ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" вересня 2021 р. Cправа № 902/391/21

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, с. Крупець, Славутський р-н., Хмельницька обл., 30068)

до: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 )

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна+" (вул. Леніна, 25, с. Зозів, Липовецький р-н., Вінницька обл., 22525)

про стягнення 8 252 235,24 грн

Суддя Яремчук Ю.О.

Секретар судового засідання Гнатик Є.Б.

за участю представників:

позивача: Стельмах Ю.М.

відповідача: не з`явився

третьої особи: не з`явився

В С Т А Н О В И В :

16.04.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна +" про стягнення 8 252 235,24 грн.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали позовної заяви (з присвоєним єдиним унікальним номером судової справи № 902/391/21) передано на розгляд судді Яремчуку Ю.О.

Суд зауважує, що відповідно до ч. 6 ГПК України - у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

19.04.2021 р. судом було здійснено запит до Зозівської сільської ради та 20.05.2021 р. до Липовецької міської громади з проханням надати відомості про реєстрацію місця проживання та інші персональні дані, що містяться в картотеці реєстраційного обліку про ОСОБА_1 , у строки, визначені ч. 7 ст. 176 ГПК України.

28.05.2021 р. до Господарського суду Вінницької області надійшла відповідь від Липовецької міської громади із зазначенням витребовуваної інформації.

Ухвалою суду від 02.06.2021 р. відкрито провадження у справі № 902/391/21. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 29.06.2021 р. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Україна+" (вул. Леніна, 25, с. Зозів, Липовецький р-н., Вінницька обл., 22525).

На визначену дату судом представники сторін не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 02.06.2021 р.

Ухвалою суду від 29.06.2021 р. продовжено строк підготовчого провадження по справі № 902/391/21 на 30 днів. Слухання справи призначено на 05.08.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача

Представники відповідача та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені ухвалою суду від 29.06.2021 р.

За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення судового розгляду справи по суті та задоволено клопотання представника позивача про проведення наступного судового засідання в режимі відеоконференції, про що винесено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 05.08.2021 р. повідомлено учасників справи про судовий розгляд справи по суті, що відбудеться 07.09.2021 р.

На визначену дату судом в судове засідання з`явився представник позивача. Представник відповідача та представник третьої особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання належним чином повідомлені, про що свідчать поштові повідомлення, які наявні в матеріалах справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Представник позивача позов підтримав в повному обсязі.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Між ТОВ «Суффле Агро Україна» та ТОВ «Україна+» було укладено ряд договорів поставки, а саме:

договір поставки № від 01.01.2018 р., на виконання якого ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товару для ТОВ «Україна+» на загальну суму 5 762 281,65 гривень, що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи. Пунктом 4.3 Договору між сторонами було погоджено, що Покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2018 р.

Позивач стверджує, що з врахуванням часткових проплат боргу та зарахування зустрічних позовних вимог, борг ТОВ "Україна+" за вказаним договором становить 1 433 830,81 грн;

договір поставки № від 01.01.2019 р., на виконання якого ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товару для ТОВ «Україна+» на загальну суму 4 659 270,65 гривень, що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2019 р.

Так, як свідчить позивач здійснення оплат за вказаним договором не було, тому заборгованість ТОВ «Україна+» за Договором поставки № від 01.01.2019 р. становить 4 659 270,65 грн;

договір поставки № від 01.12.2019 р., за вказаним Договором ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товару для ТОВ «Україна+» на загальну суму 2 159 133,78 гривень, що підтверджується видатковими накладними, які наявні в матеріалах справи. Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2020 р.

Так, як зазначає позивач здійснення оплат за вказаним договором не було, тому заборгованість ТОВ «Україна+» за Договором поставки № від 01.12.2019 р. становить 2 159 133,78 грн.

Позивач в позові та в поясненнях вказує, що загальна заборгованість ТОВ «Україна+» перед ТОВ «Суффле Агро Україна» за вказаними договорами становить 8 252 235,24 грн.

Водночас, 24.04.2012 р. між ТОВ «Суффле Агро Україна» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) було укладено нотаріально посвідчений Договір поруки №62/04/20 (надалі - Договір поруки).

