ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

п р о в і д м о в у у в і д к р и т т і п р о в а д ж е н н я у с п р а в і

08 вересня 2021 року № 926/3669/21

Суддя Господарського суду Чернівецької області Проскурняк Олег Георгійович, розглянувши матеріали позовної заяви

За позовом ОСОБА_1

до відповідача 1) Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича

відповідача 2) Житомирського приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Чернівецької області з позовною заявою до відповідача 1) Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича та відповідача 2) Житомирського приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 вересня 2021 року, позовну заяву передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на наступне.

Щодо юрисдикції розгляду справи.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 124 Конституції України унормовано, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 125 Конституції України та статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України, господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.

Згідно частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 45 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Частинами 1-3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Вищевказане право на звернення до суду реалізується у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Так, частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші спори у визначених законом випадках.

Із системного аналізу вищевказаної норми можна дійти висновку про те, що фізична особа може звернутися з позовом до господарського суду лише у разі, якщо розгляд такого спору у господарському суді прямо передбачено Господарським процесуальним кодексом України та відповідним законом, однак коло господарських спорів, у яких стороною може бути фізична особа, законом обмежене.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позов подано від імені фізичної особи - ОСОБА_1 , без зазначення про те, що ця особа є підприємцем.

Таким чином, спір у даній справі не охоплюється статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, в яких стороною може бути фізична особа.

Конституційний Суд України у рішенні від 12 червня 2007 року № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

За таких обставин, виходячи зі змісту статей 4 та 20 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку, що даний спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, що є підставою для відмови у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Частиною 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини 1 статті 24 Цивільного кодексу України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.

При цьому, статтею 48 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З огляду на вищевикладене, розгляд справи про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, стороною якого (у даному випадку позивачем) є фізична особа, підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача на те, що частиною 12 статті 28 Цивільного процесуального кодексу України унормовано, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Щодо визначеності позивачем кола осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивач 16 листопада 2016 року уклав кредитний договір № ANESCT з АТ «АКЦЕНТ-БАНК» у зв`язку із невиконання умов якого у позивача виникли зобов`язання перед кредитором.

Виконавчим написом № 21913 виданим Житомирським приватним нотаріусом Гораєм Олегом Станіславовичем 03 лютого 2021 року запропоновано звернути стягнення з боржника ( ОСОБА_1 ) на користь стягувача - АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість у розмірі 56 083,97 грн.

30 березня 2021 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Єфіменком Денисом Олеговичем винесено постанову про арешт коштів боржника ВП№64863981 та накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

Окрім цього, Верховний суд вказав у своїй постанові від 14 серпня 2019 року по справі № 519/77/18 про те, що нотаріус не може бути відповідачем у справі щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оскільки предметом позову є спір про право, зокрема позивач заперечує наявність у нього суми заборгованості перед кредитором, яка вказана у виконавчому написі.

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Справи за спорами щодо оскарження вчинених нотаріусами виконавчих написів (про визнання вчиненого нотаріусом виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса) мають розглядатися судами за позовами боржників до стягувачів.

Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.

Як вбачається із виконавчого напису №21913 та постанови про арешт коштів боржника ВП № 64863981, стягувачем коштів є саме АТ «АКЦЕНТ-БАНК».

З огляду на вищевикладене, суд звертає увагу позивача про те, що позови про визнання виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, мають розглядатись судами за позовом боржників до стягувачів, а не до нотаріусів чи виконавців. Відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача.

Щодо сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання позовної заяви немайнового характеру поданою фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Так, у матеріалах позовної заяви відсутні документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною 3 та 4 статті 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку відмовити у відкритті провадження у справі та роз`яснює позивачеві, що розгляд даного спору належить до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтями 1, 2, 4, 12, 20, 45, 175, 232, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті провадження у справі №926/3669/21 за позовом фізичної особи - ОСОБА_1 до відповідача 1) Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Єфіменка Дениса Олеговича та відповідача 2) Житомирського приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

2. Повернути позовну заяву від 08 вересня 2021 року та додані до неї документи ОСОБА_1 .

Інформацію по справі можна отримати на сторінці суду на офіційному веб - порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Повний текст ухвали складено та підписано - 09 вересня 2021 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст.235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 254-257 ГПК України.

Суддя О.Г. Проскурняк