СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. Справа № 917/326/21

Колегія суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Шутенко І.А.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю:

1-го позивача не з`явився;

2-го позивача не з`явився;

відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ю.П. (вх. №2099П/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2021 року у справі №917/326/21, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Сірош Д.М.), повний текст якого складено 25.05.2021 року

за позовом 1. ОСОБА_1 , Полтавська область

2. Фермерського господарства Ярило, Полтавська область

до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, м. Полтава

про поновлення договору оренди землі та визнання додаткової угоди укладеною,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 17.05.2021 року у справі №917/326/21 в позові відмовлено повністю.

Представник ОСОБА_1 адвокат Браташ Ю.П. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2021 року у справі повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Одночасно апелянт, посилаючись на положення ст. 256 ГПК України, просив поновити строк на подання апеляційної скарги, оскільки повний текст оскаржуваного рішення апелянт отримав лише 28.05.2021 року.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

11.06.2018 року ОСОБА_1 (далі 1-й позивач) подала до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області лист-повідомлення (вх. № С-8313/0/25-18 від 11.06.2018 року) про поновлення договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року щодо земельної ділянки державної форми власності площею 80,0000 га, кадастровий номер :00:010:0156 зі зміною істотних умов та заяву (вх. № С-8314/0/25-18 від 11.06.2018 року) про внесення змін до договору оренди землі стосовно зміни складу угідь в межах одного виду цільового призначення земельної ділянки та в частині розміру орендної плати.

У відповідях Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на заяву (вих. № 4772/0/26-18 від 14.06.2018 року) вказано про відмову в поновленні договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року, оскільки договір укладено строком на п`ять років - з 10.12.2012 року по 10.12.2017 року; на момент звернення 1-го позивача строк його дії закінчився, а 1-м позивачем не було виконано вимоги ст. 33 Закону України Про оренду землі щодо повідомлення до 10.12.2017 року про намір його поновити та ненадання агрохімічних паспортів земельної ділянки, а також (вих. № 4771/0/26-18 від 14.06.2018 року), відповідно до якої Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області не вбачає підстав для внесення змін до договору оренди землі в частині зміни виду угіддя з пасовища на ріллю та орендної плати в розмірі 12%, оскільки термін дії договору закінчився 10.12.2017 року.

Разом з тим, господарський суд першої інстанції дійшов висновку про те, що істотні умови договору не узгоджені, додаткова угода відповідачем не підписана та не взяв до уваги ту обставину, що позивачем було подано два звернення в один день, а тому наслідки розгляду звернень були різними відповідачем та суд першої інстанції мав би відповідним обставинам стосовно кожного окремого звернення надати правову оцінку, а не обмежуватись одним висновком щодо двох звернень в контексті того, що істотні умови договору не узгоджені, додаткова угода відповідачем не підписана.

Господарським судом першої інстанції не було досліджено питання правомірності наданої відповідачем відповіді щодо поновлення договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року за кожним зі звернень та обставини, які було викладено відповідачем у його висновках щодо заперечень з приводу звернення позивачів.

Господарський суд може будувати аргументацію свого рішення за тими фактичними даними, які було встановлено з урахуванням обставин, які визнані сторонами й не викликають у сторін сумніву, а не спиратись на міркування та доводи, які не були висловлені жодною зі сторін.

Місцевий господарський суд, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі мав би залишити позовну заяву без руху та вказати в якості недоліків ті обставини, що позивачами не зазначається про відсутність документів, але не додано клопотання про витребування доказів, як то передбачено вимогами ч.1 ст.174 ГПК України, що в подальшому стало аргументацією судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року за №211 Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 через спалах у світі коронавірусу з 12.03.2020 року до 03.04.2020 року в Україні введений карантин; постановами Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 року № 239, від 22.04.2020 року №291, від 11.05.2020 року №349, від 20.05.2020 року №392, від 17.06.2020 року №500, від 22.07.2020 року №641, від 26.08.2020 року №760, від 13.10.2020 року №956, від 09.12.2020 року №1236, від 17.02.2021 року № 104, від 21.04.2021 року №405, від 16.06.2021 року №611, від 11.08.2021 року №855 до постанови від 11.03.2020 року № 211 внесено зміни, якими дію карантину продовжено до 01.10.2021 року.

