ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3618/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком»

на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 (суддя суду першої інстанції Желєзна С.П., час і місце проголошення рішення: 26.04.2021 (повний текст складено - 06.05.2021), м. Одеса, просп. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області)

по справі № 916/3618/20

За позовом: Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком»

про стягнення 211 344,65 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» про стягнення заборгованості у загальному розмірі 199 681,66 грн., яка складається із суми боргу у розмірі 193 449,93 грн., пені у розмірі 1 752,07 грн., 3% річних у розмірі 2 413,37 грн., збитків від інфляції у розмірі 2 066,29 грн.

03.03.2021 до Господарського суду Одеської області від ДП «АМПУ» надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з ТОВ «Велінком» заборгованість у загальному розмірі 211 344,65 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 193 449,93 грн., пені у розмірі 7 657,83 грн., 3% річних у розмірі 3 892,07 грн., збитків від інфляції у розмірі 6 344,82 грн.

Господарським судом Одеської області було прийнято вказану заяву до розгляду, оскільки згідно положень ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого провадження.

ТОВ «Велінком» заперечувало проти задоволення заявлених позовних вимог, посилаючись на зміну ціни електричної енергії на ринку після підписання сторонами договору, а також на споживання позивачем електричної енергії у меншому обсязі, ніж був погоджений сторонами.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 позов задоволено; стягнуто з ТОВ «Велінком» на користь ДП «АМПУ» в особі Чорноморської філії ДП «АМПУ» (Адміністрація морського порту Чорноморськ) суму боргу у розмірі 193 449,93 грн., пеню у розмірі 7 657,83 грн., 3% річних у розмірі 3 892,07 грн., збитки від інфляції у розмірі 6 344,82 грн., судовий збір у розмірі 5265,23 грн.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції керувався тим, що 31.08.2020 між ДП «АМПУ» та ТОВ «Велінком» було укладено договір постачання електричної енергії №118-В-ЧФ-20, відповідно до умов якого сторонами було погоджено, що початком постачання електричної енергії є 01.09.2020, ціна за одиницю електричної енергії складає 1,5 грн. без ПДВ. При цьому, на виконання прийнятих на себе за умовами договору зобов`язань ДП «АМПУ» було перераховано на рахунок відповідача грошові кошти у розмірі 1 520 605,44 грн.

Суд першої інстанції вказав, що в порушення укладеного між сторонами договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 під час складення акту приймання-передачі наданих послуг №333/09 ТОВ «Велінком» було безпідставно включено до акту вартість електричної енергії за серпень 2020 року, протягом якого постачання електричної енергії за договором не здійснювалось. Крім того, ТОВ «Велінком» було безпідставно застосовано ціну за одиницю спожитої у вересні 2020 року електричної енергії у розмірі 1,45196416 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що враховуючи відсутність між сторонами по справі спору щодо обсягів споживання позивачем у вересні 2020 року, то що загальна вартість спожитої електричної енергії становить 1 313 976,35 грн. (829 551 кВТ*год *1,5 грн. = 1 094 980,29 грн. - ціна без ПДВ; 1 094 980,29 грн. * 20% = 218 996,06 грн. - ПДВ; 1 094 980,29 грн. + 218 996,06 грн. = 1 313 976,35 грн. - ціна з ПДВ).

Суд першої інстанції вказав про наявність у ДП «АМПУ» підстав для відмови від підписання складеного відповідачем акту приймання-передачі наданих послуг №333/09 на загальну суму 1 507 426,28 грн.

З викладених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених ДП «АМПУ» позовних вимог до ТОВ «Велінком» про стягнення 193 449,93 грн. (206 629,09 грн. - 13 179,16 грн. = 193 449,93 грн.).

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо повернення грошових коштів, отриманих на підставі договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних у загальному розмірі 3 892,07 грн, збитків від інфляції у загальному розмірі 6 344,82 грн та пені у загальному розмірі 7 657,83 грн.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не надав детальне обґрунтування позиції відповідача ТОВ «Велінком» у цих спірних правовідносинах, яка міститься у його відповіді на претензію (вимогу) №39-11/20 від 16.11.2020 року, (а.с. 113-116).

