ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.08.2021 Справа № 905/2010/20

Суддя - Говорун О.В.

Секретар судового засідання Блохіна Ю.В.

Позивач - Фізична особа-підприємець Шарандо Олексій Володимирович.

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Просат".

Про стягнення 100826,64 грн.

Справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Фізична особа-підприємець Шарандо Олексій Володимирович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Просат" (далі - відповідач) про стягнення 100004,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається порушення відповідачем умов договору оренди нерухомого майна №05-2036 від 01.08.2016, в частині здійснення своєчасних оплат за вказаним договором, у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість, а також нараховану пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 30.11.2020 позовну заяву Фізичної особи-підприємця і додані до неї документи передано за підсудністю на розгляд до Господарського суду міста Києва.

09.03.2021 до суду подана уточнена позовна заява, яка фактично є заявою про збільшення розміру позовних вимог, за змістом якої позивач просить стягнути з відповідача 100826,64 грн.

Ухвалою суду від 11.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Згідно з ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021, справу передано за виключною підсудністю до Господарського суду Донецької області.

Ухвалою суду від 23.06.2021 справу прийнято до провадження та вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Учасники розгляду справи були повідомлені належним чином про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

01.08.2016 між Фізичною особою-підприємцем Шарандо Олексієм Володимировичем (далі орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Просат" (далі орендар) укладено договір №05-2036 (далі - договір), згідно з п.1.1 якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди (орендоване майно). Відповідно до п.1.2 даного договору, з метою його використання для розміщення обладнання широкосмугового радіо доступу до мережі Інтернет та іншого обладнання, а також здійснення експлуатації та обслуговування такого обладнання за місцем його розташування (а.с.8-11).

Відповідно до п.п.1.2, 1.3 договору, об`єкт оренди згідно даного договору складається з частини нежитлових приміщень, загальною площею 4 кв.м. Об`єкт оренди знаходиться за адресою 87531, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Гонди, 1-Г (п.1.3 в редакції додаткової угоди №1 до договору).

Датою початку використання об`єкту оренди орендарем, згідно даного договору, є дата підписання сторонами акту прийому-передачі об`єкту оренди, що з моменту його належного підписання сторонами є невід`ємною частиною договору…(п.2.1 договору).

Відповідно до п.п.3.1, 3.3, 3.4, 3.5 договору, орендар зобов`язується вносити орендодавцю відповідно до умов договору фіксовану плату за користування об`єктом оренди та інші платежі, визначені договором. Нарахування орендної плати починається з дня підписання обома сторонами акта приймання-передачі об`єкта оренди згідно умов цього договору. Орендна плата сплачується орендарем щомісячно до 20 числа поточного місяця на повний обсяг обумовлених договором платежів на підставі рахунків орендодавця. Орендодавець висилає на адресу орендаря в термін до 10 числа поточного місяця оригінали рахунків та акту наданих послуг за минулий місяць, оформлені згідно чинного законодавства України.

Договір укладений строком на 6 (шість) місяців, набуває чинності з дня підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта оренди (п.11.1 договору).

Згідно з додатковою угодою №2 від 01.05.2018 про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, сторони виклали п.3.2 договору в наступній редакції: "Розмір орендної плати, на день підписання договору складає 4600 грн без ПДВ за один місяць оренди…" (а.с.14).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування окреме, визначене індивідуальними ознаками майно - частину нежитлового приміщення загальною площею 4 (чотири) кв.м., що розташоване за адресою 87531, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Гонди, 1-В, що підтверджується актом приймання-передачі об`єкта оренди за договором оренди нерухомого майна №05-2036 від 01.08.2016 (а.с.12).

30.05.2019 відповідач своїм листом № повідомив позивача про продовження строку дії договору на новий строк, згідно з п.п.11.2, 11.6 договору (а.с.16).

Позивачем були складені та підписані акти виконаних робіт (зроблених послуг) до договору оренди №05-2036 від 01.08.2016, а саме акт №34 від 31.05.2019, акт №35 від 30.06.2019, акт №36 від 31.07.2019, акт №37 від 31.08.2019, акт №38 від 30.09.2019, акт №39 вд 31.10.2019, акт №30.11.2019, акт №41 від 31.12.2019, акт №42 від 31.01.2020, акт №43 від 29.02.2020, акт №44 від 31.03.2020, акт №45 від 30.04.2020, акт №46 від 31.05.2020, акт №47 від 30.06.2020, акт №48 від 31.07.2020, акт №49 від 31.08.2020 на загальну суму 73600 грн.

Також, позивачем були виставлені рахунки на оплату оренди нежитлового приміщення згідно з договору №05-2036 від 01.08.2016, а саме №34 від 03.05.2019, №35 від 03.06.2019, №36 від 03.07.2019, №37 від 05.08.2019, №38 від 05.09.2019, №39 від 04.10.2019, №40 від 04.11.2019, №41 від 04.12.2019, №42 від 08.01.2020, №43 від 04.02.2020, №44 від 04.06.2020, №45 від 06.04.2020, №46 від 06.05.2020, №47 від 09.06.2020, №48 від 06.07.2020, №№49 від 06.08.2020 на загальну суму 73600 грн (а.с.17-48).

Вказані акти виконаних робіт та рахунки на оплату 28.07.2020 та 02.09.2020 були направлені на юридичну адресу відповідача (а.с.49-53).