Рада суддів України на офіційному сайті 11.03.2020 року звернулася до громадян, які є учасниками судових процесів, з проханням утриматися від участі у судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників сторін та листом №9рс-186/20 від 16.03.2020 року до Верховного Суду, Вищого антикорупційного суду, місцевих та апеляційних судів з рекомендацією встановити особливий режим роботи судів України, в тому числі роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Для запобігання розповсюдженню особливо небезпечного вірусного захворювання серед працівників суду на період з 13.03.2020 року по 03.04.2020 року наказом голови Східного апеляційного господарського суду від 13.03.2020 року за № 04-а встановлено особливий режим роботи суду в умовах карантину; наказами голови суду від 26.03.2020 року № 05-а, від 23.04.2020 року №07-а, від 08.05.2020 року №08-а, від 22.05.2020 року №10-а, від 22.06.2020 року №12-а, від 28.07.2020 року №14-а, від 31.08.2020 року №15-а, від 22.10.2020 року №21-а, від 18.12.2020 року №24-а, від 23.06.2021 року №10-а, від 16.08.2021 року №12-а на період дії карантину суд продовжує працювати в умовах встановленого раніше особливого режиму.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.07.2021 року, суддею доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Дучал Н.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ю.П. на рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2021 року у справі залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

20.07.2021 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про виконання ухвали суду (вх.№8292), з доказами сплати судового збору, яку, разом з додатками, долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.07.2021 року клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ю.П. про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження задоволено; поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ю.П. на рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2021 року у справі; 2-му позивачу та відповідачу встановлено строк до 16.08.2021 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам частини 2 статті 263 ГПК України; до розгляду апеляційної скарги дію рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2021 року у справі зупинено; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді Дучал Н.М., на підставі п.2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Шутенко І.А.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.08.2021 року призначено справу до розгляду на "08" вересня 2021 року; явка сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась; роз`яснено учасникам справи, що вони мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon".

09.08.2021 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9141), в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін; апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника, який долучено до матеріалів справи, в обґрунтування якого вказує на те, що місцевим господарським судом вірно застосовано норми матеріального права, а в апеляційній скарзі не обґрунтовано в чому полягає незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення; місцевим господарським судом надано вірну правову оцінку обставинам справи.

07.09.2021 року на адресу суду від представника 1-го позивача - ОСОБА_1 адвоката Браташ Ю.П. надійшла заява про проведення засідання у відсутність особи, яка бере участь у справі (вх.№10372), в якому останній просить судове засідання у справі провести за відсутності представника, яку долучено до матеріалів справи.

В судове засідання 06.09.2021 року 1-й позивач не з`явилась, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 04.08.2021 року 1-му позивачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 25.08.2021 року №186, згідно з яким 1-й позивач отримала копію ухвали від 04.08.2021 року 13.08.2021 року.

Окрім того, у заяві від 07.09.2021 року вх.№10372, представник 1-го позивача - ОСОБА_1 адвокат Браташ Ю.П. просив судове засідання у справі провести за відсутності представника.

В судове засідання 06.09.2021 року 2-й позивач не з`явився, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 04.08.2021 року 2-му позивачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 25.08.2021 року №160, згідно з яким 2-й позивач отримав копію ухвали від 04.08.2021 року 13.08.2021 року.

В судове засідання 06.09.2021 року відповідач не з`явився, на підтвердження направлення копії ухвали суду від 04.08.2021 року відповідачу у справі, додано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ПАТ "Укрпошта" від 16.08.2021 року №178, згідно з яким відповідач отримав копію ухвали від 04.08.2021 року 11.08.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу від 09.08.2021 року вх.№9141 відповідач просив апеляційну скаргу розглянути за відсутності представника.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвалу суду від 04.08.2021 року було у встановленому порядку внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається була розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 року у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 року у справі "Красношапка проти України").

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з карантинними заходами, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

10.12.2012 року між ОСОБА_1 (орендар) та Кобеляцької районною державною адміністрацією Полтавської області (орендодавець) укладено договір оренди землі № 24, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області (п.1 договору).

Згідно з п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 80,0000 га (пасовище), кадастровий номер земельної ділянки :00:010:0156.

Відповідно до п. 5 договору, останній укладено строком на 5 років - з 10.12.2012 року по 10.12.2017 року. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 4 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

У п. 35 договору сторони погодили, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, право оренди земельної ділянки зареєстровано 15.07.2013 року (індексний номер 6206074).

12.07.2013 року сторони підписали акт прийому - передачі земельної ділянки.

Згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ОСОБА_1 є засновником та керівником Фермерського господарства Ярило-7, яке 16.07.2013 року зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за №0000788, тобто, Фермерське господарство Ярило-7, як юридична особа, зареєстроване в установленому законом порядку (16.07.2013 року) після отримання 1-м позивачем права на земельну ділянку, виділену для ведення фермерського господарства.

Фактичне користування земельної ділянки здійснює Фермерське господарство Ярило -7 (2-й позивач) не зважаючи на ту обставину, що за договором оренди землі № 24 від 10.12.2012 року щодо земельної ділянки державної форми власності площею 80,0000 га, кадастровий номер :00:010:0156, орендарем є фізична особа ОСОБА_1 (1-й позивач).

