ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" серпня 2021 р. м. Вінниця Cправа № 902/207/21

Господарський суд Вінницької області у складі:

головуючий суддя Міліціанов Р.В.,

при секретарі Сичук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС", вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ+", вул. Коцюбинського, буд. 78, м. Вінниця, 21009, код - 40629120

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Держаної фіскальної служби України, пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053 в особі Головного управління ДПС у Вінницькій області, вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000

про стягнення 50 732,50 грн

В С Т А Н О В И В :

04.03.2021 року до Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява (вих. № 121 від 23.02.2021 року) Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ+" про стягнення 50 732,50 грн збитків.

Ухвалою суду від 09.03.2021 відкрито провадження у справі № 902/207/21, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).

09.04.2021 до суду надійшли письмові пояснення позивача.

Також, 09.04.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач заперечує щодо позову та просить суд відмовити в його задоволенні.

Ухвалою суду від 15.04.2021 року здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 11.05.2021 року.

В судовому засіданні 11.05.2021 року оголошено перерву до 25.05.2021 року.

25.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшла заява б/н від 25.05.2021 року, про долучення до матеріалів справи доказів. В якості доказів до заяви додано ряд документів.

В судовому засіданні 25.05.2021 року судом постановлено протокольну ухвалу про залучення до участі у розгляді справи Державну фіскальну службу України в особі Головного управління ДПС України у Вінницькій області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

За результатами проведеного 25.05.2021 року судового засідання суд постановив ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/207/21 на 16.06.2021 року о 12:30 год., які занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 02.06.2021 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

08.06.2021 року до суду від представника Головного управління ДПС у Вінницькій області на виконання вимог ухвали суду надійшли додаткові письмові пояснення (вх.канц. № 01-34/5197/21 від 08.06.2021 року). Також, в письмових поясненнях останній просить суд проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника Головного управління ДПС у Вінницькій області.

В судовому засіданні 16.06.2021 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання у справі № 902/207/21 на 20.07.2021 року о 12:30 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 18.06.2021 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

22.06.2021 року адвокатом Волошенюк О.В. подано заяву про вступ у справу в якості представника позивача (вх.канц. № 01-34/5705/21 від 22.06.2021 року). Зазначену заяву сформовано в системі "Електронний суд".

30.06.2021 року до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення (вх.канц. № 01-34/5950/21 від 30.06.2021 року), в яких зазначено що у ДФС відсутні повноваження щодо реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

13.07.2021 року на електронну адресу суду від Відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України на виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 65559304/20.1/22 від 12.07.2021 року.

15.07.2021 року судом на адресу Державної податкової служби України надіслано лист № 902/207/21/1487/21 від 15.07.2021 року, з проханням надати відомості щодо отримання копії судового рішення у справі № 802/89/18-а від 27.06.2018 року та інформацію щодо його виконання.

19.07.2021 року від представника позивача надійшла заява (б/н від 19.07.2021 року) в якій останній підтримує заявлені позовні вимоги повністю та просить суд проводити судове засідання за його відсутності. В якості додатків до заяви додано заяву про відкладення судового засідання та проведення судового засідання 20.07.2021 року в режимі відеоконференції.

20.07.2021 року на електронну адресу суду від представника третьої особи надійшло клопотання (вх.канц. № 01-34/6524/21 від 20.07.2021 року), в якому останній просить суд продовжити строк подання витребуваних доказів.

20.07.2021 року до суду засобами поштового зв`язку від Відділу примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України на виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 65559304/20.1/22 від 12.07.2021 року.

В судовому засіданні 20.07.2021 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 902/207/21 для судового розгляду по суті на 25.08.2021 року, яку занесено до протоколу судового засідання.

Ухвалою суду від 21.07.2021 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.

16.08.2021 року до суду від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на виконання вимог ухвали суду надійшов лист № 65559304/20.1/22 від 06.08.2021 року

25.08.2021 року на адресу суду від представника третьої особи (Державної податкової служби України) надійшли письмові пояснення (б/н від 16.08.2021 року).

25.08.2021 року представником позивача до суду подано заяву (б/н від 25.08.2021 року) (вх.канц. № 01-34/7488/21), в якій останній просить суд проводити судове засідання без його участі.

В судовому засіданні 25.08.2021 року представники третьої особи правом участі в судовому засіданні не скористались, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Зважаючи на вищевикладене, судом враховано наступне.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&ес рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"), це роль національних судів організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

Згідно із ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАФФ+" взятих на себе зобов`язань, в частині реєстрації податкових накладних на виконання умов договору поставки № МТП-1 від 01.11.2016 року, чим нанесено позивачу збитки.

Враховуючи викладене Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" звернулось з позовом до суд про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ+" 50 732,50 грн збитків.

У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову та зазначає, що позивачем не надано жодних доказів в підтвердження обставин які б свідчили про порушення відповідачем умов Договору поставки №МТГІ-1 від 01.11.2016 року.

