ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. Черкаси справа № 925/813/21

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: Спектор С.Б. - директор; Ворунський С.О. - адвокат за довіреністю;

від відповідача: Шульгін Є.Г. - самопредставництво;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Завод промислових виробів "Дніпровський" (м. Дніпро) до товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа - Етекс" (м. Черкаси) про стягнення 951 663,34 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача 951 663,34 грн. з яких: 843 346,20 грн. основного боргу, 8 649,70 грн. пені, 86 009,52 грн. штрафу, 1 753,97 грн. 3 % річних, 4 324,85 грн. за користування чужими коштами, 7 579,10 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 57 від 14.01.2020, укладеного між сторонами у справі.

Справа розглядається у спрощеному позовному провадженні.

Ухвалою від 05.08.2021 до участі у справі залучено поручителя боржника ТОВ "Торговий дім "Альфа-Етекс" без самостійних вимог на предмет спору, представник якого в засідання жодного разу не з`явився, пояснення по суті спору не надав.

12.07.2021 позивачем подано суду заяву № 143 від 02.07.2021 (а.с. 59-60) про зменшення позовних вимог, яка подана у відповідності до вимог ст. 46 ГПК України. За зменшеними позовними вимогами позивач просить стягнути з відповідача основний борг лише в сумі 362 892,60 грн. Решта вимог без змін.

Ухвалою від 05.08.2021 ( а.с. 96-98) прийнято до розгляду заяву позивача від 02.07.2021 № 143 про зменшення позовних вимог.

Зменшені позовні вимоги позивач підтримує та просить суд їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив повністю.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 02.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов з урахуванням зменшених вимог підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

14.01.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод промислових виробів "Дніпровський" (далі - Продавець, позивач у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Альфа-Етекс" (далі - Покупець, відповідач у справі) було укладено договір № 57 (а.с. 10-14), у відповідності до якого Продавець зобов`язався поставити жерстяні вироби в асортименті, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити такий товар ( п. 1.1. договору).

Укладений сторонами договір відповідає положенням чинного законодавства, зокрема ст. 712 Цивільного кодексу України, у відповідності до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент його підписання та закінчується "31" грудня 2020 року. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення його дії, жодна із сторін не виявить намір розірвати даний Договір (п. 8.2. договору).

Доказів припинення дії договору № 57 від 14.01.2020 в період поставок неоплаченого товару чи визнання його недійсним Сторонами не надано.

Відповідно до п. 2.1. договору Продавець відвантажує Покупцю Товар зі складу згідно умов FCA - склад Продавця ( Україна, Запорізька область, м. Кам"янка-Дніпровська, вул. Промислова 1 або м. Дніпро , вул. Симиренка 4А) у відповідності до Міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів "ІНКОТЕРМС -2010". Однак умови можуть бути змінені у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору.

На кожну партію Товару , Продавець надає наступні документи:

- Оригінал товарно-транспортної накладної;

- Видаткову накладну;

- Рахунок - фактуру;

- Сертифікат якості;

- Податкова накладна складається та надається Покупцю в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку визначеному чинним законодавством України ( п. 2.2. договору).

Згідно п. 2.5. Договору підписанням цього договору Покупець свідчить, що особи, які будуть підписувати накладні, товарно-транспортні накладні про приймання товару від імені Покупця, мають відповідні повноваження на таке підписання та приймання товару в інтересах та на користь Покупця. Покупець не має права не сплачувати за поставлений Продавцем товар та відмовитися від його приймання на підставі відсутності відповідних повноважень у особи, яка підписала від його імені відповідні документи і прийняла товар в інтересах і на користь Покупця.

Згідно п. 2.6. Договору моментом поставки товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній.

Загальна сума договору складає суму всіх видаткових накладних на підставі яких було здійснено поставку товару за даним договором (п. 4.1. договору).

Ціна на Товар узгоджується у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору ( п. 4.2. договору).

Покупець зобов`язався здійснювати оплату за Товар шляхом перерахування грошей на поточний рахунок Продавця за кожну окрему партію Товару на умовах, визначених у специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору. Розрахунок за даним Договором проводиться у безготівковій формі. Валюта платежів - гривня ( п. 4.3. договору).

Датою оплати Товару вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Продавця (п. 4.4. договору).

Перехід ризиків на товар відбувається з моменту передачі товару Продавцем у місці поставки Товару, визначеному у цьому Договорі або у Специфікаціях, які є невід`ємними частинами цього Договору (п. 2.7. договору).

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору позивач передав відповідачу товар згідно специфікації № 3 від 30.04.2021 ( а.с. 16) на загальну суму 928 339,62 грн., що підтверджується видатковими накладними:

- № 286 від 30.04.2021 на загальну суму 921 974,40 грн. ( а.с. 18);

- № 307 від 12.04.2021 на загальну суму 3 033,60 грн. ( а.с. 19);

- № 313 від 13.05.2021 на загальну суму 1 920,00 грн. ( а.с. 21);

- № 336 від 21.05.2021 на загальну суму 1 411,20 грн. ( а.с. 23) та товарно- транспортними накладними:

- № 307 від 12.05.2021 ( а.с. 20);

- № 313 від 13.05.2021 ( а.с. 22).