11.06.2018 року ОСОБА_1 подано до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області лист-повідомлення (вх. № С-8313/0/25-18) про поновлення договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року щодо земельної ділянки державної форми власності площею 80,0000 га, кадастровий номер :00:010:0156 зі зміною істотних умов у зв`язку зі змінами в законодавстві України, що відбулись на момент звернення до уповноваженого органу виконавчої влади.

11.06.2018 року 1-м позивачем подано до Головного управління Держгеокадастру в Полтавській області заяву (вх. № С- 8314/0/25-18) про внесення змін до договору оренди землі щодо зміни складу угідь в межах одного виду цільового призначення земельної ділянки та в частині розміру орендної плати.

У відповіді Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на заяву 1-го позивача (вих. № 4772/0/26-18 від 14.06.2018 року) вказано про відмову в поновленні договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року, оскільки відповідний договір укладено строком на п`ять років - з 10.12.2012 року по 10.12.2017 року та відповідно, на момент звернення 1-го позивача строк його дії закінчився, а 1-м позивачем не було виконано умови ст. 33 Закону України Про оренду землі щодо повідомлення до 10.12.2017 року про намір поновити договір оренди землі, що унеможливлює його поновлення. Також, зазначено про ненадання агрохімічних паспортів земельної ділянки.

Також, у відповіді Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звернення щодо внесення змін до договору оренди землі (вих. № 4771/0/26-18 від 14.06.2018 року), вказано про те, що останній не вбачає підстав для внесення змін до договору оренди землі в частині зміни виду угіддя з пасовища на ріллю та розміру орендної плати в розмірі 12%, оскільки термін дії договору закінчився 10.12.2017 року.

Отже, істотні умови договору не узгоджені, додаткова угода відповідачем не підписана.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивачів з позовом до господарського суду Полтавської області з відповідним позовом, в якому останні просили визнати поновленим договір оренди землі № 24 від 10.12.2012 року щодо права оренди земельної ділянки (кадастровий номер - :00:010:0156) для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, укладений між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої сторони (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3960902 від 15.07.2013 року); визнати укладеною додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року щодо права оренди земельної ділянки (кадастровий номер :00:010:0156) для ведення фермерського господарства, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Вільховатської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, укладений між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області, з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої сторони (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3960902 від 15.07.2013 року), у редакції позивача.

17.05.2021 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно з ст. 2 ЗК України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Приписами ст. ст. 13 та 14 Конституції України та ст. 324 ЦК України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Підстави набуття прав на землю визначені розділом IV ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За змістом ч. 4 ст. 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 ЗК України, право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється (ст. 125 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України та ч. 2 ст. 180 ГК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України "Про оренду землі".

Законом України "Про оренду землі" визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України та ст. 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а ст. 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

У пункті 4 Розділу IX Перехідних положень Закону України Про оренду землі визначено, що правила, визначені ст. 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Так, 1-м позивачем ініційовано механізм поновлення строку договору оренди, встановлений частинами 1 - 5 Закону України Про оренду землі.

Частинами 1 - 5 статті 33 Закону України Про оренду землі (у редакції, чинній на момент укладення договору) визначено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.

Згідно з ст. 125 ЗК України право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього прав.

Вище вказано, що відповідно до п. 5 договору, останній укладено строком на 5 років - з 10.12.2012 року по 10.12.2017 року.

У п. 35 договору сторони погодили, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

За змістом Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права право оренди земельної ділянки зареєстровано 15.07.2013 року (індексний номер 6206074).

Таким чином, господарський суд першої інстанції вірно вказав на те, що оскільки право оренди виникає з моменту реєстрації та, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації, строком дії спірного договору слід вважати 15.07.2013 року 15.07.2018 року.

У п. 5 договору сторони погодили, що після закінчення строку його дії, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 4 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Отже, умовами договору встановлений обов`язок 1-го позивача повідомити орендодавця про намір продовжити дію договору оренди землі саме за 4 місяці до закінчення строку його дії.

За змістом ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Так, за матеріалами справи, орендар повідомила орендодавця про намір продовжити дію договору оренди землі 11.06.2018 року, тобто за місяць до закінчення його дії, а не за 4 місяці, як то встановлено умовами договору оренди землі, який відповідно до положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Аргументи апелянта на те, що господарським судом першої інстанції не було досліджено питання правомірності наданої відповідачем відповіді щодо поновлення договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року за кожним зі звернень та обставини, які було викладено відповідачем у його висновках щодо заперечень з приводу звернення позивачів, не приймаються, з огляду на таке.

Вище вказано, що у відповіді Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області на заяву (вих. № 4772/0/26-18 від 14.06.2018 року), останнім вказано про відмову в поновленні договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року, оскільки відповідний договір укладено строком на п`ять років - з 10.12.2012 року по 10.12.2017 року та відповідно, на момент звернення 1-го позивача строк його дії закінчився, а 1-м позивачем не було виконано умови ст. 33 Закону України Про оренду землі щодо повідомлення до 10.12.2017 року про намір поновити договір оренди землі, що унеможливлює його поновлення та зазначено про ненадання агрохімічних паспортів земельної ділянки.