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, Поручитель поручається перед кредитором за виконання ТОВ «Україна+» зобов`язань за Договорами поставки № від 01.01.2018 року, № від 01.01.2019 року, № від 01.12.2019 року.

Внаслідок невиконання ТОВ «Україна+» зобов`язань за вищевказаними договорами, 02.04.2021 року Позивачем було направлено Відповідачеві вимогу за Договором поруки, яка залишена без задоволення, що і стало підставою звернення позивача з позовом до суду.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договір та інші правочини та юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст.173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт господарювання (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вичинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкту (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо) або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Так, судом встановлено, що між ТОВ "Україна+" було укладено договори поставки, а саме № від 01.01.2018 р., № від 01.01.2019 р., № від 01.12.2019 р. укладених з ТОВ "Суффле Агро Україна".

Як слідує з матеріалів справи на виконання умов договору № від 01.01.2018 року ТОВ "Суффле Агро Україна" поставили товар передбачений умовами договору для ТОВ «Україна+» на загальну суму 5 762 281,65 грн, що підтверджується видатковими накладними, а саме: ВН № від 28.12.2018 р. на суму 317 980,51 грн; ВН № від 27.12.2018 р. на суму 183 351,67 грн; ВН № від 13.12.2018 р. на суму 460 232,76 грн; ВН № від 11.12.2018 р. на суму 179 952,76 грн; ВН № від 11.12.2018 р. на суму 141 703,18 грн; ВН № від 10.12.2018 р. на суму 421 421,21 грн; ВН № від 07.06.2018 р. на суму 39 379,54 грн; ВН № від 17.05.2018 р. на суму 271 025,94 грн; ВН № від 21.04.2018 р. на суму 519 578,38 грн; ВН № від 19.04.2018 р. на суму 270 994,44 грн; ВН № від 28.03.2018 р. на суму 308 761,34 грн; ВН № від 21.03.2018 р. на суму 1 208 086,40 грн; ВН № від 21.03.2018 р. на суму 281 958,66 грн; ВН № від 14.03.2018 р. на суму 338 618,16 грн; ВН № від 23.02.2018 р. на суму 819 236,70 грн.

Судом встановлено, що ТОВ «Україна +» частково погасило заборгованість за вказаним договором шляхом оплати грошовими коштами на суму 250 227,02 грн, що підтверджується випискою по рахунку (а.с. 61-66).

Крім того, ТОВ «Суффле Агро Україна» зарахувало свою заборгованість перед ТОВ «Україна+» за Договором № від 13.04.2018 р. в сумі 4 078 223,82 грн в рахунок погашення боргу ТОВ «Україна+» перед ТОВ «Суффле Агро Україна» за договором поставки № від 01.01.2018 р.

З врахуванням викладеного заборгованість ТОВ «Суффле Агро Україна» перед ТОВ «Україна+» за Договором № від 13.04.2018 р. в сумі 4 078 223,82 грн погасилась повністю, а борг ТОВ «Україна+» перед ТОВ «Суффле Агро Україна» за договором поставки № від 01.01.2018 р. погасилась частково на суму 4 078 223,82 грн. Вказані зарахування здійснені в підписаних між сторонами актах зустрічних однорідних вимог № від 06.12.2018 р. та № від 30.11.2018 р. (а.с. 67-71).

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2018 р., що здійснено не було, а тому суд дійшов висновку, що Борг Відповідача за вказаним договором підтверджений в розмірі 1 433 830,81 грн.

На виконання договору ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товару для ТОВ «Україна+» на загальну суму 4 659 270,65 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними, а саме: ВН № від 25.06.2019 р. на суму 25 594,10 грн; ВН № від 12.04.2019 р. на суму 437 517,60 грн; ВН № від 21.03.2019 р. на суму 521 669,88 грн; ВН № від 20.02.2019 р. на суму 1 182 480,00 грн; ВН № від 20.02.2019 р. на суму 1 274 400,00 грн; ВН № від 29.03.2019 р. на суму 360 634,08 грн; ВН № від 05.03.2019 р. на суму 351 177,71 грн; ВН № від 05.03.2019 р. на суму 21 628,16 грн; ВН № від 03.03.2019 р. на суму 325 229,95 грн; ВН № від 05.03.2019 р. на суму 113 043,68 грн; ВН № від 05.03.2019 р на суму 45 895,49 грн.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2019 р.

