РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/735/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Белова С.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу

позивач: Приватне підприємство Дальнобой-Сервіс,

, вул. Доценка, 12, кв. 31, м. Чернігів, 14032

адреса для листування: пр-т Перемоги, 145, м. Чернігів, 14013

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю ЧЕРНІГІВПРОМПАЛИВО

вул. Лугова, 2 Г, с. Козероги, Чернігівський район, Чернігівська область, 15556

предмет спору: про стягнення 26427,60 грн

Учасники справи не викликались.

Приватним підприємством Дальнобой-Сервіс подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВПРОМПАЛИВО» про стягнення 26427,60 грн заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №ДС-000018 від 07 березня 2019 року.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 16 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та всіх доказів, що підтверджують викладені у відзиві обставини протягом 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі; позивачу встановлено строк протягом 7 (семи) календарних днів з моменту отримання відзиву на позов для подачі до суду відповіді на відзив з одночасним надсиланням копії відповіді на відзив та доданих до неї доказів відповідачу; відповідачу встановлено строк протягом 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання відповіді на відзив для подання до суду заперечення на відповідь позивача на відзив з одночасним надсиланням його копії разом з доданими до нього документами позивачу.

Про отримання відповідачем 17 липня 2021 року ухвали господарського суду від 16 липня 2021 року свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення в матеріалах справи /а.с. 87/.

Останнім днем для подачі відзиву на позов є 01 серпня 2021 року.

Відзиву на позов у встановлений строк відповідачем суду не надано. Заяв та клопотань від відповідача щодо продовження строку подання відзиву на позовну заяву не надходило.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними у ній матеріалами.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до господарського процесуального законодавства строк не скористався, за таких обставин, рішення приймається за наявними матеріалами справи, на підставі ч.2 ст.178 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд встановив:

07 березня 2019 року між Приватним підприємством Дальнобой-Сервіс (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРНІГІВПРОМПАЛИВО» (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №ДС-000018.

Згідно п.1.1. договору постачальник зобов`язується протягом дії Договору поставляти покупцю товар (в тому числі, але не виключно, запасні частини для вантажних автомобілів та напівпричепів (причепів), автохімію, мастила (оливи), супутні товари для автотранспорту та інше) за його замовленнями окремими партіями за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних, які є невід`ємною частиною Договору, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на встановлених Договором умовах.

Відповідно до п.2.1. Договору, Договір вступає в дію з моменту його підписання уповноваженими особами обох сторін та діє до 31 грудня поточного року включно.

У разі відсутності до дати закінчення строку дії Договору повідомлення рекомендованим листом від будь-якої із сторін про розірвання договору, строк дії цього Договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня наступного календарного року включно. Якщо на момент закінчення чергового строку дії цього Договору є належна пропозиція однієї із сторін про його розірвання, але сторонами не виконані будь-які взаємні зобов`язання, Договір діє до виконання сторонами взаємних зобов`язань і проведення остаточних розрахунків між ними (п. 2.2., 2.3. Договору).

Згідно п.4.1. ціни товару вважаються остаточно визначеними сторонами у видатковій накладній на момент постачання (передавання) партії товару.

При проведенні поставки з оплатою "за фактом отримання товару" (якщо товар відпущений з відстрочкою платежу але строк розрахунків в накладній не зазначений) - покупець повинен сплатити суму ціни товару протягом двох банківських днів з моменту прийняття зазначеної партії товару (п.5.1.3 Договору).

Позивач у позовні заяві зазначає, що у 2020 році позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 162043,26 грн, у доказ чого відповідачем до позовної заяви додано копії видаткових накладних:

- № РН-000000820 від 31 січня 2020 року - на суму 7302,12 грн;

- № РН-000001314 від 25 лютого 2020 року - на суму 5425,08 грн;

- № РН-000001423 від 28 лютого 2020 року - на суму 1158,24 грн;

- № РН-000001425 від 28 лютого 2020 року - на суму 652,80 грн;

- № РН-000001437 від 28 лютого 2020 року - на суму 143,64 грн;

- № РН-000002218 від 30 березня 2020 року - на суму 9463,68 грн;

- № РН-000002788 від 17 квітня 2020 року - на суму 811,44 грн;

- № РН-000003018 від 29 квітня 2020 року - на суму 11497,68 грн;

- № РН-000003090 від 30 квітня 2020 року - на суму 608,64 грн;

- № РН-000003274 від 30 квітня 2020 року - на суму 198,96 грн;

- № РН-000003296 від 30 квітня 2020 року - на суму 641,52 грн;

- № РН-000003375 від 06 травня 2020 року - на суму 3886,56 грн;

- № РН-000003493 від 14 травня 2020 року - на суму 1962,48 грн;

- № РН-000003749 від 26 травня 2020 року - на суму 22674,42 грн;

