РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2021Справа № 910/6116/21
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді - Приходько І.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХНІКА ДЛЯ БІЗНЕСУ"

до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТДК ТЕРРА АГРО АСТАРД"

про стягнення 448 533,41 грн.

без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХНІКА ДЛЯ БІЗНЕСУ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТДК ТЕРРА АГРО АСТАРД" про стягнення заборгованості за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором поставки №1012-20/1 від 10.12.2020 у розмірі 448 533,41 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач не виконав грошові зобов`язання за договором поставки, внаслідок чого виникла спірна заборгованість.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, ухвалою було встановлено строк відповідачу, який становить 15 днів з дня вручення вказаної ухвали, для подачі до суду обґрунтованого письмового відзиву на позовну заяву, а також усіх письмових та електронних доказів, що підтверджують заперечення проти позову.

Ухвала Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 була надіслана рекомендованим листом з повідомленнями про вручення поштового відправлення №893 на юридичну адресу місцезнаходження відповідача, яка зазначена в позовній заяві та відповідає відомостям, внесеним до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Повідомленням про вручення поштового відправлення №893 підтверджується, що 06.05.2021 відповідач отримав ухвалу суду. Разом з цим, відзиву або будь-яких інших заяв або клопотань станом на момент ухвалення даного рішення відповідач до суду не надав.

Згідно із ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Враховуючи факт того, що строк, передбачений для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, закінчився, тоді як відповідачем та третьою особою не подано жодної заяви по суті спору, а також не надано клопотання про поновлення процесуальних строків для вчинення відповідних процесуальних дій, справа підлягає розгляду за наявними у справі матеріалами.

Приймаючи до уваги, що відповідач у визначений судом строк не подав відзив на позов, не заявив жодних заяв, клопотань та заперечень, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами.

Беручи до уваги запровадження карантину та особливого режиму роботи суду, зважаючи на період перебування судді Приходько І.В. на лікарняному та у відпустці, завершальний розгляд справи здійснювався 10.09.2021.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

10.12.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Техніка для бізнесу» (надалі - постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТДК ТЕРРА АГРО АСТАРД» (надалі - покупець, відповідач) було укладено Договір поставки №1012-20/1 (надалі - договір), згідно умов якого Постачальник зобов`язується постачати Покупцю Товар, а Покупець зобов`язується приймати та своєчасно здійснювати оплату (пункт 1.1 Договору).

Пунктом 1.2 Договору визначено, що найменування, одиниця вимірювання, кількість, ціна Товару, що підлягає поставці за цим Договором, визначається у рахунках-фактурах та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною Договору - на момент поставки конкретної партії Товару.

Загальна сума Договору становить суму вартості всіх партій Товару, що постачаються відповідно до даного Договору. Ціна кожної окремої партії Товару визначається у рахунках- фактурах, видаткових накладних, що є невід`ємною частиною даного Договору (пункти 2.1 -2.2 Договору).

Згідно з пунктом 2.5 Договору розрахунки за цим Договором між Постачальником та Покупцем здійснюються в безготівковому порядку шляхом перерахування 100% вартості товару, з урахуванням умов п. 2.4 цього Договору, на поточний рахунок Постачальника протягом 7 (семи) календарних днів після отримання Покупцем Товару.

У пункті 3.2 Договору встановлено, що кожна партія Товару, що поставляється в рамках цього Договору (зокрема, її кількість, асортимент тощо), узгоджується сторонами шляхом складання письмового або усного замовлення Покупця уповноваженим представником Покупця, яке надсилається Постачальнику факсом, по телефону, або електронною поштою, або вручається уповноваженому представнику Постачальника особисто.

Пунктом 3.4. Договору сторони погодили, що представники Покупця при прийняті товару зобов`язані надати представнику Постачальника довіреність на отримання даної партії, звірити відповідність кількості і асортименту товару, вказаному у накладній та розписатися за отриманий товар.

У відповідності до пункту 3.5 Договору дата прийняття товару, що вказана Покупцем у видатковій накладній, є датою поставки товару Постачальником.

Право власності на Товар, а також ризики його пошкодження або втрати переходять від Постачальника до Покупця з моменту отримання Товару Покупцем та підписання видаткової накладної (пункт 3.6 Договору).

Підтвердженням отримання товару є видаткова накладна на товар, підписана і затверджена печаткою уповноваженими представниками Покупця та уповноваженими представниками Постачальника одразу після прийому-передачі товару Покупцем (пункт 3.7 Договору).

Згідно пункту 11.1. Договору, даний договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Договір вважається пролонгованим на кожен наступний календарний рік, якщо протягом 15 днів до закінчення терміну його дії сторони у письмовій формі не заявили про його завершення і повне виконання.