Відповідачем виконано всі договірні вимоги та вимоги чинного законодавства України подавши на реєстрацію податкові накладні на виконання умов укладеного договору поставки № МТП-1 від 01.11.2016 року.

При цьому, Державна фіскальна служба України прийняла рішення №454636/40629120 від 20.12.2017 року №454639/40629120 від 20.12.2017 року, №454640/40629120 від 20.12.2017 року, №454642/40629120 віл 20.12.2017 року, за яким відмовила в реєстрації податкових накладних №9 від 16.11.2017 року; №10 від 17.11.2017 року; №11 від 23.11.2017 року; №12 від 24.11.2017 року виписаних на адресу покупця ТОВ-підприємства "ABIC".

Відповідачем оскаржено прийняті рішення до Вінницького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року визнано протиправними дії та скасовано рішення Державної фіскальної служби України № 439686/40629120 від 19.12.2017року, № 454636/40629120 від 20.12.2017 року, №454639/40629120 від 20.12.2017 року, № 454640/40629120 від 20.12.2017 року, № 454642/40629120 від 20.12.2017 року.

Зобов`язано Державну фіскальну службу України провести реєстрацію податкових накладних №5 від 08.11.2017 року на суму 216 405,00 грн; №9 від16.11.2017 року на суму 91 650,00 грн; №10 від 17.11.2017 року на суму 43 875,00 грн; №11 від 23.11.2017 року на суму 89 115,00 грн; №12 від 24.11.2017 року на суму 79 755,00 грн на дату їх подання на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с.61, т. 1).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 01.06.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "СТАФФ+" (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "АВІС" (Покупець) укладено договір поставки № МТП-1 (а.с. 9-11, т. 1).

Відповідно п. 1.1 Договору Постачальник зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти й оплатити замовлений ним жир свинний топлений вищого ґатунку (товар).

Згідно п. 1.4 Договору найменування та кількість товару, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), одиниця виміру товару, ціна одиниці виміру товару та загальна сума відповідної партії товару визначаються сторонами у рахунках, видаткових накладних та інших товарно-супровідних документах, які є невід`ємною частиною даного договору.

Право власності на товар у Покупця виникає в момент фактичного передання партії товару від Постачальника Покупцю з одночасним підписанням відповідних товарно-супровідних документів на товар на складі Покупця, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, провулок Карбишева, 2.

Поставка товару здійснюється окремими партіями відповідно до поданих Покупцем та погоджених Постачальником заявок на поставку товару. Дата поставки товару зазначається у видаткових накладних (п. 3.1 Договору).

3аявка на поставку відповідної партії товару подається Покупцем Постачальнику в письмовій формі власноруч або засобами електронної пошти або факсом (п. 3.2 Договору).

Ціна на товар встановлюється в національній валюті України - гривнях з урахуванням податку на додану вартість. Ціна за одиницю виміру Товару визначається у рахунках, видаткових накладних на підставі попередньої домовленості між Сторонами та Заявки Покупця (п. 4.1 Договору).

У ціну товару входить вартість тари (упаковки), маркування й транспортування (п. 4.2 Договору).

Згідно п. 4.3 Договору загальна сума договору визначається шляхом простого арифметичного додавання грошових сум за всіма партіями товару, поставленого за весь період дії цього договору.

Покупець здійснює оплату за отриманий товар протягом трьох банківських днів від дати поставки, зазначеної у накладній (п. 4.4 Договору).

Відповідно п. 4.5 Договору під час оплати за отриманий від Постачальника товар, Покупець сплачує Постачальнику його вартість без врахування визначеної у видатковій накладній суми ПДВ. Зазначена у видатковій накладній сума ПДВ сплачується Покупцем протягом трьох банківських днів від дати отримання від Постачальника податкової накладної в електронній формі, підписаної відповідальною посадовою особою Постачальника з використанням електронного цифрового підпису і зареєстрованої в єдиному реєстрі податкових накладних без будь-яких дефектів форми та/або змісту. Якщо на день здійснення Покупцем оплаті за товар податкова накладна Постачальником належним чином зареєстрована, Покупець проводить оплату 100% вартості товару на умовах, передбачених Договором.

Оплата за поставлений товар здійснюється Покупцем шляхом безготівкового банківського переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, зазначений у даному договорі (п. 4.6 Договору).

Датою оплати товару вважається дата списання грошових коштів, сплачених Покупцем за поставлену партію товару на поточний рахунок Постачальника (п. 4.7 Договору).

Договір вважається укладеним і набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та закінчується 31.12.2017 року (п. 7.1 Договору).

Відповідно до пп. 9.7.1 Договору, за умови відстрочки платежу, Постачальник зобов`язаний протягом 15 календарних днів від дати поставки товару чи здійснення Покупцем його оплати (в залежності від того, яка подія відбулася раніше), надати Покупцю накладну в електронній формі, підписана відповідальною посадовою особою Постачальника з використанням електронного цифрового підпису, зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно із вимогами Податкового кодексу України, чинного на момент здійснення господарської операції.