Так, як свідчать матеріали справи товариством не було здійснено оплату за вказаним договором, а тому заборгованість ТОВ «Україна+» за Договором поставки № від 01.01.2019 р. підтверджена в розмірі 4 659 270,65 грн.

01.12.2019 р. між ТОВ «Суффле Агро Україна» та ТОВ «Україна+» було укладено Договір поставки №.

За вказаним Договором ТОВ «Суффле Агро Україна» здійснило поставку товару для ТОВ «Україна+» на загальну суму 2 159 133,78 гривень, що підтверджується наступними видатковими накладними: ВН № від 13.05.2020 р. на суму 48 129,61 грн; ВН № від 27.05.2020 р. на суму 238 822,18 грн; ВН № від 05.05.2020 р. на суму 249 743,89 грн; ВН № 0 від 30.04.2020 р. на суму 120 845,57 грн; ВН № від 27.04.2020 р. на суму 527 160,56 грн; ВН № від 27.04.2020 р. на суму 353 614,68 грн; ВН № від 27.04.2020 р. на суму 275 765,81 грн; ВН№ від 27.04.2020 р. на суму 345 051,48 грн.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що Покупець зобов`язується оплатити вартість товару не пізніше 31.10.2020 р.

Так, як свідчать матеріали справи, товариство не здійснило оплату за вказаним договором, а тому заборгованість ТОВ «Україна+» за Договором поставки № від 01.12.2019 р. підтверджена в розмірі 2 159 133,78 грн.

З врахуванням встановленого загальна заборгованість ТОВ "Україна+" за вищевказаними Договорами поставки становить 8 252 235,24 грн.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною 1статті 199 Господарського кодексу України визначено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України (ЦК України) виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом статей 553-554 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За своєю суттю порука має складну теоретичну природу, оскільки одночасно є способом забезпечення зобов`язань, а також має зобов`язальний, договірний характер, тому на правовідносини поруки поширюють свою дію загальні положення про зобов`язання та про договори (Розділи I та II Книги п`ятої ЦК України).

Виходячи з положень ст. 553 ЦК України, єдиною підставою виникнення поруки є саме договір.

Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається між поручителем і кредитором. Водночас він є одностороннім договором, оскільки встановлює одностороннє зобов`язання, відповідно до якого кредитор має право вимагати від поручителя, щоб той виконав свій основний договірний обов`язок у відповідності до умов договору поруки, а поручитель зобов`язаний провести таке виконання.

Так судом встановлено, що 24.04.2012 р. між ТОВ «Суффле Агро Україна» (Кредитор) та ОСОБА_1 (Поручитель) було укладено нотаріально посвідчений Договір поруки №62/04/20 (надалі - Договір поруки).

Поручитель є керівником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником боржника.

Відповідно до п. 1.1 вказаного Договору, Поручитель поручається перед кредитором за виконання ТОВ «Україна+» зобов`язань за Договорами поставки № від 01.01.2018 р., № від 01.01.2019 р., № від 01.12.2019 р.

Як зазначалось раніше, боржник ТОВ «Україна +» не виконало свого зобов`язання з оплати товару за вказаними договорами.

Пунктом 2.1 Договору поруки передбачено, що у разі порушення Боржником обов`язків за Договорами поставки (всіх разом, або одного із них) Поручитель відповідає перед кредитором солідарно з боржником.

Об`єм відповідальності Поручителя встановлено в межах 10 638 000,00 гривень (п. 1.1.1 Договору поруки).

Як слідує з матеріалів справи ТОВ "Україна +" не виконало вчасно свої зобов`язання до укладених Договорів поставок, іншого матеріали справи не містять.

Відповідно до пункту 3.1. договору - у разі несплати Боржником суми боргу в строки, передбачені Договорами Поставки, Кредитор має право звернутися з письмовою вимогою до Поручителя в довільній формі про необхідність оплати сум простроченої заборгованості на адресу, зазначену в розділі 7 цього Договору.