Відповідач посилається на п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», відповідно до якого істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Апелянт вказує, що під час відмови від підписання додаткової угоди позивач не заявляв про припинення договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 року.?При таких обставинах відповідача вважає, що покладення судом саме на нього обов`язку власним коштом за збільшеними НКРЕКП тарифами нести тягар оплати електроенергії, що була використана позивачем, не відповідає вимогам добросовісності, розумності та справедливості як загальним засадам цивільного законодавства (ст.3 ЦК України) та конституційним основам правопорядку у сфері господарювання (ст.5 ГК України).

Окрім того, апелянт зазначає, що оскільки відповідач свої зобов`язання перед позивачем не порушував, рішення господарського суду в частині стягнення на користь позивача пені, трьох відсотків річних та збитків від інфляції також не засновано на законі та є необґрунтованим.

Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 та ухвалити по справі нове судове рішення, яким Державному підприємству «Адміністрація морських портів України» в особі його Чорноморської філії (Адміністрація морського порту Чорноморськ) у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» про стягнення боргу у розмірі 193 449,93 гривень, пені у розмірі 7 657,83 гривень, трьох відсотків річних у розмірі 3892,07 гривень та збитків від інфляції у розмірі 6 344,82 гривень відмовити у повному обсязі.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/3618/20 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.06.2021.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 916/3618/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.06.2021 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/3618/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

16.07.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/3618/20.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Велінком» строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 20.08.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи; зупинено дію рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20.

20.08.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Чорноморської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20.

У відзиві ДП «АМПУ» вважає викладені в апеляційній скарзі доводи такими, що не відповідають дійсності, є некоректними, зробленими без врахування умов Договору та положень чинного законодавства, а тому не можуть бути враховані при прийнятті постанови по справі, а вимогу апеляційної скарги такою, що не підлягає задоволенню.

Позивач вказує, що необґрунтованим є твердження апелянта, що збільшення вартості послуг з передачі електричної енергії є підставою для нарахування ЧФ ДП «АМ1ІУ» додаткової плати за послугу з передачі електричної енергії, в той час як умовами Договору така плата не передбачена взагалі, оскільки ЧФ ДП «АМПУ» здійснює закупівлю електричної енергії за договором про постачання електричної енергії споживачу, згідно якого Споживач здійснює закупівлю товару, а не послуги.

Позивач зазначає, що 08.10.2020 Відповідачем направлено на адресу ДП «АМПУ» проект додаткової угоди на підвищення вартості електричної енергії, яка вже була поставлена в вересні 2020 року. Тобто, строк дії Договору на момент направлення пропозиції щодо збільшення вартості електричної енергії вже сплинув, а згідно ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Окрім того, позивач вказав, що він отримав відповідь №7/20.1/7-21 від 04.01.2021 від НКРЕКП (наявна в матеріалах справи як додаток до заяви від 18.01.2021 №13/15-01-01-12-187 про залучення додаткових доказів) щодо заборгованості з переплати, яка є предметом спору, в якій регулятор підтвердив наявність у ТОВ «Велінком» зобов`язання повернути зазначену переплату.

Керуючись викладеним вище, позивач просить залишити судове рішення по справі 916/3618/20 без змін, а апеляційну скаргу ТОВ «Велінком» без задоволення.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 19.07.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/3618/20, направлялася на електронну адресу позивача та відповідача 20.07.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти (додані до матеріалів апеляційного оскарження).

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/3618/20, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 20.07.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

31.08.2020 між ДП «АМПУ» (Споживач) та ТОВ «Велінком» (Постачальник) було укладено договір №№118-В-ЧФ-20, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого цей договір про постачання електричної енергії (активної) Споживачу встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції Споживачу Постачальником електричної енергії. Умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - ПРРЕЕ).

Згідно з п. 3.1 договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена у заяві, яка є додатком №1 до цього договору.

З додатку №1 до договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 вбачається, що початком постачання електричної енергії є 01.09.2020.

Відповідно до додатку №2 до договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 вартість активної електричної енергії за договором складає 4 910 278,80 грн. з ПДВ., ціна за одиницю складає 1,5 грн. без ПДВ.

