ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.09.2021 Справа № 905/1415/21

Господарський суд Донецької області в складі головуючого судді Чернової О.В., за участю секретаря судового засідання Соболєвої Є.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод», м. Запоріжжя

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області

про стягнення 45254,47грн, з яких основний борг 41841,36грн, пеня 2055,84грн, 3% річних 436,76грн, інфляційні втрати 920,51грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод», м. Запоріжжя звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області про стягнення 45254,47грн, з яких основний борг 41841,36грн, пеня 2055,84грн, 3% річних 436,76грн, інфляційні втрати 920,51грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язання з оплати товару за договором постачання №15/99 від 03.02.2020, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість у розмірі 41841,36грн, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на статті 525, 526, 625, 692 Цивільного кодексу України, статтю 193 Господарського кодексу України, статті 4, 5, 12, 75, 162, 171 Господарського процесуального кодексу України.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав до суду належним чином засвідчені копії: договору постачання №15/99 від 03.02.2020, специфікацій №1 від 03.02.2020 та №2 від 22.02.2021 до договору №15/99 від 03.02.2021; заявки №15 від 23.02.2021; видаткової накладної №120 від 24.02.2021; рахунку на оплату №154 від 24.02.2021, довіреності №159 від 23.02.2021.

З дотриманням приписів статті 6 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/1415/21 визначено суддю Чернову О.В.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 27.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі 905/1415/21; справу №905/1415/21 вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; призначено розгляд справи по суті на 16.08.2021.

Ухвалою господарського суду від 16.08.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 13.09.2021.

Представники сторін у судове засідання 13.09.2021 не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобов`язують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Виходячи з того, що відповідач обізнаний про факт відкриття провадження у цій справі та у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути спір в порядку ч.1 ст.178 та ч.3 ст.202 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.02.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (далі - Постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Енергомашспецсталь» (далі - Покупець) укладено договір постачання №15/99 (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, Постачальник передає у власність Покупцеві, а Покупець приймає і оплачує товар (продукцію), загальна кількість, одиниця виміру, ціна за одиницю виміру та загальна ціна, виробник якого визначені Сторонами в специфікаціях, є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п.п.2.1.-2.2. Договору ціна продукції вказується в специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору.

Загальна сума договору є величиною змінною і складається з суми всіх специфікацій, оформлених до цього договору, але не може перевищувати 600000,00грн з урахуванням ПДВ, в т.ч. ПДВ -20% складає 100000.00грн.

Як передбачено п.5.1. Договору строки та умови постачання товару вказуються в специфікаціях.

Відповідно до п.5.2. Договору датою постачання товару вважається дата його передачі Покупцеві Постачальником у встановленому в специфікаціях місці.

Дата переходу права власності є дата, проставлена представником Покупця в товарно-транспортній накладній (видатковій накладній), документом, що підтверджує такий перехід, є накладна (видаткова накладна) (п.6.3. Договору).

Пунктом 9.1. Договору передбачено, що Оплата здійснюється Покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника в національній валюті України.

Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і документа про якість, якщо інше не передбачено специфікацією (п.9.3. Договору).

Датою оплати товару (продукції) вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку Покупця (п.9.4. Договору).

Згідно з п.10.5. Договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін та діє до 03.02.2022.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень та застережень, скріплено печатками підприємств.

22.02.2021 сторонами підписано Специфікацію №2 до Договору, за змістом якої поставляється дріт 1,6 Св-08Г2С у кількості 4,5тн вартістю за одну одиницю 33900,00грн; дріт 1,2 Св08Г2С-О у кількості 3тн вартістю за одну одиницю 35000,00грн; умови оплати: відтермінування платежу 10 календарних днів з дня поставки; строк поставки: 5 календарних днів з дня отримання заявки; умови постачання: DDP м. Краматорськ склад ПАТ «ЕМСС» згідно Інкотермс 2010.

Відповідачем направлено позивачу лист №15 від 23.02.2021, відповідно до якого відповідач просить здійснити поставку дроту зварювального згідно з Специфікацією №2 від 22.02.2021 в такі кількості: - дріт зварювальний Св08Г2С ф1,6 0,5тн вартістю 33900грн/тн без ПДВ; - дріт зварювальний Св08Г2С-О ф1,2 0,5тн вартістю 35000,00грн без ПДВ.

Відповідно до видаткової накладної №120 від 24.02.2021 позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 41841,36грн з ПДВ.

Вказана видаткова накладна підписана представниками сторін без зауважень та заперечень.

На підтвердження повноважень представник відповідача до матеріалів справи надана довіреність №159 від 23.02.2021.

Позивачем виставлено рахунок на оплату поставки товару №154 від 24.02.2021 на загальну суму 41841,36грн.