Така вимога повинна містити: суму заборгованості, ідентифікацію заборгованості згідно пунктів 1.1.1.-1.1.3. даного Договору Поруки, а також вимогу про їх сплату і банківські реквізити Кредитора (виключно, якщо банківські реквізити відрізнятимуться від вказаних в даному Договорі).

Поручитель зобов`язаний сплатити Кредитору несплачену Боржником суму протягом 10 (десяти) банківських днів з моменту направлення йому вимоги згідно пункту 3.1. Договору шляхом перерахування грошових коштів на банківські реквізити Кредитора, зазначені у даному Договорі чи у вимозі (у разі їх зміни на момент звернення із вимогою) (пункт 3.2. Договору).

До поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, у тому числі й ті, що забезпечували його виконання (ст.556 Цивільного кодексу України).

Зі змісту зазначених норм випливає, що договір поруки не покладає на боржника якогось нового обов`язку, крім того, який він вже має перед кредитором по основному зобов`язанню, а лише створює ймовірність переходу прав та обов`язків останнього до поручителя у разі виконання ним зобов`язання, забезпеченого порукою.

Як слідує з матеріалів справи 02.04.2021 р. Позивачем було направлено Відповідачеві вимогу за Договором поруки.

Суд зауважує, що в якості доказів направлення вимоги Відповідачу, Позивачем надано квитанцію від 02.04.2021 р. № ПН 55 та опис вкладення у цінний лист № 683, в якому зазначено про направлення ОСОБА_1 вимогу за договором поруки № 62/04/20 від 24.04.2012 р.

Суд, вважає за необхідне зауважити, що відповідно до п. 2 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.09 р. № 270, розрахунковим документом, що підтверджує факт надання послуг поштового зв`язку є документ встановленої відповідно до Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" форми і змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо).

Згідно з п.п. 59, 61 Правил надання послуг поштового зв`язку внутрішні поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

З сукупного аналізу наведених вище норм вбачається, що належним доказом відправлення відповідачу у справі вимоги є опис вкладень в поштовий конверт та документ, що підтверджує надання поштових послуг (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) надані в оригіналі або належним чином засвідченій копії.

З врахуванням встановленого строк оплати за Договором поруки настав 16.04.2021 р., при цьому матеріали справи не містять доказів її здійснення.

Предметом позовних вимог, є вимога про стягнення заборгованості з Поручителя ОСОБА_1 (на підставі укладеного договору поруки) в розмірі 8 252 235,24 грн, яка виникла внаслідок невиконання зобов`язань ТОВ "Україна+" за договорами поставки, а саме № від 01.01.2018 р., № від 01.01.2019 р., № від 01.12.2019 р. укладених з ТОВ "Суффле Агро Україна".

Кредитор, на підставі положень ст.543 ЦК України, має право на свій розсуд вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Суд зауважує, що в даному випадку Кредитор заявив позов до Поручителя, що не суперечить положенням ст. 543 ЦК України та умовам Договору поруки.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Доказів виконання взятих на себе зобов`язань як Покупцем, так і Поручителем, до матеріалів справи не надано, а відтак, оскільки судом не встановлено наявності обставин, з якими закон пов`язує припинення поруки, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, позовні вимоги позивача є обґрунтованими.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Суффле Агро Україна" (вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, с. Крупець, Славутський р-н., Хмельницька обл., 30068, ідентифікаційний код юридичної особи 34863309) 8 252 235,24 грн боргу та 123 783,53 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

5. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 14 вересня 2021 р.

Суддя Яремчук Ю.О.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Богдана Хмельницького, буд. 43, с. Крупець, Славутський р-н., Хмельницька обл., 30068)

3 - відповідачу (вул. Молодіжна (Чкалова) 41, Липовецький р-н., Вінницька обл., 22525; вул. Молодіжна, б. 40 Є, с. Зозів, Вінницький р-н., Вінницька обл. )

4 - третій особі "Україна+" (вул. Леніна, 25, с. Зозів, Липовецький р-н., Вінницька обл., 22525)