Згідно п. 2 Специфікації (а.с. 16) товар слід оплатити протягом 10 банківських днів з моменту отримання.

30.04.2021 між сторонами у справі підписано договір відповідального зберігання № 30/04/2021 (а.с. 24-26). На підставі нього Відповідачем передано Позивачу на відповідальне зберігання частину отриманого товару за вказаними видатковими накладними, що підтверджується актами приймання - передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідне зберігання (а.с. 27-32).

За доводами позивача, спору між сторонами з приводу виконання Договору відповідального зберігання немає.

За твердженням позивача, відповідачем та його поручителем ТОВ "Торговий дім "Альфа - Етекс" (третя особа у справі) по договору поруки № 4/4 від 03.03.2020 здійснено часткову оплату за поставлений товар в сумі 84 993,00 грн., що підтверджується виписками за банківськими рахунками ( а.с. 35-42).

Заявою про зменшення позовних вимог № 143 від 02.07.2021 (а.с. 59-60) позивач просить суд зменшити розмір позовних вимог, оскільки відповідачем із супровідним листом за вих. № 24/1 від 24.06.2021(а.с. 63) повернуто, а позивачем прийнято частину неоплаченого товару на загальну суму 480 453,60 грн. (накладні на повернення постачальнику № 2,3 від 24.06.2021 (а.с. 64,65).

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за товар на час вирішення спору в залишку становить 362 892,60 грн. (928 339,62 - 84 993,00 - 480 453,60 ), які позивач і просить стягнути примусово.

Доказів про проведення розрахунку в більшій сумі за товар, ніж обліковує позивач, відповідач суду не надав.

Заперечення відповідача про те, що позивач у розрахунках не врахував сплачену суму 5864,94 грн. (а.с. 37) за 30.04.2021 суд відхиляє, оскільки наявними у справі доказами та поясненням від 10.08.2021 позивач підтвердив, що цю суму ним було враховано у позовній заяві при визначенні основного боргу в розмірі 843 346,20 грн., що підтверджується і складеним позивачем актом звірки розрахунків до Договору № 57 від 14.01.2020 (а.с. 43), який не підписав відповідач.

Зобов`язання у відповідності зі ст. 526 Цивільного Кодексу України та ст. 193 Господарського Кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Суд також відхиляє заперечення відповідача по справі в частині того, що строки оплати товару не настали, бо поставка товару проведена не в тому місці, як належало за договором і тому позивачу слід ще і пред`являти вимогу про оплату товару в порядку ст. 530 ЦК України.

Так відповідач вказує, що за умовами Специфікації № 3 (а.с. 16) товар слід поставити за адресою м. Черкаси, вул. Чигиринська, 13/8.

При цьому не за всіма видатковими накладними ця умова була дотримана. Однак відповідач підтверджує, що товар за всіма наявними у справі накладними ним було отримано, повернення товару у повному розмірі на користь позивача з підстав неналежного місця поставки здійснено не було.

Відповідач не вказав умову договору № 57, яка регулює питання, як виправити порушення щодо фактичного неналежного місця поставки товару за договором, якщо товар вже прийнятий Покупцем. Також відповідачем не вказано пункт цього Договору, який би звільняв Покупця від обов`язку оплатити добровільно прийнятий ним товар, хоча і в неналежному місці його поставки.

Отже суд приходить до висновку, що строк виконання зобов`язання по оплаті отриманого товару для відповідача вже є таким, що настав за всіма накладними, доказів повної сплати основного боргу в справу не подано, а тому до примусового стягнення з відповідача належить 362 892,60 грн. залишку боргу за товар.

Позивач також просить стягнути з відповідача 8 649,70 грн. пені за період з 20.05.2021 по 14.06.2021 (а.с. 45) на підставі п. 5.3. договору, яким передбачено, що у випадку порушення (прострочення) строків оплати вартості Товару, Покупець зобов`язаний за вимогою Продавця сплатити на користь останнього пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день такого прострочення від вартості невиконаного зобов`язання та 86 009,52 грн. штрафу на підставі п. 5.5. договору, яким передбачено, що у випадку прострочення оплати Товару на строк більш ніж 10 (десяти) банківських днів від строку зазначеного в Специфікації до даного Договору, Покупець виплачує Продавцю за вимогою останнього штраф у розмірі 10 % від суми простроченого платежу.

Господарськими санкціями визнаються штрафні санкції у вигляді грошової суми, зокрема штраф, пеня (ч.1 ст. 230 ГК України). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у процентах, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір процентів не передбачено законом або договором (ч. 6. ст. 231 ГК України).

Цивільним законодавством визначено, що у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (ч.1 ст.611 ЦК України). Неустойкою (пенею, штрафом) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України).

Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 09.04.2012 у справі №20/246-08, які є обов`язковими для суду при прийнятті рішення, відповідно до п.п. 5, 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України є видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

Розрахунок пені (а.с.45, 4) позивачем зроблено невірно. За належним розрахунком розмір пені мав би складати 9 000,55 грн., однак своїх вимог в цій частині позивач не збільшив і тому суд приймає як вірний розрахунок пені на суму 8649,70 грн.

Розрахунок штрафу зроблено вірно (а.с. 4).

Доказів сплати пені та штрафу у справі немає, строк виконання даного зобов`язання є таким, що настав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 8 649,70 грн. пені та 86 009,52 грн. штрафу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1753,97 грн. як 3 % річних за період з 20.05.2021 по 14.06.2021 (а.с. 47) та 7 579,10 грн. інфляційних втрат за прострочення розрахунків по договору між сторонами за період з травня 2021 по червень 2021 року (а.с. 48).

У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, у випадку прострочення грошового зобов`язання боржник на вимогу кредитора повинен сплатити інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних із простроченої суми, якщо більший розмір процентів не встановлено договором.

Дана норма підлягає застосуванню незалежно від того, чи передбачено такий наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання у договорі.

Суд, перевіривши нарахування позивачем 1 753,97 грн. 3 % річних за період з 20.05.2021 по 14.06.2021 ( а.с. 47) та 7 579,10 грн. інфляційних втрат за прострочення розрахунків по договору між сторонами за період з травня 2021 по червень 2021 року за допомогою калькулятора Ліга-закон, встановив неправильність нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки за належним розрахунком сума 3 % річних становить 1 455,73 грн., а сума інфляційних втрат - 1 686,69 грн.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 1455,73 грн. як 3 % річних за період з 20.05.2021 по 14.06.2021 та 1 686,69 грн. інфляційних втрат за період з травня 2021 по червень 2021 року. Доказів розрахунку за цими нарахуваннями у справі немає.

Позивач також просить стягнути з відповідача і проценти за користування чужими грошовими коштами в загальній сумі 4 324,85 грн. за період з 20.05.2021 по 14.06.2021 (а.с. 46).

Дані вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з такого:

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством (наприклад, статтями 1048, 1054, 1061 ЦК України). Вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами.

Право на нарахування та отримання процентів за користування коштами у разі їх безпідставного одержання передбачено законом. Проте, вказана стаття не встановлює розміру процентів за користування грошовими коштами відсилаючи кредитора та боржника з метою вирішення цього питання до договору або закону. Крім того, проценти у розумінні зазначених правових норм застосовуються тільки у випадках користування чужими, тобто залученими на певний строк, коштами за відсутності прострочення виконання грошового зобов`язання або при умові про відстрочення чи розстрочення оплати за отриманий товар, виконані роботи чи надані послуги.

Договором № 57 від 14.01.2020 не визначено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами за згодою сторін.

Оскільки договором не передбачено стягнення процентів за користування чужими коштами у випадку порушення зобов`язань, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача 4 324,85 грн. за користування чужими грошовими коштами за недоведеністю правової підстави для їх стягнення.

Відповідач не надав суду доказів про наявність підстав звільнення від виконання грошового зобов`язання перед позивачем, однак до примусового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає лише 362 892,60 грн. основного боргу, 8 649,70 грн. пені, 86 009,52 грн. штрафу, 1 455,73 грн. як 3 % річних, 1686,69 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 57 від 14.01.2020.

В решті вимог у позові слід відмовити.

В останньому засіданні відповідач в усному порядку заявив клопотання про зменшення нарахованого штрафу до стягнення лише 1 грн. з підстав, що у позивача не виникло збитків, позивач крім штрафу нараховує також і пеню, яка фінансово компенсує прострочення зобов`язання, частково товар було повернуто відповідачем позивачу, а поставка товару була частково здійснена не за адресою, вказаною у договорі № 57.

За правилами ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Враховуючи те, що своє клопотання про зменшення нарахованого до стягнення штрафу відповідач не обґрунтовує дійсними причинами невиконання зобов`язання із свого боку, не надає доказів виключності цих обставин, не доказав, що відповідачем вжито всіх заходів для виконання зобов`язання, то суд вважає відсутніми підстави для зменшення штрафу.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України, оскільки спір виник через неправильні дії сторони, то з відповідача на користь позивача слід повністю стягнути судовий збір в розмірі 14 274,96 грн.

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа - Етекс" (ідентифікаційний код 25208241, м. Черкаси, бул. Шевченка, 208 к. 5) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Завод промислових виробів "Дніпровський" (ідентифікаційний код 39102693, м. Дніпро, вул. Симиренківська, 4А) -- 362 892,60 грн. основного боргу, 8 649,70 грн. пені, 86 009,52 грн. штрафу, 1 455,73 грн. як 3 % річних, 1686,69 грн. інфляційних втрат на підставі договору № 57 від 14.01.2020 та 14 274,96 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити.

Наказ видати.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2021

Суддя Н.М. Спаських