгодили строк оплати: 100% впродовж 30 робочих днів після повної поставки продукції та приймання її ВТК на складі замовника кожної окремої партії, тобто згідно з умовами специфікації строк оплати товару пов`язаний з датою повної поставки партії товару після приймання її ВТК.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо початку обрахунку строку на оплату поставленого товару з моменту отримання покупцем (відповідачем за первісним позовом) товару на суму 441 600,00 грн., є помилковим, оскільки не відповідає умовам договору та п. 5 узгодженої сторонами Специфікації, а також суперечить положенням ст. 692 ЦК України.

Дослідивши умови договору та Специфікації щодо порядку, строків поставки товару, порядку його оплати, з урахуванням умов Специфікації та норм чинного законодавства, що регулює відносини з поставки товару, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оплаті підлягає партія товару відповідно до заявки покупця від 16.12.2020, поставлена позивачем відповідачу та отримана останнім за відповідними видатковими накладними протягом 30 робочих днів з дати приймання товару за ВТК. Оскільки повне приймання партії товару на загальну суму 180 226,80 грн. відбулося 19.01.2021, тому відповідач за первісним позовом був зобов`язаний оплатити повну вартість замовленого товару в строк 30 робочих днів, тобто до 02.03.2021.

За таких встановлених обставин справи, у відповідності з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт поставки товару позивачем та його прийняття відповідачем, останній не надав доказів належного виконання взятих на себе зобов`язань щодо повної оплати вартості поставленої партії товару, аргументованих заперечень не представив, позовні вимоги про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 180 226,80 грн. є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати вартості поставленого товару позивачем нараховано 3% річних у сумі 1 244,31 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 896,76 грн. за період 27.01.2021 по 20.04.2021.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону ( ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Оскільки відповідач за первісним позовом допустив порушення виконання грошового зобов`язання з оплати вартості поставленого товару у строк, визначений п. 5 Специфікації до договору (30 робочих днів, виходячи з дати приймання товару за ВТК), у позивача є всі правові підстави вимагати стягнення 3% річних та інфляційних за період з 03.03.2021 по 20.04.2021 (в межах заявленого позивачем періоду).

За результатами проведеного судом перерахунку, з урахуванням умов договору та п. 5 Специфікації, встановленого факту прострочення по сплаті суми основного боргу в розмірі 180 226,80 грн., суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних у сумі 725,85 грн. та інфляційних втрат у сумі 4 346,89 грн. за період 03.03.2021 20.04.2021.

Таким чином, підсумовуючи викладене, судом апеляційної інстанції на підставі ретельної правової оцінки наявних у справі документів достеменно встановлено та відповідачем належними доказами не спростовано суму заборгованості в розмірі 180 226,82 грн., а також 3% річних у сумі 725,85 грн. та інфляційних втрат в розмірі 4 346,89 грн., в зв`язку з чим позовні вимоги в зазначеній частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Разом з тим, оскільки позивачем безпідставно нараховані та заявлені до стягнення 3% річних в розмірі 518,46 грн. та інфляційні втрати в розмірі 549,87 грн., тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог передчасне та не ґрунтується на дослідженні усіх наданих учасниками справи доказів та надання їм оцінки у контексті норм, що регулююсь спірні правовідносини.

Відповідно до частини 1 пункту 2 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

З огляду на вищевикладені обставини, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд", місто Запоріжжя слід задовольнити частково, а рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2021 у справі № 922/1480/21 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги за первісним позовом частково в частині стягнення з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова", місто Харків основної заборгованості в розмірі 180 226,82 грн., а також 3% річних у розмірі 725,85 грн. та інфляційних втрат у розмірі 4 346,89 грн.

Щодо заяви позивача за первісним позовом про розподіл судових витрат за правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2021 року між адвокатським бюро "Сергія Жечева" (адвокатське бюро) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (клієнт) укладено договір-доручення про надання правової допомоги, у відповідності до якого адвокатське бюро усіма законними методами та способами надає клієнту правову допомогу у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів (пункт 1.1. договору). Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється актом приймання-передачі наданої правової допомоги (пункт 4.2. договору). Додатковою угодою № 1 від 01 лютого 2021 року учасниками договірного зобов`язання передбачено перелік і вартість послуг з правової допомоги.

Згідно розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу адвокатським бюро "Сергія Жечева" згідно договору доручення про надання правової допомоги від 01.02.2021 надано правову допомогу наступного характеру: підготовка позовної заяви до ДП «ХКБМ» про стягнення 186367,89 грн. 5000,00 грн.; підготовка відповіді на відзив по справі № 922/1480/21 5000,00 грн. (т.1,а.с. 149).

Адвокатським бюро "Сергія Жечева" виставлено ТОВ "Груп Інтрейд" рахунок-фактуру № СФ-0000092 від 01.06.2021 на суму 10 000,00 грн. за надання правової допомоги у справі № 922/1480/21 (т.1,а.с.147).