Посилаючись на несвоєчасну оплату поставки товару відповідно до договору №15/99 від 03.02.2020, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 45254,47грн, з яких основний борг 41841,36грн, пеня 2055,84грн, 3% річних 436,76грн, інфляційні втрати 920,51грн.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача такими, що підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

Сутність позову полягає у примусовому спонуканні Відповідача до виконання грошових зобов`язань у зв`язку із невиконанням зобов`язань з оплати поставки товару за договором №15/99 від 03.02.2020, а також застосуванні наслідків порушення зобов`язання у вигляді стягнення пені, 3% річних та інфляційних витрат.

Дослідивши Договір, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та своєю правовою природою є договором поставки, правове регулювання якого визначено §1, 3 Глави 54 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України.

Згідно з ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст. 173-175 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч.6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.693 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п.9.3. Договору Покупець здійснює оплату за поставлену продукцію протягом строку, зазначеного в специфікації, від дня отримання оригіналів рахунку на оплату і документа про якість, якщо інше не передбачено специфікацією.

У Специфікації №2 від 22.02.2021 сторони погодили умови оплати: відтермінування платежу 10 календарних днів з дня поставки.

Відповідно до ч.1ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено, що позивачем на виконання вимог договору №15/99 від 03.02.2020 та специфікації №2 від 22.02.2021, відповідно до заявки відповідача, здійснено поставку товару на загальну суму 41841,36грн відповідно до видаткової накладної №120 від 24.02.2021.

Факт поставки товару за вказаною видатковою накладною відповідачем не заперечується.

З огляду на визначені у Специфікації №2 від 22.02.2021 умови оплати, відповідач повинен оплатити поставку товару у строк до 09.03.2021 включно.

Приписи ч.7 ст.193 Господарського кодексу України та ст.525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Проте, як вбачається із матеріалів справи, і Відповідачем, всупереч ст.ст. 13, 74 Господарського процесуального кодексу України належних у розумінні ч.1 ст. 76 цього Кодексу, доказів виконання зобов`язання за Договором щодо оплати поставки товару на суму 41841,36грн суду не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з оплати поставки товару у розмірі 41841,36грн.

Згідно із ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі - сплата неустойки, що узгоджується із ч. 1 ст.550 Цивільного кодексу України.

Аналогічні положення закріплені і в ст.ст. 216, 217 Господарського кодексу України. При цьому, несвоєчасне виконання господарських зобов`язань є належною підставою у розумінні ст.218 Господарського кодексу України для застосування заходів господарсько-правової відповідальності.

Як встановлено ч.ч. 1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

При цьому, ч.4 ст.231 Господарського кодексу України передбачає можливість встановлення договором розміру штрафних санкцій у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Так, за змістом п.10.5. Договору при несвоєчасній оплаті поставленої продукції Покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі 0,04% суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення.

Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, позивачем заявлено до стягнення пеню за прострочення оплати поставки товару за загальний період з 09.03.2021 по 13.07.2021 у загальному розмірі 2055,84грн.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що розрахунок є методологічно та арифметично неправильним, а саме, позивачем безпідставно збільшено період нарахування пені, оскільки відповідач повинен здійснити оплату поставки товару до 09.03.2021 включно враховуючи вихідні та святкові дні, відтак, прострочення за договором починається з 10.03.2021.

Здійснивши власний розрахунок, суд дійшов висновку, що за належний період з 10.03.2021 по 13.07.2021 розмір пені складає 2081,75грн.

З огляду на викладене, враховуючи приписи частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача пені у розмірі 2055,84грн.

У зв`язку із не оплатою поставки товару позивачем заявлені вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 436,76грн та інфляційних втрат в сумі 920,51грн.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, позивачем надано розрахунки щодо нарахування 3% річних за період з 09.03.2021 по 13.07.2021 на суму заборгованості у розмірі 41841,36грн, що складає 436,76грн.

Перевіривши наданий розрахунок позивача щодо нарахування 3% річних, суд встановив, що розрахунок є методологічно неправильним, а саме, позивачем безпідставно збільшено період нарахування 3% річних з 09.03.2021.

Суд, здійснивши власний розрахунок, дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних на загальну суму основного боргу за належний період з 10.03.2021 по 13.07.2021 у розмірі 433,32грн.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні витрати на суму основного боргу 41841,36грн за період з квітня по червень 2021 року у розмірі 920,51грн.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п.3.2 п.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Відповідно до роз`яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Перевіривши розрахунок інфляційних витрат, суд встановив, що він є методологічно та арифметично неправильним, оскільки позивачем не враховано у період нарахування інфляційних втрат березень 2021 з огляду на те, що заборгованість виникла у період по 15 березня.

Однак, суд перевіряє розрахунок інфляційних втрат в межах позовних вимог у заявлений позивачем період з квітня по червень 2021 року.

За власним розрахунком інфляційних втрат за період з квітня по червень 2021 року, судом встановлено, що належний розмір інфляційних втрат складає 926,00грн.

Таким чином, враховуючи приписи частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 920,51грн.

Згідно вимог п.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 45251,03грн, з яких основний борг 41841,36грн, пеня 2055,84грн, 3% річних 433,32грн, інфляційні втрати 920,51грн.

Також, у позовній заяві позивачем заявлено до стягнення судові витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00грн.

