ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. Справа№ 910/3897/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Барсук М.А.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі Реуцькій Т.О.

представники сторін у судове засідання не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2021

у справі №910/3897/21 (суддя Ярмак О.М.)

за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування»

до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.»

про відшкодування 21 144,80 грн.,

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування в сумі 21 144,80 грн., виплаченого позивачем як страховою організацією за укладеним з ОСОБА_1 договором добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0000043.522.9246 від 04.09.2020 страхового відшкодування, в зв`язку з пошкодженням автомобіля «Nissan Qashqai», державний номер НОМЕР_1 , внаслідок ДПТ, що сталася з вини ОСОБА_2 - водія автомобіля «Chevrolet», державний номер НОМЕР_2 , цивільно-правова відповідальність осіб, які на законних підставах керують яким, застрахована у відповідача згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201637470.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.05.2021 у справі № 910/3897/21 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив про те, що настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) № ЕР/201637470 обумовлене закінченням 90-денного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а відтак, виключно за наслідками вчинення наведених дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем в положеннях ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку не здійснення страхової виплати (неповної її виплати) та виключно або після спливу такого строку або у випадку повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, можна вести мову про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, що підлягає судовому захисту. Також, зазначив, що відповідну заяву про виплату спірного страхового відшкодування №12712 від 04.03.2021 відповідач отримав 10.03.2021, в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 90-денний термін для розгляду вказаної заяви спливе лише 09.06.2021, у той час, як позовна заява про стягнення страхового відшкодування подана до суду засобами поштового зв`язку - 10.03.2021. Таким чином, оскільки ані на момент звернення позивача до суду, ані на момент розгляду цієї справи по суті спору, встановлений законодавством 90-денний термін для розгляду вказаної заяви не сплив, заявлені вимоги про стягнення відшкодування у судовому порядку з відповідача з підстав неналежного виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем є передчасними.

При цьому судом першої інстанції позивачу зауважено на тому, що відмова у задоволенні цього позову не позбавляє останнього можливості у випадку не здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування у визначені строки або повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у його виплаті повторно звернутися з позовом до суду.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2021 у справі №910/3897/21 повністю, прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити вимоги позивача.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи та наданим документам, а оспорюване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та при недотриманні норм процесуального права.

У обґрунтування вказаної позиції апелянт послався на те, що подання відповідної заяви про виплату страхового відшкодування як підстави для виплати страхового відшкодування є правом позивача, а не обов`язком та не заперечує права позивача право обрати судовий спосіб захисту своїх прав та свобод в межах строків позовної давності. Вказані правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) та № 465/4287/15 від 11.12.2019

Відповідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 апеляційну скаргу у справі №910/3897/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Руденко М.А. (головуючий суддя (суддя-доповідач), судді Дідиченко М.А., Пономаренко Є.Ю.

З огляду на те, що вказана апеляційна скарга була подана 26.05.2021 безпосередньо до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність витребування у суду першої інстанції матеріалів справи №910/3897/21 та відкладення вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за вказаною апеляційною скаргою до надходження матеріалів даної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 витребувано з господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3897/21.

16.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/3897/21.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2021 у справі №910/3897/21, справу призначено до розгляду на 07.09.2021 об 11 год. 00 хв.

У судове засідання, представники сторін не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 98-100).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи , належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, явка представників сторін обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутності представників сторін за наявними у справі доказами.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 04.09.2020 позивач як страховик та ОСОБА_1 як страхувальник уклали договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 046.0000043.522.9246 (далі Договір), предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом - автомобілем «Nissan Qashqai», державний номер НОМЕР_1 (далі Автомобіль). (а.с.3-15)

Згідно з п. 10 Договору, строку дії Договору з 00:00 год. 09.09.2020 по 24:00 год. 05.09.2021.