Спір виник внаслідок того, що відповідач в порушення умов договору не сплатив вартість поставленого позивачем товару у повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 419 165,28 грн., на яку позивачем також нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що у період спірних правовідносин позивач на виконання умов Договору передавав, а відповідач прийняв товар, що підтверджується копіями видаткових накладних №1/1412/0001 від 14 грудня 2020 на суму 341 801,22 грн. та №1/1612/0003 від 16 грудня 2020 на суму 77 364,06 грн., що в загальній сумі становить 419 165,28 грн., які підписані представниками обох сторін без заперечень та зауважень, в тому числі щодо кількості та якості отриманого товару, а також строку його поставки.

Також у матеріалах справи у відповідності до п.3.4. Договору наявна копія довіреності №362 (дата видачі 11.12.2020, дійсна до 18.12.2020) видана Товариством з обмеженою відповідальністю «ТДК ТЕРРА АГРО АСТАРД» Вороновсьому Геннідію Юрійовичу на отримання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Техніка для бізнесу» цінностей за Рахунком-фактурою №19729 від 10.12.2020.

Разом цим, кількість і асортимент товару, вказаний у видаткових накладних №1/1412/0001 від 14 грудня 2020 на суму 341 801,22 грн. та №1/1612/0003 від 16 грудня 2020 на суму 77 364,06 грн. є ідентичним із переліком, зазначеним у вищевказаній Довіреності.

Позивач зазначає, що оскільки пунктом 2.5 Договору визначено обов`язок Покупця провести розрахунок за отриманий товар протягом 7 (семи) календарних днів після отримання товару, строк оплати за видатковою накладною №1/1412/0001 від 14 грудня 2020 на суму 341 801,22 грн. закінчився 21.12.2020, а строк оплати товару поставленого за видатковою накладною №1/1612/0003 від 16 грудня 2020 на суму 77 364,06 грн. закінчився 23.12.2020.

Так, позивач зазначає, що у зв`язку із наявністю простроченої заборгованості позивачем було направлено відповідачу претензію вих. №210126/5 від 26.01.2021 (на підтвердження чого надано копію фіскального чеку поштової установи від 29.01.2021) з вимогою невідкладно оплатити суму боргу за Договором у розмірі 419 165, 28 грн. Проте, як стверджує позивач, зазначена претензія була залишена Відповідачем без задоволення.

Позивач акцентує увагу суду на тому, що на момент звернення до суду з цією позовною заявою вартість поставленого товару у сумі 419 165, 28 грн. відповідачем оплачена не була.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, матеріали справи свідчать, що відповідач не виконав зобов`язання по сплаті отриманого товару у повному обсязі, в результаті чого виникла заборгованість перед позивачем, розмір якої не спростовано відповідачем, яка складає 419 165, 28 грн.

Враховуючи викладене та зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження повного або часткового погашення спірної заборгованості відповідачем, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність факту наявності боргу у сумі 419 165, 28 грн., яка підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як визначено абзацом 1 ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

За змістом з ч. 2 ст. 217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Пунктом 7.3 Договору встановлено, що за несвоєчасну оплату Покупець виплачує Постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару, що діятиме в період порушення виконання зобов`язань, за кожен день затримки оплати товарів. Пеня нараховується за весь період прострочення виконання грошових зобов`язань, включаючи день оплати.

Судом встановлено, що розрахунок пені за період з 19.02.2020 по 22.07.2020 здійснений позивачем правомірно, з дотриманням приписів законодавства та умов укладеного сторонами Договору.

Зважаючи на обов`язок суду з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, не виходячи при цьому за межі позовних вимог, суд здійснив перевірку наданого позивачем розрахунку та дійшов висновку про те, що сума пені у розмірі 15 827,85 грн. є арифметично вірною, обґрунтованою, здійсненою у відповідності до приписів чинного законодавства та умов Договору, а відтак штрафні санкції в цій частині підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення 3% річних, суд враховує наступне.

Як унормовано приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник , який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а 3% річних є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних в межах заявленого періоду, суд приходить до висновку про задоволення вимог та стягнення з відповідача 3 844,99 грн. - 3% річних та 9 695,29 грн. - інфляційних втрат, оскільки такий розрахунок є обґрунтованим та арифметично вірним.

Частинами 3, 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищезазначене в сукупності, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини, приймаючи до уваги, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог, господарський суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Судовий збір покладається на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТДК ТЕРРА АГРО АСТАРД" (Україна, 04074, місто Київ, ВУЛИЦЯ ВИШГОРОДСЬКА, будинок 12, приміщення 407-А, ідентифікаційний код 40330020) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ТЕХНІКА ДЛЯ БІЗНЕСУ" (Україна, 79040, Львівська обл., місто Львів, вул.П`ясецького А., будинок 12, ідентифікаційний код 22396671) суму основного боргу у розмірі 419 165,28 грн., пеню у розмірі 15 827,85 грн., 3% річних у розмірі 3 844,99 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 695,29 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 728,00 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 10.09.2021.

Суддя І.В. Приходько