- № РН-000004072 від 30 травня 2020 року - на суму 1118,64 грн;

- № РН-000004259 від 11 червня 2020 року - на суму 3735,00 грн;

- № РН-000004515 від 23 червня 2020 року - на суму 13164,60 грн;

- № РН-000004957 від 30 червня 2020 року - на суму 12981,60 грн;

- № РН-000005049 від 03 липня 2020 року - на суму 7318,80 грн;

- № РН-000005188 від 10 липня 2020 року - на суму 24590,64 грн;

- № РН-000005871 від 31 липня 2020 року - на суму 11287,08 грн;

- № РН-000006220 від 13 серпня 2020 року - на суму 2243,52 грн;

- № РН-000006581 від 27 серпня 2020 року - на суму 5821,08 грн;

- № РН-000009070 від 06 листопада 2020 року - на суму 6163,80 грн;

- № РН-000010301 від 18 грудня 2020 року - на суму 2320,68 грн;

- № РН-000010302 від 18 грудня 2020 року - на суму 2320,68 грн.

Видаткова накладна №РН-000009235 на суму 2549,88 грн, на яку посилається позивач у позовній заяві не додана позивачем до позовної заяви та у матеріалах справи відсутня.

Відповідачем було здійснено часткову оплату за отриманий ним товар, у доказ чого позивачем до позовної заяви додано виписки банку.

Позивачем до позовної заяви додано претензію від 15 лютого 2021 року №б/н адресовану відповідачу на суму 65142,70 грн. Позивач у позовній заяві зазначив, що на претензію відповідач відреагував частково. Станом на день подання даної позовної заяви, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем склала 26427,60 грн.

Позивач у позовній заяві зазначає, що за поставлений товар по видатковим накладним та згідно рахунків відповідач здійснив часткову оплату, а саме:

-Видаткова накладна № РН-000000820 від 31 січня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-029554 від 27 січня 2020 року (сплачено 23 та 25 березня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000001314 від 25 лютого 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-029894 від 03 лютого 2020 року (сплачено 08 та 29 квітня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000001423 від 28 лютого 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-030650 від 27 лютого 2020 року (сплачено 29 квітня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000001425 від 28 лютого 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-030673 від 28 лютого 2020 року (сплачено «переплата» 29 квітня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000001437 від 28 лютого 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-030707 від 28 лютого 2020 року (сплачено 08 квітня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000002218 від 30 березня 2020 року та згідно рахунку-фактури № ДС-030914 від 02 березня 2020 року (сплачено 30 квітня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000002788 від 17 квітня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-032132 від 10 квітня 2020 року (сплачено 05 травня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000003018 від 29 квітня 2020 року та згідно рахунку- фактури №ДС-032397 від 22 квітня 2020 року (сплачено 05, 12 та 15 травня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000003090 від 30 квітня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-032732 від 30 квітня 2020 року (сплачено 22 травня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000003274 від 30 квітня 2020 року та згідно рахунку- фактури №ДС-032767 від 30 квітня 2020 року (сплачено 22 травня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000003296 від 30 квітня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-032776 від 30 квітня 2020 року (сплачено 22 травня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000003375 від 06 травня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-032958 від 06 травня 2020 року (сплачено 22 травня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000003493 від 14 травня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-033147 від 14 травня 2020 року (сплачено 26 травня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000003749 від 26 травня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-032968 від 06 травня 2020 року (сплачено 09, 20, 21, 22 та 28 липня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000004072 від 30 травня 2020 року та згідно рахунку- фактури №ДС-033485 від 26 травня 2020 року (сплачено 19 червня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000004259 від 11 червня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-033757 від 01 червня 2020 року (сплачено 28 та 29 липня 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000004515 від 23 червня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-034095 від 12 червня 2020 року (сплачено 29 липня, 23 та 28 вересня, 01 квітня 2021 року).

-Видаткова накладна № РН-000004957 від 30 червня 2020 та згідно рахунку-фактури № ДС-034450 від 23 червня 2020 року (сплачено 01 квітня 2021 року).

-Видаткова накладна № РН-000005049 від 03 липня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-034904 від 02 липня 2020 року (сплачено 01 квітня 2021 року).

-Видаткова накладна № РН-000005188 від 10 липня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-034951 від 03 липня 2020 року (сплачено 16, 23 та 28 квітня; 06 травня - 12000, 00 грн. Не сплачено 12590,64 грн).

-Видаткова накладна № РН-000005871 від 31 липня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-035188 від 10 липня 2020 року (не сплачено 11287,08 грн).

-Видаткова накладна № РН-000006220 від 13 серпня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-036039 від 03 серпня 2020 року (сплачено 01 квітня 2021 року).

-Видаткова накладна № РН-000006581 від 27 серпня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-036179 від 05 серпня 2020 року (сплачено 01 квітня 2021 року).