18.01.2021 о 18 години 13 хвилин на Клочківському узвозі в м. Харків сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю Автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Chevrolet», державний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль 1), під керуванням ОСОБА_2 .(а.с.19)

У результаті ДТП пошкоджено застрахований позивачем Автомобіль.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що цивільно-правової відповідальності власників як Автомобіля, так і Автомобіля 1 станом на дату ДТП була застрахована.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Згідно з п. 33.2 ст. 33 Закону:

- у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду;

- у такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання;

- у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

МТСБУ встановлено відповідний зразок повідомлення про ДТП та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією МВС України протоколом Президії МТСБУ від 11.08.2011 № 274/2011 затверджено Інструкцію щодо заповнення Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

Згідно спільного повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду - «Европротокол» від 18.01.2021 (а.с.19), яке повністю відповідає вимогам, встановленим вищевказаною інструкцією, винним у дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено автомобіль визначено ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого застрахована у відповідача, страховий поліс № 201637470.

За таких обставин, колегія суддів вважає доведеним, що винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої пошкоджено автомобіль, є водій автомобіля 1 ОСОБА_2 .

Згідно зі складеним позивачем Страховим актом № 0078.206.21.01 від 04.02.2021 та розрахунком страхового відшкодування, з урахуванням того, що франшиза становить 4 120,00 грн., до виплати в якості страхового відшкодування призначено 21 144,80 грн. (а.с.16)

Як слідує зі змісту вказаного страхового акту, вартість матеріального збитку, що підлягає виплаті за умовами Договору, визначена позивачем виходячи з даних, встановлених в рахунку № 331 від 20.01.2021 ФОП Девятих Павло Володимирович на загальну суму 25 264,80 грн. (особи, яка здійснила ремонт Автомобіля) (а.с.17-18 ).

У поданій позивачу заяві про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 19.01.2021 (а.с.20) страхувальник просить здійснити виплату страхового відшкодування на рахунок СТО.

Згідно з наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення № 4940 від 05.02.2021 страхове відшкодування в сумі 21 144,80 грн. перераховано позивачем ФОП Девятих Павлу Володимировичу у повному обсязі в сумі 21 144,80 грн.(а.с.34)

З відмітки банку на вказаному платіжному дорученні слідує, що воно банком проведено, а отже, страхове відшкодування позивачем виплачене в повному обсязі.

04.03.2021 року ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» звернулася до відповідача з заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 21 144, 80 грн., керуючись ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст.ст.993, 1187, 1191 ЦК України та положеннями ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.(а.с. 58) , оскільки в добровільному порядку відшкодування здійснено не було, позивач звернувся до суд з позовними вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що звернення до суду з даним позовом є передчасним, оскільки настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором ( полісом) № ЕР /20167470 обумовлено закінченням дев`яносто - денного строку з отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» (тут і далі в редакції, чинній на дату спірної ДТП) здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Разом з тим, статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Частиною 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1187 ЦК України - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 1 ЗУ «Про страхування» встановлює, що володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Враховуючи, що матеріли справи не містять жодних доказів того, що ОСОБА_2 неправомірно володів Автомобілем 1 під час скоєння спірної ДТП, його володіння забезпеченим транспортним засобом (Автомобіль 1) під час спірної ДТП вважається правомірним.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

За правилами ст. 22 Закону, обов`язок відшкодувати шкоду при настанні страхового випадку покладено на страховика, яким застраховано цивільно-правову відповідальність особи, винної у настанні такого випадку.

З отриманого на запит суду листа Моторного (транспортного) страхового бюро України та доданого до нього витягу з Єдиної централізованої бази даних (ЦБД) МТСБУ (а.с.50-51), яка формується за даними, отриманими від страховиків-членів МТСБУ, слідує, що станом на 18.01.2021 (дата спірної ДТП - примітка суду) цивільно-правова відповідальність щодо Автомобіля 1 була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201637470 (далі Поліс). Зазначений факт відповідачем не заперечується.

Згідно з ч. 4 ст. 36 Закону виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно, вказані особи мають право на звернення до страховика з відповідними вимогами.

Враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується неправомірне володіння ОСОБА_2 Автомобілем 1 під час спірної ДТП, в даному випадку саме відповідач як страховик цивільно-правової відповідальності осіб, які правомірно володіють Автомобілем 1, тобто і ОСОБА_2 (особа, яка визнана винною у спірній ДТП), має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок спірної ДТП, а позивач як особа, яка виплатила страхове відшкодування особі, якій завдано збитків внаслідок спірної ДТП, набув право вимоги, яке ця особа, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Щодо розміру страхового відшкодування колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

За правилами абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону, сума спірного страхового відшкодування має бути зменшена на суму франшизи.

Таким чином, відповідач як страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до приписів Закону має обов`язок в межах своєї відповідальності відшкодувати завдану його страхувальником шкоду, обраховану відповідно до приписів Закону, тобто з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством), за мінусом франшизи.

Як слідує з матеріалів справи, позивачем визначено вартість страхового відшкодування без врахування коефіцієнту фізичного зносу Автомобіля, що, на думку колегії суддів, є обґрунтованим.

Так, відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна від 24.11.2003 № 142/5/2092, значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

Матеріалами справи підтверджується, що Автомобіль вироблений не в країнах СНД та строк його експлуатації не перевищує 7 років, оскільки згідно з Договором рік випуску Автомобіля - 2014, а дата ДТП - 18.01.2021.

Тобто коефіцієнт фізичного зносу в даному випадку дорівнює нулю.

Зі змісту Полісу (а.с.57) слідує, що ліміт відповідальності відповідача як страховика за шкоду, завдану майну, становить 130 000,00 грн., а франшиза - 0,00 грн.

Отже, враховуючи вказані вище обставини, позивач має право на стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 21 144,80 грн. (21 144,80 - 0,00).

До позовної заяви позивачем долучено заяву на виплату страхового відшкодування вих. № 12712 від 04.03.202,1 в якій позивач просив відповідача сплатити на користь позивача спірне страхове відшкодування в сумі 21 144,80 грн. за вказаними у заяві реквізитами без доказів її надсилання на адресу відповідача.

Водночас до відзиву на позову відповідачем долучено аналогічну заяву та докази її отримання 10.03.2021(накладна Укрпошти № 104 та відомості з пошукового он-лайн ресурсу Укрпошти «Відстеження поштових пересилань»).

Як вже зазначалось вище, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що:

- настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за Полісом обумовлене закінченням 90-денного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених ст. 35 Закону, а відтак, виключно за наслідками вчинення наведених дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем в положеннях ст. 36 Закону строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку не здійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, можна вести мову про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ, що підлягає судовому захисту;

- враховуючи, що відповідну заявою про виплату спірного страхового відшкодування №12712 від 04.03.2021 відповідач отримав 10.03.2021, в розумінні Закону 90-денний термін для розгляду вказаної заяви спливе лише 09.06.2021, у той час, як позовна заява про стягнення страхового відшкодування подана до суду засобами поштового зв`язку - 10.03.2021;

- отже, оскільки ані на момент звернення позивача до суду, ані на момент розгляду цієї справи по суті спору, встановлений законодавством 90-денний термін для розгляду вказаної заяви не сплив, заявлені вимоги про стягнення відшкодування у судовому порядку з відповідача з підстав неналежного виконання ним своїх зобов`язань перед позивачем є передчасними.

Колегія суддів вважає вказану позицію помилковою з огляду на наступне.

Право на звернення до суду закріплено у Конституції України.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Тобто, можливість звернення до суду пов`язується з дотриманням позивачем досудового порядку врегулювання спору, якщо такий порядок визначений законом як обов`язковий.

Згідно до вимог статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Як встановлено вище відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом.

Для здійснення страхового відшкодування у Законі детально регламентовано дії суб`єктів таких правовідносин, зокрема потерпілого (іншої особи, яка має право на отримання відшкодування) та страховика.

У пункті 35.1 ст. 35 Закону передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, а у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Отже, процедура отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому Законом, детально регламентована на законодавчому рівні та передбачає вчинення потерпілим і страховиком ряду взаємних, послідовних, кореспондуючих одне одному юридично значимих дій.