Як вбачається із матеріалів справи, 12.07.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод» (далі - Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Юридична компанія Радник» (далі Адвокатське об`єднання) укладено договір про надання правової допомоги (далі - Договір), відповідно до п.1.1. якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу з питань захисту прав та інтересів Клієнта у судах всіх ланок та інстанцій, у всіх державних органах, перед юридичними та фізичними особами з питань визначених Клієнтом.

Згідно з п.2.1. Договору правова допомога надається у наступних формах, зокрема, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення цивільного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Для надання правової допомоги Клієнту Адвокатське об`єднання призначає адвоката Штабовенко Дениса Всеволодовича, Єлисеєва Сергія Сергійовича, Бондаря Іллю Михайловича. Литкіна Андрія Павловича, які можуть діяти як спільно, так і окремо (п.2.7. Договору).

Відповідно до п.4.1. Договору за надання правової допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар згідно з додатковою домовленістю Сторін.

За результатами надання правової допомоги складається акт, що підписується Сторонами. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням правової допомоги та її вартість (п.4.2.Договору).

Згідно з п. 4.3. Договору акт про надання правової допомоги вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання Клієнтом, останній не надав Адвокатському об`єднанню письмові аргументовані заперечення на акт.

Пунктом 7.1. Договору визначено, що останній укладений на строк до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань, та набирає чинності з моменту його підписання.

Договір підписаний уповноваженими представника сторін без зауважень.

12.07.2021 сторонами підписано Додаткову угоду №2 до Договору, відповідно до п.1 якої Адвокатське об`єднання зобов`язується надати Клієнту наступну правничу допомогу: 1.1. складання та подання позовної заяви до Господарського суду Донецької області до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення коштів за договором № 15/99 від 03.02.2020 - (3 год.); 1.2. представництво інтересів в судових засіданнях по справі за вищезазначеним позовом у Господарському суді Донецької області; 1.3. складання правової документації (заяви, пояснення, відповіді, заперечення) по справі відкритою за вищезазначеним позовом.

Винагорода Адвокатського об`єднання за пунктами 1.1. 1.3. цієї угоди встановлюється в залежності від часу роботи Адвокатського об`єднання для підготовки відповідного процесуального документу, із розрахунку одна година роботи = 1000,00грн. Вартість винагороди за п. 1.1. складає 3000,00грн з розрахунку 3 години роботи (п.п.2, 3 Додаткової угоди №2).

Так, на представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод», м. Запоріжжя у справі №905/1415/21 уповноважено адвоката Штабовенка Дениса Всеволодовича згідно з ордером серії АР №1048901 від 12.07.2021.

Згідно з інформацію Єдиного реєстру адвокатів України адвокат Штабовенко Денис Всеволодович діє на підставі свідоцтва №835 від 27.12.2010, форма адвокатської діяльності Адвокатське об`єднання «Юридична компанія Радник».

В матеріалах справи міститься рахунок-факутра №СФ-0000277 від 14.07.2021 на загальну суму 9000,00грн, зокрема, вартість послуги за складання та подання позовної заяви до Господарського суду Донецької області до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення коштів за договором № 15/99 від 03.02.2020 становить 3000,00грн.

Відповідно до платіжного доручення №577 від 14.07.2021 позивачем сплачено відповідний рахунок на загальну суму у розмірі 9000,00грн.

З огляду на викладені обставини, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу послуги за складання та подання позовної заяви до Господарського суду Донецької області до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про стягнення коштів за договором № 15/99 від 03.02.2020 у розмірі 3000,00грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Згідно зі ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання наведених вимог суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).

Тобто, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, з огляду на принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція закріплена у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №910/906/18.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за підписом представника позивача адвоката Штабовенка Д.В. до суду подано позовну заяву у справі №905/1415/21, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про підтвердження наявними матеріалами справи факту отримання позивачем послуг адвоката.

Таким чином, дослідивши надані позивачем докази в підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи відсутність клопотань відповідача про зменшення розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість вимог щодо стягнення витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, у розмірі 3000,00грн.

Відповідно до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2999,77грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 13, 42, 86, 123, 129, 210, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод», м. Запоріжжя до Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області про стягнення 45254,47грн, з яких основний борг 41841,36грн, пеня 2055,84грн, 3% річних 436,76грн, інфляційні втрати 920,51грн, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь», м. Краматорськ Донецької області (84306, Донецька обл., місто Краматорськ, ПАТ «ЕНЕРГОМАШСПЕЦСТАЛЬ»; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізький метизний завод», м. Запоріжжя (69106, Запорізька обл., місто Запоріжжя, Північне шосе, будинок 22 Д; ) 45251,03грн, з яких основний борг 41841,36грн, пеня 2055,84грн, 3% річних 433,32грн, інфляційні втрати 920,51грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 2269,83грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2999,77грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у Східний апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення через Господарський суд Донецької області в порядку, передбаченому розділом ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Чернова

У судовому засіданні 13.09.2021 складено та підписано повний текст рішення.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.