Об`єм наданої правової допомоги адвокатським бюро (в межах первісного позову) підтверджується актом приймання-передачі № ОУ-0000092 на суму 10 000,00 грн. (т.1, а.с. 148).

Платіжним дорученням № 734 від 01.06.2021 ТОВ "Груп Інтрейд" сплатило адвокатському бюро "Сергія Жечева" 10 000,00 грн. за надання правової допомоги згідно акту № 92 від 01.06.2021, рахунок № СФ 0000092 від 01.06.2021, справа № 922/1480/21 (т.1,а.с. 150).

За приписами статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, при розподілі судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвокатом, має виходити з конкретних особливих обставин справи, з доказів, поданих заявником клопотання про розподіл судових витрат, які можуть свідчити про обгрунтованість різних сум коштів, що потрачені заявником на правничу допомогу.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 стаття 126 Кодексу). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Кодексу). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті126 Кодексу).

Тобто, за наявності заперечень іншої сторони суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та не співмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Судом враховується, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 6 статті 126 Кодексу).

У даній справі відповідачем за первісним позовом надано до суду заперечення проти заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн., в яких, зокрема, зазначає, що наданий розрахунок суми гонорару не може вважатися належним підтвердженням правової допомоги по наданому до матеріалів справи договору-доручення, а також посилається на не співмірність розміру витрат із наданими адвокатськими послугами, часом, який об`єктивно міг бути витрачений адвокатом на підготовку заяв по суті справи, складністю справи та ціною позову. Просить суд відмовити у стягнення витрат на правничу допомогу.

Верховний Суд звертає увагу (постанова Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17), що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, як зазначає Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2018 року у справі № 910/23210/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 911/739/15, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої особи має бути встановлено, що за обставин справи такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумним і виправданим. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Здійснюючи розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу між сторонами спору, господарський суд має враховувати результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні як клієнту послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи. Також у порядку статті 86 ГПК України слід надавати належну оцінку доказам фактичного надання стороні адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг із виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг (додаткова постанова Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 922/749/18).

Оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, а також підтвердження таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Враховуючи предмет та підстави позову, характер спірних правовідносин, результати розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції та висновки суду щодо обґрунтованості заявлених первісних позовних вимог в розмірі 185 477,31 грн., беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання адвокатом позивача професійної правничої допомоги при зверненні з первісними позовними вимогами до господарського суду на суму 10 000,00 грн., що є витратами на професійну правничу допомогу відповідно до ст. 123, 126, 129 ГПК України, а також зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, заява ТОВ "Груп Інтрейд" про покладення на відповідача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 підлягає задоволенню.

В свою чергу, відповідачем не доведено не співмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката, а недоліки в нумерації договору-доручення про надання правової допомоги, на які посилається відповідач, не спростовують належність наданих позивачем доказів та реальність витрат ТОВ "Груп Інтрейд" на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн., пов`язаних із розглядом даної справи в суді, а також обґрунтованість та співмірність розміру таких витрат, у зв`язку з чим такі судові витрати підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача.

Крім того, за результатами розгляду апеляційної скарги, позивачу за первісним позовом підлягають відшкодуванню витрати, понесені ним по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги пропорційно розміру задоволених позовних вимог за рахунок відповідача за первісним позовом.

Керуючись статтями 129, 269, 273, ст.275, 277, 281, 283, 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд", місто Запоріжжя задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Харківської області від 19.07.2021 у справі № 922/1480/21 в частині відмови в задоволенні первісного позову скасувати, ухвалити нове рішення, яким первісні позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" (61001, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 126, ідентифікаційний код юридичної особи 14310299) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" (69035, місто Запоріжжя, вулиця Брянська, будинок 15, офіс 25, поштова адреса: 69002, місто Запоріжжя, а/с 6823, ідентифікаційний код юридичної особи 41071921) 180 226,82 грн. основного боргу за поставлений товар, 725,85 грн. 3% річних за період 03.03.2021 року по 20.04.2021 року, 4 346,89 грн. інфляційних втрат за період 03.03.2021 по 20.04.2021, 10 000,00 грн. судових витрат на правничу допомогу, 2779,49 грн. витрат по сплаті судового збору за звернення з позовною заявою та 4169,24 грн. витрат по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою.

В задоволенні первісних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Груп Інтрейд" про стягнення з Державного підприємства "Харківське конструкторське бюро з машинобудування ім. О.О. Морозова" 3% річних в розмірі 518,46 грн. та інфляційних втрат в розмірі 549,87 грн. відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Доручити Господарському суду Харківської області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Східний апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 09.09.2021.

Головуючий суддя О.О. Радіонова

Суддя І.В. Зубченко

Суддя Л.Ф. Чернота