ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року м.Харків Справа № 913/323/21
Провадження №15/913/323/21
про стягнення 121 139 грн 50 коп.
Суддя Смола С.В.
Секретар судового засідання Селіверстова Н.О.
У засіданні брали участь:
від позивача: Кричковська А.І. представник за довіреністю від 19.07.2021 (у режимі відеоконференції);
від відповідача: представник не прибув.
Приватне підприємство «Підшипникзбут» (далі ПП «Підшипникзбут») 25.05.2021 (дата оформлення відповідного поштового відправлення) звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» (далі АТ «Лисичанськвугілля») про стягнення заборгованості за договором від 15.05.2017 №06-410 у сумі 36 402 грн 53 коп., інфляційних нарахувань у сумі 6 116 грн 24 коп., 3% річних у сумі 2 972 грн 03 коп., пені в сумі 2 305 грн 25 коп., заборгованості за договором від 23.05.2019 №06-487 у сумі 60 512 грн 96 коп., інфляційних нарахувань у сумі 5 910 грн 83 коп., 3% річних у сумі 3 087 грн 47 коп., пені в сумі 3 832 грн 09 коп.
Позивач зазначив, що покупцем не здійснено в повному обсязі розрахунок за отриману продукцію, а саме за видатковими накладними від 06.09.2018 №1274, від 18.09.2018 №1318, від 25.09.2018 №1334.
Заборгованість за договором поставки від 15.05.2017 №06-410 становить 36 402 грн 53 коп., на яку ПП «Підшипникзбут» відповідно до умов п.8.4 договору нараховані пеня в сумі 2 305 грн 25 коп. та згідно із ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 2 972 грн 03 коп. та інфляційні втрати в сумі 6 116 грн 24 коп.
Також 23.05.2019 між сторонами на підставі тендерних торгів, проведених через систему електронних закупівель, укладено договір №06-487, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити продукцію, а саме: Вальниці код ДК 021:2015-444400006 Підшипники-77 найменувань (або еквівалент), у власність покупця в асортименті, кількості, в терміни і за ціною узгодженими сторонами в цьому договорі і відповідно до Специфікації №1, яка є невід`ємною частиною даного договору.
Позивач указав, що ним належним чином виконано зобов`язання за договором від 23.05.2019 та поставлено продукцію за видатковими накладними від 10.06.2019 №899, від 10.06.2019 №900, від 12.06.2019 №918, від 14.06.2019 №935, від 14.06.2019 №937, від 11.07.2019 №1058, від 05.09.2019 №1340, від 10.09.2019 №1373, від 10.09.2019 №1374, від 18.10.2019 №1570, 23.10.2019 №1598, від 29.10.2019 №1628 на загальну суму 200 512 грн 96 коп.
Відповідач поставлену продукцію оплатив частково в сумі 140 000 грн 00 коп., у т.ч. 23.08.2019 оплата в сумі 70 000 грн 00 коп. та 16.10.2019 оплата в сумі 70 000 грн 00 коп.
Заборгованість за договором поставки від 23.05.2019 №06-487 становить 60 512 грн 96 коп., на яку ПП «Підшипникзбут» відповідно до умов п.8.4 договору нараховані пеня в сумі 3 832 грн 09 коп. та згідно із ст.625 Цивільного кодексу України 3% річних у сумі 3 087 грн 47 коп. та інфляційні втрати в сумі 5 910 грн 83 коп.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.06.2021 справа передана на розгляд судді Смолі С.В.
Ухвалою господарського суду від 03.06.2021 позовну заяву ПП «Підшипникзбут» залишено без руху.
Ухвалою суду від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначене на 28.07.2021.
Ухвалою суду від 28.07.2021 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 12.08.2021.
12.08.2021 від позивача на адресу електронної пошти суду надійшли додаткові пояснення, підписані кваліфікованим електронним підписом, від 11.08.2021, у яких він зазначив, що за договором від 15.05.2017 №06-410 неоплаченою залишається сума за видатковою накладною від 18.09.2018 №1318 у розмірі 17 387 грн 04 коп., за видатковою накладною від 25.09.2018 №1334 у розмірі 8 625 грн 17 коп. та частково неоплачена сума за видатковою накладною від 06.09.2018 №1274 у розмірі 10 390 грн 32 коп.
27.08.2018 АТ «Лисичанськвугілля» здійснено платіж у розмірі 10 910 грн 40 коп., з яких 4 380 грн 29 коп. за домовленістю сторін було враховано до наступної оплати, а саме до оплати за видатковою накладною від 06.09.2018 №1274.
Зазначив, що заборгованість за договором від 23.05.2019 №06-487 складає 60 512 грн 96 коп.
23.08.2019 відповідач здійснив оплату в розмірі 70 000 грн 00 коп. на підставі рахунків від 10.06.2019 №1226, №1346, №1349, №1379, які зараховані як оплата за поставку товару на підставі видаткових накладних №899 у розмірі 32 042 грн 63 коп., №900 у розмірі 22 148 грн 80 коп., №935 у розмірі 10 339 грн 33 коп. та часткова оплата за видатковою накладною №937 у розмірі 5 469 грн 24 коп.
16.10.2019 відповідач здійснив другий платіж у розмірі 70 000 грн 00 коп. на підставі рахунків від 09.07.2019 №1551, від 02.09.2019 №1890, від 11.06.2019 №1403, які зараховані як оплата за поставку товару на підставі видаткових накладних №1058 у розмірі 15 257 грн 11 коп., №1329 у розмірі 24 607 грн 93 коп., №1340 у розмірі 13 125 грн 74 коп., №1374 у розмірі 12 369 грн 06 коп. та часткова оплата за видатковою накладною №918 у розмірі 4 640 грн 15 коп.
Зазначив, що неоплаченими залишилися видаткові накладні №1373, №1570, №1598, №1628 та частково неоплачені видаткові накладні №918, №937.
До письмових пояснень додані, зокрема, відповідні розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за договором від 15.05.2017 №06-410 та копія акту звірки взаємних розрахунків за період 01.01.2018-30.07.2021.
Ухвалою суду від 12.08.2021 відкладено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 30.08.2021.
Відповідач відзив на позовну заяву не подав.
Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною 8 ст.252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, господарський суд
15.05.2017 між ПАТ «Лисичанськвугілля», яке у подальшому перейменоване на АТ «Лисичанськвугілля» як покупцем та ПП «Підшипникзбут» як постачальником укладений договір №06-410 (далі договір №06-410) на підставі тендерних торгів, проведених через систему електронних закупівель, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити продукцію, а саме: вальниці код ДК 021:2015-44440000-6 (підшипники) 109 найменувань (або еквівалент) у власність покупця в асортименті, кількості, в терміни і за ціною узгодженими сторонами в цьому договорі і відповідно до специфікації №1, яка є невід`ємною частиною даного договору (п.1.1 договору).
Відповідно до п.1.4 договору №06-410 загальна вартість продукції по договору 1 845 000 грн 00 коп. (з ПДВ).
Згідно з п.4.2 договору №06-410 покупець здійснює оплату протягом 60-ти робочих днів з моменту постачання продукції.
У відповідності до п.8.4 договору №06-410 за порушення термінів оплати покупець сплачує постачальнику неустойку у розмірі однієї облікової ставки НБУ, діючої на момент невиконання обов`язків за кожний прострочений день від суми нездійсненої оплати.
Договір діє з моменту його підписання до 31.12.2017, а в частині зобов`язань до повного і належного їх виконання (п.10.1 договору №06-410).
До вказаного договору між сторонами підписана специфікація №1, у якій обумовлені найменування товару або еквівалент, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість.
23.05.2019 між ПАТ «Лисичанськвугілля», яке у подальшому перейменоване на АТ «Лисичанськвугілля» як покупцем та ПП «Підшипникзбут» як постачальником укладений договір №06-487 (далі договір №06-487) на підставі тендерних торгів, проведених через систему електронних закупівель, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити продукцію, а саме: вальниці код ДК 021:2015-44440000-6-підшипники-77 найменувань (або еквівалент), у власність покупця в асортименті, кількості, в терміни і за ціною узгодженими сторонами в цьому договорі і відповідно до специфікації №1, яка є невід`ємною частиною даного договору (п.1.1 договору).
Відповідно до п.1.4 договору №06-487 загальна вартість продукції по договору 1 762 000 грн 16 коп., у т.ч. ПДВ 293 666 грн 69 коп.
Згідно з п.4.2 договору №06-487 покупець здійснює оплату протягом 30-ти календарних днів з моменту постачання продукції.
У відповідності до п.8.4 договору №06-487 за порушення термінів оплати покупець сплачує постачальнику неустойку у розмірі однієї облікової ставки НБУ, діючої на момент невиконання обов`язків за кожний прострочений день від суми нездійсненої оплати.
Договір діє з моменту його підписання до 31.12.2019, а в частині зобов`язань до повного і належного їх виконання (п.10.1 договору №06-487).
До вказаного договору між сторонами підписана специфікація №1, у якій обумовлені найменування товару або еквівалент, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість.
На виконання вказаних умов договорів №06-410 та №06-487 позивач поставляв відповідачеві товар за видатковими накладними.
Відповідач поставлений товар своєчасно не оплатив, внаслідок чого за ним виникла заборгованість за договором №06-410 у сумі 36 402 грн 53 коп. та за договором №06-487 у сумі 60 512 грн 96 коп., за стягненням якої позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За своєю правовою природою укладені між сторонами у справі договори 15.05.2017 №06-410 та від 23.05.2019 №06-487 є договорами поставки, до яких слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.
Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 ЦК України.
Згідно з ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
На виконання умов договору від 15.05.2017 №06-410 позивач поставляв відповідачеві товар, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями видаткових накладних та довіреностей на отримання товару.
Так, за видатковими накладними від 06.09.2018 №1274, від 18.09.2018 №1318, від 25.09.2018 №1334 позивач поставив відповідачеві товар на загальну суму 40 792 грн 99 коп., який отриманий уповноваженими особами АТ «Лисичанськвугілля», що підтверджується копіями довіреностей на отримання товару від 03.09.2018 №181, від 18.09.2018 №187, від 24.09.2018 №188.
Відповідач поставлений товар за договором від 15.05.2017 №06-410 оплатив частково в сумі 4 390 грн 46 коп.
Як зазначив позивач у письмових поясненнях, здійснений 27.08.2018 АТ «Лисичанськвугілля» платіж у сумі 10 910 грн 40 коп., частково у сумі 4 380 грн 29 коп. за домовленістю сторін було враховано до наступної оплати, а саме до оплати за видатковою накладною від 06.09.2018 №1274.
Приписами ч.1 ст.530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Згідно з п.4.2 договору №06-410 покупець здійснює оплату протягом 60-ти робочих днів з моменту постачання продукції.
Господарський суд ураховує, що кожна поставка позивачем відповідачеві товару за видатковою накладною є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України, яке має свій строк (термін) виконання.
При цьому суд бере до уваги наступне.
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
За змістом ст.252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Частиною 5 ст.254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.
Оскільки сторонами у п.4.2 договору визначено саме строк виконання зобов`язання з оплати поставленого товару, суд, визначаючи початок періоду прострочення, керується вказаними висновками Верховного Суду.
Відтак, граничними строками виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості за поставлений позивачем товар за видатковими накладними від 06.09.2018 №1274 буде 30.11.2018 (вихiдний 14 жовтня 2018 року, неділя, День захисника України переноситься нa понеділoк 15 жовтня 2018 року), від 18.09.2018 №1318 13.12.2018, від 25.09.2018 №1334 19.12.2018, а не 29.11.2018, 12.12.2018, 18.12.2018 відповідно як визначено позивачем у розрахунку заборгованості за вказаними видатковими накладними.
Відповідач в обумовлений п.4.2 договору від 15.05.2017 №06-410 строк оплату за поставками за видатковими накладними від 06.09.2018 №1274, від 18.09.2018 №1318, від 25.09.2018 №1334 здійснив частково в сумі 4 380 грн 29 коп., внаслідок чого має місце неналежне виконання своїх зобов`язань за зазначеним договором відповідачем.
Отже, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар за договором від 15.05.2017 №06-410 складає 36 402 грн 53 коп.
Суд бере до уваги, що у акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 30.07.2021 за договором від 15.05.2017 №06-410 відповідач визнав розмір заборгованості в сумі 36 402 грн 53 коп.
На виконання умов договору від 23.05.2019 №06-487 позивач поставляв відповідачеві товар, що підтверджується видатковими накладними від 10.06.2019 №899, від 10.06.2019 №900, від 12.06.2019 №918, від 14.06.2019 №935, від 14.06.2019 №937, від 11.07.2019 №1058, від 03.09.2019 №1329, від 05.09.2019 №1340, від 10.09.2019 №1373, від 10.09.2019 №1374, від 18.10.2019 №1570, від 23.10.2019 №1598, від 29.10.2019 №1628 на загальну суму 200 512 грн 96 коп., який отриманий уповноваженими особами АТ «Лисичанськвугілля», що підтверджується копіями відповідних довіреностей на отримання товару.
Згідно з п.4.2 договору №06-487 покупець здійснює оплату протягом 30-ти календарних днів з моменту постачання продукції.
Відтак, граничними строками виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості за поставлений позивачем товар за видатковими накладними від 10.06.2019 №899 буде 10.07.2019, від 10.06.2019 №900 10.07.2019, від 12.06.2019 №918 12.07.2019, від 14.06.2019 №935 15.07.2019 (оскільки 14.07.2019 вихідний неділя), від 14.06.2019 №937 15.07.2019 (оскільки 14.07.2019 вихідний неділя), від 11.07.2019 №1058 12.08.2019 (оскільки 10-11.08.2019 вихідні субота та неділя), від 03.09.2019 №1329 03.10.2019, від 05.09.2019 №1340 07.10.2019 (оскільки 05-06.10.2019 вихідні субота та неділя), від 10.09.2019 №1373 10.10.2019, від 10.09.2019 №1374 10.10.2019, від 18.10.2019 №1570 18.11.2019, від 23.10.2019 №1598 22.11.2019, від 29.10.2019 №1628 28.11.2019, а не 23.07.2019, 25.07.2019, 27.07.2019, 21.08.2019, 04.10.2019, 22.10.2019, 17.11.2019, 21.11.2019, 27.11.2019 відповідно як визначено позивачем у розрахунку заборгованості за вказаними видатковими накладними.
Відповідач в обумовлений п.4.2 договору від 23.05.2019 №06-487 строк оплату за поставками за видатковими накладними від 10.06.2019 №899, від 10.06.2019 №900, від 12.06.2019 №918, від 14.06.2019 №935, від 14.06.2019 №937, від 11.07.2019 №1058, від 03.09.2019 №1329, від 05.09.2019 №1340, від 10.09.2019 №1373, від 10.09.2019 №1374, від 18.10.2019 №1570, від 23.10.2019 №1598, від 29.10.2019 №1628 здійснив частково в сумі 140 000 грн 00 коп., внаслідок чого має місце неналежне виконання своїх зобов`язань за зазначеним договором відповідачем.
Отже, заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар за договором від 23.05.2019 №06-487 складає 60 512 грн 96 коп.
Суд бере до уваги, що у акті звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2018 по 30.07.2021 за договором від 23.05.2019 №06-487 відповідач визнав розмір заборгованості в сумі 60 512 грн 96 коп.
З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором №06-410 у сумі 36 402 грн 53 коп. та за договором №06-487 у сумі 60 512 грн 96 коп.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто неналежне виконання.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за договором №06-410 за період з 14.11.2020 по 14.05.2021 у сумі 2 305 грн 25 коп. суд зазначає наступне.
Стаття 216 ГК України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.
Згідно п.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Частиною 1 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Частиною 3 вказаної статті визначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до п.8.4 договору №06-410 за порушення термінів оплати покупець сплачує постачальнику неустойку у розмірі однієї облікової ставки НБУ, діючої на момент невиконання обов`язків за кожний прострочений день від суми нездійсненої оплати.
Як убачається із наданого позивачем розрахунку пені за договором №06-410 (а.с.112-113 т.1) нарахування пені за видатковими накладними від 06.09.2018 №1274, від 18.09.2018 №1318, від 25.09.2018 №1334 здійснено за період з 14.11.2020 по 14.05.2021.
У той же час, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суд зауважує, що умовами договору №06-410 сторони не передбачили можливості нарахування пені понад шість місяців.
З огляду на викладене, ураховуючи встановлені судом і зазначені вище граничні строки оплати товару за поставками за видатковими накладними від 06.09.2018 №1274, від 18.09.2018 №1318, від 25.09.2018 №1334, суд приходить до висновку про те, що початком періоду прострочення виконання зобов`язання зі сплати заборгованості за видатковою накладною від 06.09.2018 №1274 буде 01.12.2018, а періодом, за який нараховується пеня 01.12.2018 01.06.2019; за видатковою накладною від 18.09.2018 №1318 14.12.2018, період нарахування пені - з 14.12.2018 по 14.06.2019; за видатковою накладною від 25.09.2018 №1334 20.12.2018, період нарахування пені - з 20.12.2018 по 20.06.2019.
Отже позивачем при розрахунку пені за договором №06-410 за поставками за видатковими накладними від 06.09.2018 №1274, від 18.09.2018 №1318, від 25.09.2018 №1334 приписи ч.6 ст.232 ГК України не дотримані, нарахування пені здійснено понад 6 місяців, з огляду на що у задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої на вказані зобов`язання, за період з 14.11.2020 по 14.05.2021 у сумі 2 305 грн 25 коп. слід відмовити.
Крім того, у порушення умов п.8.4 договору №06-410 позивачем нарахування пені здійснювалось, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.
Відносно вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за договором №06-487 за період з 14.11.2020 по 14.05.2021 у сумі 3 832 грн 09 коп. суд зазначає наступне.
У відповідності до п.8.4 договору №06-487 за порушення термінів оплати покупець сплачує постачальнику неустойку у розмірі однієї облікової ставки НБУ, діючої на момент невиконання обов`язків за кожний прострочений день від суми нездійсненої оплати.
Як убачається із наданого позивачем розрахунку пені за договором №06-487 (а.с.114-117 т.1) нарахування пені за видатковими накладними від 10.06.2019 №899, від 10.06.2019 №900, від 12.06.2019 №918, від 14.06.2019 №935, від 14.06.2019 №937, від 11.07.2019 №1058, від 03.09.2019 №1329, від 05.09.2019 №1340, від 10.09.2019 №1373, від 10.09.2019 №1374, від 18.10.2019 №1570, від 23.10.2019 №1598, від 29.10.2019 №1628 здійснено за період з 14.11.2020 по 14.05.2021.
У той же час, відповідно до ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Суд зауважує, що умовами договору №06-487 сторони не передбачили можливості нарахування пені понад шість місяців.
З огляду на викладене, ураховуючи встановлені судом і зазначені вище граничні строки оплати товару за поставками за видатковими накладними від 10.06.2019 №899, від 10.06.2019 №900, від 12.06.2019 №918, від 14.06.2019 №935, від 14.06.2019 №937, від 11.07.2019 №1058, від 03.09.2019 №1329, від 05.09.2019 №1340, від 10.09.2019 №1373, від 10.09.2019 №1374, від 18.10.2019 №1570, від 23.10.2019 №1598, від 29.10.2019 №1628, суд приходить до висновку про те, що початком періоду прострочення виконання зобов`язання зі сплати заборгованості за видатковою накладною від 10.06.2019 №899 буде 11.07.2019, а періодом, за який нараховується пеня 11.07.2019 11.01.2020; за видатковою накладною від 10.06.2019 №900 11.07.2019, період нарахування пені - з 11.07.2019 по 11.01.2020; за видатковою накладною від 12.06.2019 №918 13.07.2019, період нарахування пені - з 13.07.2019 по 13.01.2020; за видатковою накладною від 14.06.2019 №935 16.07.2019, період нарахування пені - з 16.07.2019 по 16.01.2020; за видатковою накладною від 14.06.2019 №937 16.07.2019, період нарахування пені - з 16.07.2019 по 16.01.2020; за видатковою накладною від 11.07.2019 №1058 13.08.2019, період нарахування пені - з 13.08.2019 по 13.02.2020; за видатковою накладною від 03.09.2019 №1329 04.10.2019, період нарахування пені - з 04.10.2019 по 04.04.2020; за видатковою накладною від 05.09.2019 №1340 08.10.2019, період нарахування пені - з 08.10.2019 по 08.04.2020; за видатковою накладною від 10.09.2019 №1373 11.10.2019, період нарахування пені - з 11.10.2019 по 11.04.2020; за видатковою накладною від 10.09.2019 №1374 11.10.2019, період нарахування пені - з 11.10.2019 по 11.04.2020; за видатковою накладною від 18.10.2019 №1570 19.11.2019, період нарахування пені - з 19.11.2019 по 19.05.2020; за видатковою накладною від 23.10.2019 №1598 23.11.2019; за видатковою накладною від 29.10.2019 №1628 29.11.2019, період нарахування пені - з 29.11.2019 по 29.05.2020.
Отже позивачем при розрахунку пені за договором №06-487 за поставками за видатковими накладними від 10.06.2019 №899, від 10.06.2019 №900, від 12.06.2019 №918, від 14.06.2019 №935, від 14.06.2019 №937, від 11.07.2019 №1058, від 03.09.2019 №1329, від 05.09.2019 №1340, від 10.09.2019 №1373, від 10.09.2019 №1374, від 18.10.2019 №1570, від 23.10.2019 №1598, від 29.10.2019 №1628 приписи ч.6 ст.232 ГК України не дотримані, нарахування пені здійснено понад 6 місяців, з огляду на що у задоволенні вимог про стягнення пені, нарахованої на вказані зобов`язання, за період з 14.11.2020 по 14.05.2021 у сумі 3 832 грн 09 коп. слід відмовити.
Крім того, у порушення умов п.8.4 договору №06-487 позивачем нарахування пені здійснювалось, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ.
Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих за договором №06-410 за період з 30.11.2018 по 14.05.2021 у сумі 2 972 грн 03 коп. та за договором №06-487 за період з 24.07.2019 по 14.05.2021 у сумі 3 087 грн 47 коп. суд зазначає наступне.
Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, за цією нормою Цивільного кодексу України боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за договорами №06-410 та №06-487, які додані до позовної заяви та до додаткових пояснень від 11.08.2021, суд вважає їх неправильними, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення за кожною видатковою накладною як за договором №06-410, так і за договором №06-487.
Водночас господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок 3% річних, нарахованих за договорами №06-410 та №06-487, зроблений за допомогою програми «Законодавство» у межах заявлених позивачем періодів та сум:
№ та дата видаткової накладноїСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Часткова оплата, в грн.Період нарахування 3% річнихКількість днів простроченняСума 3% річних, грн
За договором №06-410
Усього за договором: 2 645,39
За договором №06-487
11.07.2019 №105812.08.201915 257,11 22.08.2019-15.10.20195568,97
05.09.2019 №134007.10.201913 125,74 08.10.2019-15.10.201988,63
10.09.2019 №137310.10.2019638,66 23.10.2019-14.05.202157029,87
18.10.2019 №157018.11.201937 347,52 19.11.2019-14.05.20215431 663,76
Усього за договором: 3 027,84
Ураховуючи викладене, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є 3% річних, нараховані за договором №06-410 за період з 30.11.2018 по 14.05.2021 у сумі 2 645 грн 39 коп. та за договором №06-487 за період з 24.07.2019 по 14.05.2021 у сумі 3 027 грн 84 коп., усього в сумі 5 673 грн 23 коп.
Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача інфляційних, нарахованих за договором №06-410 за період з грудня 2018 року по квітень 2021 року в сумі 6 116 грн 24 коп. та за договором №06-487 за період з серпня 2019 року по квітень 2021 року в сумі 5 910 грн 83 коп. суд зазначає наступне.
Перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат за договорами №06-410 та №06-487, які додані до позовної заяви та до додаткових пояснень від 11.08.2021, суд вважає їх неправильними, оскільки позивачем невірно визначено початок періоду прострочення за кожною видатковою накладною як за договором №06-410, так і за договором №06-487. Крім того, за видатковою накладною від 05.09.2019 №1340, ураховуючи період прострочення з 08.10.2019-15.10.2019 інфляційні втрати нараховані необґрунтовано, оскільки період прострочення складає менше 15 днів.
Водночас господарський суд вважає за необхідне навести власний розрахунок інфляційних втрат, нарахованих за договорами №06-410 та №06-487, зроблений за допомогою програми «Законодавство» у межах заявлених позивачем періодів та сум:
№ та дата видаткової накладноїСтрок оплатиСума заборгованості в грн.Часткова оплата, в грн.Період нарахування Індекс інфляції за весь період простроченняСума інфляції, грн
За договором №06-410
06.09.2018 №127430.11.201810 400,4910,17 01.06.2020Грудень 2018-травень 2020106,8707,23
10 390,32 Червень 2020-квітень 2021108,1841,62
18.09.2018 №131813.12.201817 387,04 Грудень 2018-квітень 2021115,42 677,61
Усього за договором: 5 477,11
За договором №06-487
11.07.2019 №105812.08.201915 257,11 Вересень 2019100,7106,80
10.09.2019 №137310.10.2019638,66 Листопад 2019-квітень 2021109,963,24
10.09.2019 №137410.10.201912 369,06 Листопад 2019-квітень 2021109,91 224,72
18.10.2019 №157018.11.201937 347,52 Грудень 2019-квітень 2021109,83 660,06
Усього за договором: 5 780,22
З огляду на викладене обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню є інфляційні втрати, нараховані за договором №06-410 за період з грудня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 5 477 грн 11 коп. та за договором №06-487 за період з серпня 2019 року по квітень 2021 року в сумі 5 780 грн 22 коп., усього в сумі 11 257 грн 33 коп.
Відповідач позов не оспорив, доказів відсутності заборгованості не подав.
Ураховуючи викладене, позов підлягає задоволенню частково.
Судовий збір у сумі 2 270 грн 00 коп. покладається на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.129 ГПК України.
Крім того, позивач у позовній заяві просив суд зазначити в резолютивній частині рішення про стягнення 3% річних та інфляційних втрат до моменту повного виконання рішення суду.
Відповідно до ч.10 ст.238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Тобто, вимога про зазначення в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення не є самостійною позовною вимогою, а є за своєю правовою природою клопотанням позивача заявленим до суду про використання останнім передбаченого ч.10 ст.238 ГПК України відповідного права.
Отже, зазначаючи в тексті судового рішення про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення, суд лише використовує своє право на вчинення дій, передбачене ч.10 ст.238 ГПК України.
Остаточна сума відсотків у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.
Указана норма убезпечує особу, на користь якої ухвалено рішення, від повторних звернень до суду з вимогами про стягнення нарахування після ухвалення рішення.
Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.
Суд зауважує, що приписами ч.10 ст.238 ГПК України не передбачено можливості нарахування інфляційних втрат до моменту виконання рішення, з огляду на що клопотання позивача в зазначеній частині задоволенню не підлягає.
Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне зазначити в рішенні суду про нарахування та стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних з 15.05.2021 до моменту виконання рішення з урахуванням вимог законодавства України, що регулюють таке нарахування (ст.625 ЦК України).
Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240, 252 ГПК України, господарський суд
1. Позов Приватного підприємства «Підшипникзбут» до Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» задовольнити частково.
- за договором від 15.05.2017 №06-410: основний борг у сумі 36 402 грн 53 коп., 3% річних у сумі 2 645 грн 39 коп., інфляційні втрати в сумі 5 477 грн 11 коп.;
- за договором від 23.05.2019 №06-487: основний борг у сумі 60 512 грн 96 коп., 3% річних у сумі 3 027 грн 84 коп., інфляційні втрати в сумі 5 780 грн 22 коп.;
- судовий збір у сумі 2 133 грн 33 коп.
Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, починаючи з 15.05.2021 нараховувати та стягувати з Акціонерного товариства «Лисичанськвугілля» на користь Приватного підприємства «Підшипникзбут» 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основного боргу до моменту виконання рішення в частині стягнення основного боргу за формулою:
сума залишку основного боргу Х 3% Х кількість днів прострочення : кількість днів у відповідному році,
про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.
3. У решті позову відмовити.
4. Учасники справи:
Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 06.09.2021.

Суддя С. Смола