Відповідно до п. 5.7 договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 приймання-передача електричної енергії, поставленої Постачальником та прийнятої Споживачем у розрахунковому періоді оформлюється шляхом підписання сторонами щомісячних актів прийому-передачі, які є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Згідно з п. 5.8 договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 оплата вартості електричної енергії за цим договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, вказаний в розділі 16 цього договору, за умови отримання рахунку від Постачальника, у такі терміни: до 14 числа розрахункового місяця ~ платіж у розмірі 30% вартості очікуваних заявлених договірних величин постачання електричної енергії в розрахунковому періоді; до 24 числа розрахункового місяця - платіж у розмірі 30% вартості очікуваних заявлених договірних величин постачання електричної енергії в розрахунковому періоді; до 10 числа місяця наступного за розрахунковим місяцем - остаточний розрахунок за електричну енергію, спожиту в розрахунковому місяці.

Положеннями п. 5.9 договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 встановлено, що надлишок (переплати) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується Споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж в наступному розрахунковому періоді. У разі настання будь-якої дії (обставини), передбаченої у п. п. 10.1, 13.1, 13.5, надлишок (переплати) оплаченої, але не спожитої електричної енергії Постачальник зобов`язаний не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим зарахувати на банківські реквізити Споживача, зазначені в розділі 16 договору. У разі недотримання Постачальником цих термінів Споживач має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Постачальником зобов`язань щодо повернення коштів. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Згідно з п. 13.1 договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 30.09.2020 (включно) року, а в частині здійснення розрахунків Споживачем за фактично спожитої електричної енергії до повного виконання зобов`язань.

08.09.2020 ТОВ «Велінком» було виставлено ДП «АМПУ» рахунки №СФ-0000569 на суму 760 302,72 грн. Крім того, 15.09.2020 відповідачем було виставлено рахунок №СФ-0000570 на суму 760 302,72 грн.

Згідно наданих позивачем платіжних доручень №2473 від 22.09.2020 та №2656 від 11.09.2020 на рахунок відповідача було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 1 520 605,44 грн.

30.09.2020 Чорноморським РЕМ АТ «ДТЕК Одеські електромережі» було складено акти приймання-передавання наданих послуг з розподілу ДП «АМПУ» електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Велінком» було складено акт приймання-передавання наданих послуг №333/09 до договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020, з якого вбачається, що вартість поставленої позивачу електричної енергії становить 1 507 426,28 грн. (електрична енергія за серпень 2020 року та вересень 2020 року за ціною 1,45196416 грн. без ПДВ).

Листом №2445/15-04-07-20/вих від 28.10.2020 ДП «АМПУ» було повернуто на адресу ТОВ «Велінком» акт приймання-передавання наданих послуг №333/09 без підпису та надано мотивовану відмову від його підписання. Так, позивачем було наголошено, що згідно укладеного сторонами договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 постачання електричної енергії здійснювалось відповідачем з 01.09.2020, а, отже, підстави для оплати електричної енергія за серпень 2020 року відсутні. Крім того, ДП «АМПУ» зазначено про безпідставне застосування ТОВ «Велінком» ціни за одиницю спожитої у вересні 2020 року електричної енергії у розмірі 1,45196416 грн., оскільки вказана ціна не була погоджена в укладеному сторонами договорі. При цьому, позивачем було підтверджено споживання у вересні 2020 року електричної енергії у розмірі 829 551 кВТ*год, загальна вартість якої становить 1 313 976,35 грн.

08.10.2020 ТОВ «Велінком» звернулось до ДП «АМПУ» із листом №08-2/10-2020, відповідно до якого відповідач просив підписати додаткову угоду до договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 у зв`язку із зміною ціни за одиницю товару на ринку електричної енергії.

Листом №2446/15-04-07-20/вих від 28.10.2020 ДП «АМПУ» було повідомлено відповідача про відсутність підстав для підписання додаткової угоди до договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020.

На підставі платіжного доручення №1390 від 29.10.2020 ТОВ «Велінком» було перераховано на рахунок позивача грошові кошти у розмірі 13 179,16 грн.