У відповіді Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області звернення щодо внесення змін до договору оренди землі (вих. № 4771/0/26-18 від 14.06.2018 року), вказано про те, що останній не вбачає підстав для внесення змін до договору оренди землі в частині зміни виду угіддя з пасовища на ріллю та розміру орендної плати в розмірі 12%, оскільки термін дії договору закінчився 10.12.2017 року.

Таким чином, господарським судом першої інстанції надано правову оцінку кожній з відповідей Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

А тому, строк дії договору оренди землі закінчився 15.07.2018 року, а матеріали справи не містять доказів звернення 1-го позивача за 4 місяці до закінчення строку дії договору оренди землі з листом-повідомленням про намір продовжити його дію.

Отже, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск 1-м позивачем строку для звернення з клопотанням про намір продовжити дію договору.

Разом з тим, 1-й позивач просила поновити договір оренди землі на інший строк, ніж той, що визначений сторонами у договорі.

За змістом ч. 1 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Статтею 792 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.

У п. 28 договору оренди землі сторони погодили, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір розв`язується у судовому порядку.

Аналогічні правила щодо зміни умов договору оренди землі за взаємною згодою сторін містить і ст. 30 Закону України "Про оренду землі", якою передбачено, що у разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 652 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом; а також у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Закону України Про орендну землі при передачі в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства, особистого селянського господарства строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може бути меншим як 7 років.

Так, 1-й позивач просила визнати поновленим договір землі до 31.12.2035 року.

Втім, матеріали справи не містять доказів направлення на адресу Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області клопотання про поновлення договору оренди землі до 31.12.2035 року, а отже, позивачі звернулись до господарського суду першої інстанції за захистом права, яке не було порушено відповідачем.

В матеріалах справи відсутні докази погодження сторонами нових істотних умов договору та докази направлення на адресу відповідача проекту додаткової угоди, який було додано до листа - повідомлення від 11.06.2018 року.

Також, матеріали справи не містять заяв 1-го позивача від 11.06.2018 року. Зокрема, в позовній заяві зазначено, що заяви від 11.06.2018 року не можуть бути подані разом із позовною заявою, але є наявними в оригіналі у відповідача.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів належного використання 2-м позивачем - Фермерським господарством Ярило - 7 земельної ділянки, зокрема, доказів сплати орендної плати.

А отже, враховуючи недотримання орендарем умов договору оренди, щодо звернення з клопотанням про намір продовжити дію договору за 4 місяці до закінчення строку його дії, відсутність доказів направлення на адресу відповідача проекту додаткової угоди, який було додано до листа - повідомлення від 11.06.2018 року, а також доказів погодження сторонами нових істотних умов договору та доказів належного використання Фермерським господарством Ярило - 7 земельної ділянки, господарський суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання укладеною Додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі № 24 від 10.12.2012 року.

Щодо позовних вимог про визнання поновленим договору оренди землі № 24 від 10.12.2019 року, місцевим господарським судом вірно зазначено на таке.

За змістом ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту його прав та інтересів. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а згідно зі ст. 13 Конвенції - право на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Укладення додаткової угоди про поновлення договору оренди землі кореспондує передбаченому п. 6 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способу захисту порушеного права шляхом зміни правовідношення та відповідає підставам виникнення, припинення та зміни прав та обов`язків сторін за ст. 11 цього Кодексу.

Місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 04.06.2019 року у справі № 916/3156/17, де, зокрема, вказано на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення; такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Також, місцевим господарським судом вірно враховано правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №908/299/18 та від 29.09.2020 року у справі № 378/596/16-ц , де, між іншим, вказано на те, що при вирішенні спірних правовідносин щодо поновлення договору оренди шляхом укладення додаткової угоди до договору оренди землі, обов`язковість укладення якої передбачена частиною восьмою ст. 33 Закону України Про оренду землі, належним способом захисту порушеного права є визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту. Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

У прохальній частині позовної заяви позивачі просять визнати поновленим договір оренди землі, що фактично є констатацією обставин продовження орендних правовідносин, а не зміною правовідношення та поновлення договору в судовому порядку в розумінні ст. 16 та ст. 651 ЦК України, в той час як належним способом захисту порушеного права є вимога про визнання укладеною додаткової угоди саме із викладенням її змісту.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно вказав на те, що позивачами у вказаній частині позовних вимог невірно обрано спосіб захисту, що є підставою для відмови в позові в цій частині вимог.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 ГПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 269, 270, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Браташ Ю.П. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 17.05.2021 року у справі №917/326/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.09.2021 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя І.А. Шутенко