До числа юридично значимих дій потерпілого (іншої особи, яка має відповідне право), необхідних для отримання страхового відшкодування, належить, у тому числі, подання страховику заяви про страхове відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них - передбачена статтею 35 Закону, а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення.

Так, згідно з пунктом 36.1 ст. 36 Закону рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

За результатом дослідження судової практики щодо розгляду даної категорії спорів, встановлено, що колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, передаючи ухвалою від 03.07.2019 справу №465/4287/15 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вважала, зокрема, за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19). При цьому, правовою проблемою визначено питання щодо права кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань, виключно після подання до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування).

Однак, переглянувши справу № 465/4287/15 в касаційному порядку, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 підтримала власний правовий висновок (викладений у постанові від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к) щодо порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, визначивши, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування в межах річного строку.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що у Законі прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Вказане свідчить про сталу правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо визначення порядку отримання потерпілим страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а також судового тлумачення норм Закону, зокрема щодо відсутності обов`язку звернення потерпілого із відповідною заявою до страховика та наявності альтернативного способу захисту порушених прав шляхом звернення до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

А тому відступати від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) у межах справи, що розглядається, підстав не вбачається.

Також, колегія суддів зазначає на те, що відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 № 15-рп/2002, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист, яке, в свою чергу, не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Отже, звертаючись з даним позовом ПАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» скористалась конституційним правом на судовий захист та звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, на його думку, прав та охоронюваних законом інтересів.

Отже, правові підстави для відмови позивачу у стягненні страхового відшкодування в сумі 21 144,80 грн. відсутні.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в сумі 21 144,80 грн. задовольняються у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оспореного рішення судом першої інстанції мале місце неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2021 у справі №910/3897/21 підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення яким позов задовольняється повністю.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» задовольняється повністю.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги покладаються на відповідача.

Щодо розміру судового збору колегія суддів зазначає про таке.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на дату звернення з цією апеляційною скаргою, при зверненні до господарського суду встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги;

- за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

З урахуванням вказаних приписів закону, розміру заявлених позовних вимог та розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 01.01.2021 (2 270,00 грн.), при зверненні до суду позовом судовий збір мав бути сплачений в розмірі позивачем в розмірі 2 270,00 грн., а при зверненні з цією апеляційною скаргою - в розмірі 3 405,00 грн.

Як слідує з матеріалів справи при зверненні до суду з цим позовом позивачем судовий збір сплачено в сумі 2 270,00 грн. (платіжне доручення № 3 від 09.02.2021), а при зверненні з апеляційною скаргою - в сумі 2 270,00 грн. (платіжне доручення № 103 від 18.05.2021).

Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом судовий збір сплачено у визначеному законом розмірі, а при зверненні за апеляційною скаргою на 1 135,00 грн. (3 405,00-2270,00) менше за визначений законом розмір.

За таких обставин, враховуючи задоволення апеляційної скарги, стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України підлягає судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1 135,00 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» на рішення господарського суду міста Києва міста Києва від 12.05.2021 у справі №910/3897/21 задовольнити повністю.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 12.05.2021 у справі №910/3897/21 скасувати.

3. Позов задовольнити повністю.

4. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай.» (04210, м.Київ, проспект Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А, ідентифікаційний код 32404600) на користь акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» (01011, м.Київ, вул. Рибальська, 22, ідентифікаційний код 30968986) страхове відшкодування в сумі 21 144 (двадцять одна тисяча сто сорок чотири) грн. 80 коп., витрати по сплаті судового збору за подачу позову в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. та витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

5. Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ.» (04210, м.Київ, проспект Героїв Сталінграда, 4, корпус 6А, ідентифікаційний код 32404600) в дохід Державного бюджету України витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 135 (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 00 коп.

6. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити суду першої інстанції.

7. Матеріали справи №910/3897/21 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10.09.2021 .

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді М.А. Барсук

Є.Ю. Пономаренко