02.11.2020 ДП «АМПУ» звернулось до ТОВ «Велінком» із претензією №2478/15-01-01-23/вих, відповідно до якої позивач просив повернути переплату за договором №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 у розмірі 193 449,93 грн., а також сплатити штрафні санкції, посилаючись на фактичне споживання у вересні 2020 року електричної енергії, вартість якої є меншою, ніж розмір перерахованого авансу.

Листом №39/11 від 16.11.2020 ТОВ «Велінком» у відповідь на претензії позивача було повідомлено про відсутність підстав для їх задоволення у зв`язку із введенням позивачем відповідача в оману щодо прогнозованих обсягів споживання електричної енергії, а також коливання ціни на ринку електричної енергії в бік збільшення в період вересня 2020 року. При цьому, відповідачем було повторно надано позивачу для підписання додаткову угоду до договору, а також акт приймання-передачі наданих послуг №333/09 на загальну суму 1 507 426,28 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Варто зауважити, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України (далі по тексту ГК України) майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Згідно зі ч. ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Статтею 632 ЦК України передбачено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

Відповідно до умов п. 5.3. Договору, зміна ціни за одиницю товару (електричної енергії) може відбуватися відповідно до умов Закону України «Про публічні закупівлі» за умови, що зазначені зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в Договорі. Істотні умови цього Договору не можуть не змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань Сторонами в повному обсязі, крім випадків:

- П. 5.3.1. зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків Споживача;

- П. 5.3.2. Не раніше, ніж через один місяць від дати початку постачання електричної енергії за цим Договором, Постачальник/Споживач може письмово звернутися з пропозицією про зміну ціни у бік збільшення/зменшення. Така ціна (у разі збільшення) може змінюватися за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної у п. 5.2. Договору. Зменшення ціни за одиницю електричної енергії може бути здійснено без обмежень строків і розмірів.

З викладеного вище вбачається, що законом «Про публічні закупівлі» не встановлюється обмежень в які саме строки можуть бути внесені зміни до договору про публічні закупівлі в частині збільшення ціни електричної енергії, однак такі обмеження встановлені умовами Договору. Тому посилання апелянта на п.2 ч. 5 ст. Закону України «Про публічні закупівлі» не приймається колегією судді до уваги.

Відповідно до п. 3.1. Договору початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в Заяві, яка є Додатком 1 до цього Договору.

Додатком 1 до Договору визначено, що початок постачання електричної енергії здійснюється з 01 вересня 2020 року.

Відповідно п. 5.5. Договору ціна за 1кВт*год електричної енергії може бути змінена з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому відбулися такі зміни, що буде відображено в додатковій угоді до Договору, за згодою Сторін, з урахуванням п. 5.3.2.

Тобто, зміна ціни товару відповідно до умов Договору можлива лише не раніше ніж через два місяці від дати фактичного початку постачання електричної енергії (01.09.2020), а тому збільшення вартості електричної енергії в вересні 2020 року відбуватися не могло.

Також, п. 13.3. Договору, передбачено, що Постачальник має повідомити про намір внесення будь-яких змін до умов Договору Споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування. Аналогічна вимога закріплена у положенні абзацу 3 пункту 3.1.1. глави 3.1. розділу III ПРРЕЕ, де зазначається, що електропостачальники мають інформувати своїх споживачів про зміну будь-яких умов договору про постачання електричної енергії споживачу не пізніше ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Електропостачальники зобов`язані повідомляти споживачів в установленому порядку про будь-яке збільшення ціни і про право споживачів припинити дію договору, якщо вони не приймають нові умови.

08.10.2020 Відповідачем направлено на адресу ДП «АМПУ» проект додаткової угоди на підвищення вартості електричної енергії, яка вже була поставлена в вересні 2020 року (тобто вже після здійснення постачання).

Відповідно до п. 13.1. цей Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін і діє до 30.09.2020.

Тобто, строк дії Договору на момент направлення пропозиції щодо збільшення вартості електричної енергії вже сплинув, а згідно ч. 3 ст. 632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З урахуванням зазначеного, зміна ціни електричної енергії запропонована без дотримання та з порушенням строків є неаргументованою, оскільки суперечить та не відповідає вимогам Закону України: «Про публічні закупівлі», ЦК України, ПРРЕЕ, умовам Договору.