13.10.2020 позивач направив відповідачу претензію про сплату заборгованості у розмірі 99741,06 грн (а.с.54-57).

Відповідь на претензію не надано.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), яка кореспондується з ч.1 ст.526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.759 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з ч.2 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За змістом ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму (ст.765 ЦК України).

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч.1 ст. 785 ЦК України).

За приписами абз.1,2 ч.1 ст. 777 ЦК України, наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Найм будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) регульовано параграфом 4 глави 58 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 795 ЦК України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Виходячи з того, що будь-яких доказів на підтвердження повернення відповідачем позивачу предмета договору оренди надано не було, суд дійшов висновку, що відповідач продовжив користування предметом оренди та, відповідно, договір оренди не може вважатись припиненим, а отже відповідач зобов`язаний був сплачувати позивачу обумовлену договором орендну плату.

В порушення вказаних вище вимог законодавства та договору, відповідач взяті зобов`язання щодо здійснення своєчасної оплати за договором оренди нерухомого майна від 01.08.2016 не виконав, у зв`язку з чим утворилась заборгованість відповідача перед позивачем в розмірі 73600 грн.

На час прийняття рішення, доказів оплати відповідачем заборгованості в сумі 73600 грн до суду не надано, а отже вимога позивача в цій частині підлягає задоволенню повністю.

Крім того, позивачем до стягнення заявлена пеня в сумі 23593,10 грн за період:

- 21.05.2019 по 06.06.2019 на суму 73600 грн;

- 07.06.2019 по 18.07.2019 на суму 73600 грн;

- 19.07.2019 по 05.09.2019 на суму 73600 грн;

- 06.09.2019 по 24.10.2019 на суму 73600 грн;

- 25.10.2019 по 12.12.2019 на суму 73600 грн;

- 13.12.2019 по 30.01.2020 на суму 73600 грн;

- 31.01.2020 по 12.03.2020 на суму 73600 грн;

- 13.03.2020 по 23.04.2020 на суму 73600 грн;

- 24.04.2020 по 11.06.2020 на суму 73600 грн;

- 12.06.2020 по 22.07.2020 на суму 73600 грн;

- 23.07.2020 по 31.08.2020 на суму 73600 грн;

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Частиною 1 статті 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Сторони в п.8.2 договору погодили, що за несвоєчасне перерахування орендної плати, орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч.6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Позивачем не доведено погодження з відповідачем іншого, ніж передбаченого ч.6 ст.232 ГК України, строку нарахування штрафних санкцій.

В той же час, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)", який набрав законної сили 02.04.2020, розділ IX "Прикінцеві положення" Господарського кодексу України доповнено пунктом 7 такого змісту: "7. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину".

Виходячи з наведеного, приймаючи до уваги розрахунок позивача, суд вважає вірними наступні періоди для нарахування пені з:

- 21.05.2019 по 21.11.2019 на суму 4600 грн;

- 21.06.2019 по 21.12.2019 на суму 4600 грн;

- 21.07.2019 по 21.01.2020 на суму 4600 грн;

- 21.08.2019 по 21.02.2020 на суму 4600 грн;

- 21.09.2019 по 21.03.2020 на суму 4600 грн;

- 21.10.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.11.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.12.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.01.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.02.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.03.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.04.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.05.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.06.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.07.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.08.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн.

Здійснивши самостійно розрахунок пені за вказані періоди, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню частково, на суму 7449,33 грн.

Позивач, на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, також просить стягнути 3% річних в розмірі 2833,10 грн за період з 21.05.2019 по 31.08.2020 та інфляційні втрати в сумі 800,44 грн за період з 21.05.2019 по 31.08.2020.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем розраховані відсотки річні та інфляційні втрати за вказані вище періоди виходячи з розміру заборгованості 73600 грн. В той же час, такий розмір заборгованості виник лише 21.08.2020.

Отже, вірними періодами для нарахування 3% річних є:

- 21.05.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.06.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.07.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.08.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.09.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.10.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.11.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.12.2019 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.01.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.02.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.03.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.04.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.05.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.06.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.07.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн;

- 21.08.2020 по 31.08.2020 на суму 4600 грн.

Суд зазначає, що нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, відповідно, нарахування інфляційних втрат за наступний період необхідно здійснювати позивачем з урахуванням збільшення суми боргу на індекс інфляції попереднього місяця.

Вказана правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Здійснивши самостійно розрахунок 3% річних інфляційних втрат, суд вважає обґрунтованими вимоги на суму 1447,35 грн та 652,31 грн відповідно.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати, за приписами статті 129 ГПК України, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 129, 236-238 ГПК України, господарський суд

В И Р I Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Просат" (03115, м.Київ, пр.-т.Перемоги, 89-А, ідентифікаційний код юридичної особи - 33689783) на користь Фізичної особи-підприємця Шарандо Олексія Володимировича ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 73600 (сімдесят три тисячі шістсот) грн, пеню у розмірі 7449 (сім тисяч чотириста сорок дев`ять) грн 33 коп., 3 % річних у розмірі 1447 (одна тисяча чотириста сорок сім) грн 35 коп., інфляційні втрати у розмірі 652 (шістсот п`ятдесят дві) грн 31 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1733 (одна тисяча сімсот тридцять три) грн 46 коп.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається в порядку встановленому ст. 257 ГПК України, з урахуванням п.п.17.5) п.п.17 п.1 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК України, протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 06.09.2021.

Суддя О.В. Говорун