-Видаткова накладна № РН-000009070 від 06 листопада 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-039787 від 06 листопада 2020 року (сплачено 06 листопада 2020 року).

-Видаткова накладна № РН-000009235 від 06 листопада 2020 року та згідно рахунку-фактури № ДС-040059 від 16 листопада 2020 року (не сплачено 2549,88 грн).

-Видаткова накладна № РН-000010301 від 18 грудня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-041386 від 18 листопада 2020 року (сплачено 22 грудня 2020 року).

-Видаткова накладна №РН-000010302 від 18 грудня 2020 року та згідно рахунку-фактури №ДС-041350 від 17 листопада 2020 року (сплачено 22 грудня 2020 року).

З наведеного вбачається, що позивачем завлено позовні вимоги про стягнення з відповідача 26427,60 грн боргу за:

-видатковою накладною №РН-000005188 від 10 липня 2020 року - у розмірі 12590,64 грн;

-видатковою накладною №РН-000005871 від 31 липня 2020 року - у розмірі 11287,08 грн;

-видатковою накладною №РН-000009235 від 16 листопада 2020 року у розмірі 2549,88 грн.

Що стосується вимоги позивача за видатковою накладною №РН-000009235, за якою з тверджень позивача у відповідача існує заборгованість у розмірі 2549,88 грн, суд зазначає, що зазначена накладна (її копія) не додана позивачем до позовної заяви та відсутня у матеріалах справи, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2549,88 грн за видатковою накладною №РН-000009235.

З наведеного у позовній заяві та матеріалів справи вбачається, що у порушення умов укладеного між сторонами договору, відповідач за отриманий ним товар у повному обсязі не розрахувався, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 23877,72 грн.

Станом на день винесення рішення відповідач доказів сплати заборгованості у розмірі 23877,72 грн суду не надав, відзиву на позовну заяву не направив, стосовно існування заборгованості не заперечив.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Наведені обставини у їх сукупності свідчать про те, що обов`язок відповідача здійснити оплату отриманого ним товару по укладеному з позивачем договору, за видатковими накладними зазначеними вище, є документально підтвердженим, що не спростовано відповідачем.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин, у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у розмірі 23877,72 грн.

Позивач у позовній заяві просить суд стягнути з відповідача витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Відповідно до вимог ст.124 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви було додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно вимог ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Розглянувши вимогу позивача про відшкодування витрат за правничу допомогу слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відповідності до ст. 13, 14, 15 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність може здійснюватись адвокатом індивідуально, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням.

Згідно зі ст. 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 123 та статті 126 Господарського процесуального кодексу України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні пункту 1 статті 1 та частини першої статті 6 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

Інтереси позивача у даній справі представляє Адвокатське об`єднання «Міжнародний правовий захист», в особі адвоката Васильєва Олександра Миколайовича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЧН №000546 від 30 листопада 2018 року).

На підтвердження отримання позивачем правової допомоги надано: ордер про надання правової допомоги від 12 липня 2021 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ЧН №000546 від 30 листопада 2018 року, копію договору №02/02/2021 про надання професійної правничої допомоги від 12 лютого 2021 року, копію додатку №1 до Договору з описом послуг від 12 лютого 2021 року, копію акту прийняття-передачі наданих послуг від 06 липня 2021 року та копію платіжного доручення №3977 від 05 липня 2021 року на суму 7000,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У додатку №1 до договору від 12 лютого 2021 року зазначено наступні послуги:

1) надання консультацій щодо подання позовної заяви 2 години 2270,00 грн;

2) підготовка та подача претензії 1 година 1135,00 грн;

3) підготовка та подача позовної заяви 4 години 4540,00 грн.

У відповідності до ч.4 ст.129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відповідно до ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України" (заява N 19336/04, п. 269) вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Разом з тим, у додатку №1 до договору від 12 лютого 2021 року зазначено: підготовка та подача претензії 1 година 1135,00 грн, що не є витратами, пов`язаними з розглядом справи. Таким чином, витрати на правничу допомогу, у разі задоволення позовних вимог у повному обсязі, підлягали б відшкодуванню у розмірі 6810,00 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та викладене вище, витрати на оплату професійної правничої допомоги адвокату підлягають задоволенню у сумі 6152,93 грн.

Судовий збір відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача пропорційно розміру задоволений вимог.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ЧЕРНІГІВПРОМПАЛИВО (вул. Лугова, 2 Г, с. Козероги, Чернігівський район, Чернігівська область, 15556; ) на користь Приватного підприємства Дальнобой-Сервіс (, вул. Доценка, 12, кв. 31, м. Чернігів, 14032; адреса для листування: пр-т Перемоги, 145, м. Чернігів, 14013) 23877,72 грн боргу, 2050,98 грн судового збору, 6152,93 грн витрат на правничу допомогу.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення складено та підписано 07 вересня 2021 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Суддя С.В. Белов

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/