Судом першої інстанції в Рішенні було встановлено відсутність факту укладення додаткової угоди до Договору щодо збільшення ціни електричної енергії.

Без оформлення правочину щодо внесення змін до існуючого договору, підписаного уповноваженими представниками сторін, відсутні підстави для застосування Відповідачем нових тарифів для розрахунку вартості поставленої електричної енергії в вересні 2020 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що ТОВ «Велінком» було безпідставно застосовано ціну за одиницю спожитої у вересні 2020 року електричної енергії у розмірі 1,45196416 грн.

Відповідно до п. 5.8 Договору, оплата вартості електричної енергії за Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом: перерахування грошових коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника, вказаний в Розділі 16 цього Договору, за умови отримання рахунку від Постачальника, у такі терміни:

- до 14 числа розрахункового місяця - платіж у розмірі 30% вартості очікуваних заявлених договірних величин постачання електричної енергії в розрахунковому періоді;

- до 24 числа розрахункового місяця - платіж у розмірі 30% вартості очікуваних заявлених договірних величин постачання електричної енергії в розрахунковому періоді;

- до 10 числа місяця наступного за розрахунковим місяцем - остаточний розрахунок за електричну енергію, спожиту в розрахунковому місяці.

Відповідно до п. 3.1. Договору початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в Заяві, яка є Додатком 1 до цього Договору.

Додатком 1 до Договору визначено, що початок постачання електричної енергії здійснюється з 01 вересня 2020 року.

В порушення укладеного між сторонами договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 під час складення акту приймання-передачі наданих послуг №333/09 ТОВ «Велінком» було безпідставно включено до акту вартість електричної енергії за серпень 2020, протягом якого постачання електричної енергії за договором не здійснювалось.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ДП «АМПУ» підстав для відмови від підписання складеного відповідачем акту приймання-передачі наданих послуг №333/09 на загальну суму 1 507 426,28 грн. Враховуючи відсутність між сторонами по справі спору щодо обсягів споживання позивачем у вересні 2020 електричної енергії, господарський суд доходить висновку, що загальна вартість спожитої електричної енергії становить 1 313 976,35 грн. (829 551 кВТ*год *1,5 грн. = 1 094 980,29 грн. - ціна без ПДВ; 1 094 980,29 грн. * 20% = 218 996,06 грн. - ПДВ; 1 094 980,29 грн. + 218 996,06 грн. = 1 313 976,35 грн. - ціна з ПДВ).

Положеннями п. 5.9 договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020р. встановлено, що надлишок (переплати) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується Споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж в наступному розрахунковому періоді. У разі настання будь-якої дії (обставини), передбаченої у п. п. 10.1, 13.1, 13.5, надлишок (переплати) оплаченої, але не спожитої електричної енергії Постачальник зобов`язаний не пізніше 10 числа місяця наступного за розрахунковим зарахувати на банківські реквізити Споживача, зазначені в розділі 16 договору. У разі недотримання Постачальником цих термінів Споживач має право нарахувати пеню в розмірі 0,1 % від суми коштів (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла за період, за який сплачується пеня), що підлягають поверненню, за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання Постачальником зобов`язань щодо повернення коштів. За прострочення зазначеного терміну понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми коштів, що підлягають поверненню.

Враховуючи умови п. п. 5.9, 13.1 укладеного між ТОВ «Велінком» та ДП «АМПУ» договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020 колегія суддів доходить висновку про несвоєчасне та неналежне виконання ТОВ «Велінком» обов`язку щодо повернення позивачу грошових коштів у розмірі 206 629,09 грн. (1 520 605,44 грн. - 1 313 976,35 грн. = 206 629,09 грн.), оскільки як вбачається з матеріалів справи відповідачем було 29.10.2020 повернуто ДП «АМПУ» лише грошові кошти у розмірі 13 179,16 грн.

