ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р. Справа№ 920/6/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

при секретарі судового засідання Денисевич К.Ю.,

за участю представників:

від позивача - Поліщук В.О., довіреність від 22.12.2020 № 14-334;

від відповідача - представник не прибув,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 у справі №920/6/21 (суддя Джепа Ю.А., повний текст складено - 31.05.2021) за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Теплогарант" про стягнення 2 219 689,20 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Сумської області із позовною заявою про стягнення з Комунального підприємства "Теплогарант" заборгованості за договором в сумі 2 219 689,20 грн., з яких: пеня в сумі 1 351 001,12 грн., 3 % річних в сумі 442 213,15 грн., інфляційні втрати в сумі 426 474,93 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині своєчасної оплати за поставлений природний газ.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 у справі №920/6/21 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Комунального підприємства "Теплогарант" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пеню в сумі 675 500,56 грн., 3% річних в сумі 442 213,15 грн., інфляційні втрати в сумі 426 474,93 грн. та відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 33 295,34 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 675 500,56 грн., відмовлено.

При задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати отриманого природного газу.

При цьому, місцевим господарським судом було зменшено розмір пені на 50 %.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 у справі №920/6/21 в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення пені в розмірі 675 599,56 грн. та прийняти нове рішення про задоволення позову в цій частині.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення розміру пені.

Представник апелянта - позивача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Відповідач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від відповідача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов`язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення відповідача, а також з урахуванням того, що неявка його представника в судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (Постачальник) та Комунальним підприємством "Теплогарант" (Споживач) 12.10.2018 укладено договір № 6639/18-БО-29 постачання природнього газу (далі - договір), за умовами якого позивач зобов`язується поставити відповідачеві у 2018 році природній газ, а відповідач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору природній газ, що постачається за цим договором, використовується позивачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями.

Згідно п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Також, між сторонами укладені додаткові угоди до договору від 12.10.2018 № 6639/18-БО-29: додаткова угода від 22.10.2018 № 1, додаткова угода від 29.10.2018 № 2, додаткова угода від 01.11.2018 № 3, додаткова угода від 23.11.2018 № 4, додаткова угода від 15.03.2019 № 5, додаткова угода від 20.03.2019 № 6, додаткова угода від 27.03.2019 № 7 та додаткова угода від 23.04.2019 № 8 відповідно до яких до зазначеного договору було змінено п. 2.1 "кількість та фізико-хімічні показники природнього газу"; викладено пункти 3.1, 3.8-3.9, 5.1-5.3, 6.3 договору в новій редакції, а також додатковою угодою № 4 від 23.11.2018 викладено пункти 1-12 договору в новій редакції та п.12.1, відповідно до якої було змінено строк дії договору в частині реалізації природнього газу з 01.10.2018 до 30.04.2019.

На виконання умов договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 19 324 942,73 грн, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2018 на суму 389 489,70 грн, 30.11.2018 на суму 3 007 149,53 грн, 31.12.2018 на суму 5 439 267, 79 грн, 31.01.2019 на суму 3 483 355,47 грн, 28.02.2019 на суму 3 740 071,37 грн, 31.03.2019 на суму 2 411 144,51 грн та від 30.04.2019 на суму 854 484,36 грн (1-й т., а.с. 47-53).

Відповідачем остаточний розрахунок по договору від 12.10.2018 № 6639/18-БО-29 за зобов`язаннями:

- жовтня 2018 року здійснено 27.03.2018;

- листопада 2018 року - 24.04.2019;

- грудня 2018 року - 26.12.2019;

- січня 2019 року - 03.02.2020;

- лютого 2019 року - 02.03.2020;

- березня 2019 року - 30.03.2020;

- квітня 2019 року - 31.03.2020.

Таким чином, заборгованість за договором від 12.10.2018 № 6639/18-БО-29 повністю погашена відповідачем 31.03.2020.

Враховуючи несвоєчасність виконання відповідачем своїх зобов`язань по сплаті вартості природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в сумі 1 351 001,12 грн., три відсотка річних в сумі 442 213,15 грн. та інфляційні втрати в сумі 426 474,93 грн.

Оскаржуваним судовим рішенням з відповідача на користь позивача було стягнуто пеню в сумі 675 500,56 грн., 3% річних в сумі 442 213,15 грн., інфляційні втрати в сумі 426 474,93 грн. При цьому, місцевим господарським судом було зменшено розмір пені на 50 %.

Позивачем оскаржується рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення пені.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду щодо зменшення на 50 % розміру пені, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Пунктом 8.2 договору передбачено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити позивачу пеню у розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 04.02.2020 у справі № 918/116/19.

Колегія суддів, дослідивши наведені в клопотанні доводи встановила, що зазначені відповідачем обставини є винятковими та погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення заявленої до стягнення суми пені на 50 %, враховуючи наступне:

- ступінь виконання основного зобов`язання;

- наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання та обставин того, що відповідач не є кінцевим споживачем газу, а купує його для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями;

- відсутність понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за Договором, приймаючи до уваги відсутність доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;

- стягнення пені не є основним доходом позивача і не може впливати на його господарську діяльність;

- пеня є лише санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат;

- необхідність реального виконання судового рішення.

Отже, з огляду на встановлені обставини справи щодо ступеню виконання зобов`язання відповідачем, майнового стану сторін, відсутності доказів понесення позивачем збитків в результаті дій відповідача з виконання умов Договору, а також беручи до уваги суспільну необхідність господарської діяльності відповідача та відіграння нею особливої соціальної ролі, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для реалізації права щодо зменшення розміру пені на 50%.

Такий висновок місцевого господарського суду ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства України (зокрема, статей 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України) та відповідає сформованій та сталій судової практиці щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме: у спорах про стягнення заборгованості з комунального підприємства за поставлений природний газ.

Враховуючи викладене, доводи апелянта про відсутність виключних та достатніх підстав для зменшення розміру пені відхиляються колегією суддів за необґрунтованістю.

З урахуванням вказаного, відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та скасування судового рішення в оскаржуваній частині.

При цьому, слід також зазначити, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення пені в сумі 675 500,56 грн., 3% річних в сумі 442 213,15 грн., інфляційних втрат в сумі 426 474,93 грн. не оскаржується, тому відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України в апеляційному порядку в наведених частинах не переглядається.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 у справі №920/6/21 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - позивача у справі.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Сумської області від 19.05.2021 у справі №920/6/21.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 13.09.2021 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук