РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.09.2021Справа № 910/9446/21
За позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна»

про стягнення 8 695, 92 грн,

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 8 695, 92 грн з яких: 6 916, 26 грн страхове відшкодування, 770, 12 грн пеня, 332, 32 грн 3% річних та 677, 22 грн інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем в силу положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність власника транспортного засобу, водієм якого скоєно дорожньо-транспортну пригоду, застрахована відповідачем на підставі полісу, позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/9446/21, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

05.07.2021 від МТСБУ на виконання вимог ухвали суду надійшли відомості щодо умов укладеного відповідачем страхового договору (полісу).

06.07.2021 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог, зокрема, зазначає, що позивачем не було надано усіх документів необхідних для виплати страхового відшкодування, листом за № 580 від 12.09.2019 відповідач звертався до позивача з проханням надати необхідні документи для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначає, що всі необхідні документи отримав лише 24.06.2021 разом з позовом після чого, відповідачем було сплачено на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 6 916, 26 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 500182737 від 24.06.2021.

16.07.2021 від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, у якій останній просить стягнути з відповідача суму грошових коштів у розмірі 1 779, 66 грн, з яких: 770, 12 грн пеня, 332, 32 грн 3% річних та 677, 22 грн інфляційні втрати.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Дослідивши надану позивачем заяву про зменшення розміру позовних вимог, суд визнає її такою, що подана з дотриманням приписів чинного процесуального законодавства, зокрема положень ч. 5. ст. 46, ст. 170 Господарського процесуального кодексу України, тому приймає до розгляду заяву позивача та визначає ціну позову з її урахуванням.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність в матеріалах справи всіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду і вирішення цього спору, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи, призначеної до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання), за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У зв`язку з перебуванням судді Карабань Я.А. у період з 09.08.2021 по 09.09.2021 у відпустці, суд здійснює розгляд справи, відповідно до статті 252 Господарського процесуального кодексу України, у перший робочий день після виходу з відпустки - 10.09.2021.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

10.09.2018 між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № FO-00192865 (надалі - договір), предметом якого є страхування транспортного засобу «Toyota C-HR» державний номер НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 5. договору строк його дії встановлено з 00 год. 00 хв. 11.09.2018 по 24 год. 00 хв. 10.09.2019.

22.07.2019 у місті Одесі по вулиці Бочарова відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Mercedes-Benz» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та транспортного засобу «Toyota C-HR» державний номер НОМЕР_1 .

Постановою Суворовського районного суду міста Одеси від 28.08.2019 року в справі № 523/12213/19 (номер провадження № 3/523/5152/19), водія ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Вказана дорожньо-транспортна пригода призвела до пошкодження транспортних засобів, зокрема, застрахованого транспортного засобу «Toyota C-HR» державний номер НОМЕР_1 .

24.07.2019 страхувальник звернувся до страховика із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором.

Відповідно до рахунків № 8053 та №7-00000134 від 24.07.2019 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Toyota C-HR» державний номер НОМЕР_1 в загальній сумі становить 7 916, 26 грн.

24.07.2020 позивачем на підставі рахунків вказаних вище складено страхові акти № 24443Р/21/2019 та № 24440Р/21/2019 на розрахунок суми страхового відшкодування.

26.07.2019 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в загальному розмірі 7 916, 26 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 39267 від 26.07.2019 на суму 5 916, 26 та платіжним дорученням № 39265 від 26.07.2019 на суму 2 000, 00 грн.

Отже, у відповідності до умов договору добровільного страхування наземного транспорту № FO-00192865, у зв`язку із настанням страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено потерпілій особі страхове відшкодування в розмірі 7 916, 26 грн.

Відповідно до ст. 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов`язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілої особи страхового відшкодування, є засновані на суброгації - переході до позивача права вимоги потерпілої в деліктному зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц.

Як убачається з матеріалів справи, на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність транспортного засобу «Mercedes-Benz» державний номер НОМЕР_2 була застрахована відповідачем на підставі полісу серії АО № 003104581, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з центральної бази даних МТСБУ станом на 22.07.2019 та інформацією наданою Моторно (транспортним) страховим бюро України по полісу серії АО № 003104581.

Вказаний вище поліс, передбачає франшизу в розмірі 1 000,00 грн та страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, спричинену майну 100 000, 00 грн.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України, ст. 27 Закону України "Про страхування", з урахуванням положення п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», набув права вимоги до відповідача.

Тому, в даному випадку саме відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності автомобіля «Mercedes-Benz» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , тобто особи, яка винна в ДТП, має відшкодовувати збитки, що були завдані внаслідок ДТП у межах ліміту відповідальності за вирахуванням франшизи.

Як убачається із матеріалів справи, з метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з заявою № Г0401/5828 від 15.08.2019 про виплату страхового відшкодування, в якій просив здійснити виплату страхового відшкодування, яка отримана відповідачем 19.08.2019, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 136, до якого додано наступні документи: копію договору добровільного комплексного страхування, копію заяви про страхову подію, копію посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, копію довідки УППР, копію калькуляції, копію акта огляду пошкодженого ТЗ, копію заяви на виплату страхового відшкодування, копію страхового акта та розрахунку страхового відшкодування, копію платіжного доручення, копію довіреності.

У зв`язку з тим, що відповідач не сплатив суму страхового відшкодування позивачу, останній звернувся до суду з позовом про стягнення 6 916, 26 грн (7 916, 26 грн - 1 000, 00 грн франшиза) суми страхового відшкодування.

Разом з тим, після відкриття провадження в справі, відповідачем сплачено суму страхового відшкодування в розмірі 6 916, 26 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 500182737 від 24.06.2021., у зв`язку з чим позивачем зменшено позовні вимоги в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 6 916, 26 грн.

Також у зв`язку із несвоєчасною сплатою відповідачем за страхове відшкодування, позивачем нараховано до стягнення 770, 12 грн пені за період прострочення з 20.11.2019 по 10.05.2020, 332, 32 грн 3% річних за період прострочення з 20.11.2019 по 09.06.2021 та 677, 22 грн інфляційних втрат за період з грудня 2019 по квітень 2021.

Згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Рекомендованим повідомленням № 136 підтверджується, що 19.08.2019 відповідач отримав заяву позивача про виплату страхового відшкодування, однак своєчасно не виконав своїх обов`язків із відшкодування такої суми.

Відтак, зважаючи на положення п. 36.2 ст. 36 Закону та ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, встановлений законом 90-денний строк на виплату суми страхового відшкодування відповідачем сплив 18.11.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори та інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Статтю 625 Цивільного кодексу України розміщено у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 Цивільного кодексу України. Отже, положення розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні (підрозділ 1 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу ІІІ книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, дія ст. 625 Цивільного кодексу України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт). Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17, від 16.05.2018 у справі №14-16цс18 та постановах Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 908/2552/17, від 04.12.2019 по справі №910/13238/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11.04.2018 у справі №758/1303/15-ц дійшла висновку, що за змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Правовідносини, в яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням. Вказану правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 20.04.2018 по справі №910/12028/17.

Перевіривши розрахунок про стягнення 3 % річних наданий позивачем у розмірі 322, 32 грн за період з 20.11.2019 по 09.06.2021 судом визнано його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення 3 % річних підлягають задоволенню.

Також перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 677, 22 грн за період з грудня 2019 по квітень 2021 року, суд встановив, що він є арифметично вірним, а тому позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню.

Крім цього, згідно з пунктом 36.5 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Статтями 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки правовідносини з відшкодування шкоди в порядку суброгації (а не регресу), які склалися між сторонами в справі, є грошовим зобов`язаннями, на які в разі несвоєчасного виконання нараховуються штрафні санкції передбачені статтею 625 ЦК України, тому суд вважає за можливе нарахування трьох процентів річних, інфляційних нарахувань, а також нарахування пені.

Судом встановлено, що відповідачем було допущено прострочення строків оплати визначених ч. 5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оплата страхового відшкодування не здійснена, відповідно є підстави для стягнення з відповідача пені за період прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня

Перевіривши розрахунок позивача про стягнення пені в розмірі 770, 12 грн за період з 20.11.2019 по 10.05.2020, судом визнано його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача про неможливість прийняття рішення про виплату страхового відшкодування позивачу, в зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів для встановлення всіх обставин страхового випадку, оскільки в матеріалах справи відсутнє підтвердження направлення відповідачем заяви № 580 від 12.09.2019 (опис вкладення та розрахунковий документ поштового відділення) з проханням надати необхідні документи для виплати страхового відшкодування та отримання останньої позивачем.

Окрім того, як убачається із матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з заявою № Г0401/5828 від 15.08.2019 про виплату страхового відшкодування, до якої додав перелік документів, що відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд звертає увагу, що вичерпний перелік документів які додаються до заяви про страхове відшкодування визначений в ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та документи, які, як зазначає відповідач, ним витребовувались у позивача в зазначеному переліку відсутні.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, згідно положень ст. 74 Господарського процесуального кодексу України. Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на вищенаведені норми, враховуючи доведення позивачем своїх позовних вимог, а відповідачем не представлення суду більш вірогідних доказів, ніж ті, які надані позивачем, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 770, 12 грн пені, 332, 32 грн 3% річних та 677, 22 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 86, 129, 232-234, 240, 250-252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (04070, місто Київ,вулиця Іллінська, будинок 8, ідентифікаційний код 25395057) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 65, ідентифікаційний код 30115243) 770 (сімсот сімдесят) грн 12 коп. пені, 332 (триста тридцять дві) грн 32 коп. 3% річних, 677 (шістсот сімдесят сім) грн 22 коп. інфляційних втрат та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Суддя Я.А. Карабань