Окрім того, попри численні посилання апелянта на постанови НКРЕКП, в матеріалах справи наявний лист НКРЕКП №7/20.1/7-21 від 04.01.2021 (т.1 а.с. 75) на адресу позивача, відповідно до якого регулятор повідомляє у відповідь на лист ЧФ ДП «АМПУ», що після проведення процедури зміни електропостачальника, на рахунку ТОВ «Велінком» утворилась переплата за активну електричну енергію станом на 29.10.2020 в сумі 193 449,93 грн. з ПДВ. ТОВ «Велінком» зобов`язано у терміни, встановлені п. 6.1.22 глави 6.1 розділ VI ПРРЕЕ, здійснити заходи з повернення ЧФ ДП «АМПУ» надлишково сплачених коштів щодо заборгованості з переплати, яка є предметом спору, в якій регулятор підтвердив наявність у ГОВ «Велінком» зобов`язання повернути зазначену переплату.

З викладених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених ДП «АМПУ» позовних вимог до ТОВ «Велінком» про стягнення 193 449,93 грн. (206 629,09 грн. - 13 179,16 грн. = 193 449,93 грн.). Наведене має наслідком необхідність задоволення заявлених ДП «АМПУ» позовних вимог у цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У зв`язку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань щодо повернення грошових коштів, отриманих на підставі договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020, позивачем в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано ТОВ «Велінком» до сплати 3% річних у загальному розмірі 3 892,07 грн. та збитки від інфляції у загальному розмірі 6 344,82 грн., які були нараховані на суму боргу у розмірі 206 629,09 грн. з 11.10.2020 по 28.10.2020, а також на суму боргу у розмірі 193 449,93 грн. протягом періоду з 29.10.2020 по 03.03.2021.

Перевіривши здійснений ТОВ «Велінком» розрахунок збитків від інфляції та 3% річних, колегія суддів дійшла висновку про його правильність та обґрунтованість. Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог ДП «АМПУ» до ТОВ «Велінком» у названій частині шляхом присудження до стягнення із відповідача 3% річних у загальному розмірі 3 892,07 грн. та збитків від інфляції у загальному розмірі 6 344,82 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення пені, колегія суддів зазначає наступне.

З посиланням на умови договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020, зокрема на п. 5.9., а також приписи чинного законодавства позивачем було нараховано відповідачу до сплати пеню у загальному розмірі 7 657,83 грн., яка була нарахована протягом періодів, аналогічних періодам нарахування трьох відсотків річних та збитків від інфляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Перевіривши здійснений ДП «АМПУ» розрахунок пені, заявленої до стягнення, колегія суддів дійшла висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого розрахунку, тому погоджується з тим, що необхідно задовольнити заявлені ДП «АМПУ» позовні вимоги в частині стягнення із ТОВ «Велінком» пені у розмірі 7 657,83 грн.

Колегією суддів відхиляються доводи ТОВ «Велінком» із посиланням на зміну ціни електричної енергії на ринку після підписання сторонами договору, а також на споживання позивачем електричної енергії у меншому обсязі, ніж був погоджений сторонами, оскільки вказані обставини згідно укладеного сторонами договору №118-В-ЧФ-20 від 31.08.2020, умови якого є обов`язковими як для позивача, так і для відповідача, не звільняють останнього від обов`язку повернути ДП «АМПУ» надлишок грошових коштів, перерахованих для оплати електричної енергії, яка позивачем спожита не була.

Колегія суддів також не приймає до уваги посилання на те, що суд першої інстанції не надав детальне обґрунтування позиції відповідача ТОВ «Велінком» у цих спірних правовідносинах, яка міститься у його відповіді на претензію (вимогу) №39-11/20 від 16.11.2020, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ГПК України, у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову.

У даному випадку, відповідач не надавав до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву. Однак, ним були подані пояснення (т.1 а.с. 127), в яких відповідач посилався на підвищення тарифів на передачу електричної енергії ще з 01.08.2020 та на те, що відсутність заперечень на додаткову угоду з боку позивача на його думку свідчить про погодження останнім нового збільшеного тарифу (ціни за електроенергію).

Щодо відповіді на претензію (вимогу) №39-11/20 від 16.11.2020, то даний документ було додано до позовної заяви і йому було надано належну оцінку судом першої інстанції в межах оцінки доводів позивача, викладених у позовній заяві.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Велінком» на рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 26.04.2021 по справі №916/3618/20 залишити без змін.

Витрати на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 13.09.2021.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

І.Г. Філінюк