Згідно із п. 9.9. Договору підписанням цього Договору Постачальник підтверджує своє зобов`язання створювати й надавати згідно із чинним в Україні податковим законодавством податкові накладні й розрахунки коригування до податкової накладної без окремої письмової вимоги Покупця в електронному вигляді за допомогою модуля електронного документообігу в програмному забезпеченні.

На виконання умов договору Відповідачем був поставлений Позивачу товар, що підтверджується такими видатковими накладними, а саме: № С-00000163 від 16.11.2017 року на суму 91 650,00 грн, у т.ч. 15 275,00 грн ПДВ; № С-00000164 від 17.11.2017 року на суму 43 875,00 грн, у т.ч. 7 312,50 грн ПДВ; № С-00000165 від 23.11.2017 року на суму 89 115,00 грн, у т.ч. 14 852,50 грн ПДВ; № С-00000166 від 24.11.2017 року на суму 79 755,00 грн, у т.ч. 13 292,50 грн ПДВ.

Позивачем оплачено отриманий товар, що підтверджується документами, а саме: меморіальними ордерами № 12342 від 23.11.2017 року на суму 50 000,00 грн; № 12423 від 24.11.2017 року на суму 50 000,00 грн; № 12449 від 27.112017 року на суму 50 000,00 грн; № 12519 від 28.11.2017 року на суму 13 215,00 грн; № 12518 від 28.11.2017 року на суму 36785,00 грн; № 12591 від 30.11.2017 року на суму 50 000,00 грн; № 12644 від 01.12.2017 року на суму 50 000,00 грн; платіжним дорученням № 12717 від 04.12.2017 року на суму 14 600,00 грн.

Відповідачем відповідно до приписів п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України було складено податкові накладні №5 від 08.11.2017 року на суму 216 405,00 грн; №9 від 16.11.2017 року на суму 91 650,00 грн; №10 від 17.11.2017 року на суму 43 875,00 грн; №11 від 23.11.2017 року на суму 89 115,00 грн; №12 від 24.11.2017 року на суму 79 755,00 грн та направлено її до контролюючого органу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних ( ЄРПН).

12.12.2017 року відповідачем були отримані квитанції, згідно з якими відмовлено у реєстрації вищезазначених податкових накладних.

В якості підстав для зупинення реєстрації зазначено, що відповідно до п.201.16 ст.201 ПК України реєстрація ПН /РК зупинена на підставі п. 6 Критеріїв оцінки ступення ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених Наказом МФУ від 13.06.2017 року № 567. За результатом СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягу придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 1502. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК.

Однак, рішенням комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації №454636/40629120 від 20.12.2017 року №454639/40629120 від 20.12.2017 року, №454640/40629120 від 20.12.2017 року, №454642/40629120 віл 20.12.2017 року було відмовлено у реєстрації податкових накладних №9 від 16.11.2017 року; №10 від 17.11.2017 року; №11 від 23.11.2017 року; №12 від 24.11.2017 року.

Зазначені обставини, на думку позивача, свідчать про те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань із належного оформлення та реєстрації податкових накладних, призвело до завдання Товариству з обмеженою відповідальністю - підприємству "АВІС" 50 732,50 грн збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. У розумінні цієї статті Цивільного кодексу України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Аналогічні приписи містяться у статті 225 ГК України згідно із пунктом 1 якої до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

За змістом ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

З огляду на положення ст. 22 ЦК України, а також приписи ст. ст. 218, 224 ГК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка боржника, яка полягає у невиконанні або неналежному виконанні ним зобов`язання; наявність шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина боржника.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Cаме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки (позиція Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.08.2020 року у справі № 916/477/18).

На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони.

Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі - наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування збитків, покладає на кредитора обов`язок довести, що ці збитки є реальними, а не абстрактними, тобто у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення виходячи із приписів ч. 2 ст. 623 ЦК України.

У відповідності до ст. ст. 74, 77 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За змістом статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч наведеним вище приписам норм матеріального права Товариством з обмеженою відповідальністю - підприємством "АВІС" не доведено наявності усіх умов для виникнення цивільної відповідальності у формі відшкодування збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем були оформлені і подані на реєстрацію податкові накладні №5 від 08.11.2017 року на суму 216 405,00 грн; №9 від16.11.2017 року на суму 91 650,00 грн; №10 від 17.11.2017 року на суму 43 875,00 грн; №11 від 23.11.2017 року на суму 89 115,00 грн; №12 від 24.11.2017 року на суму 79 755,00 грн та направлено її до контролюючого органу для реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН).

За змістом пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

У пункті 201.7 статті 201 ПК України визначено, що податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою; податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних та/або порушення порядку заповнення обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, не дає права покупцю на включення сум ПДВ до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми ПДВ, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період. У разі порушення продавцем/покупцем товарів/послуг порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або порушено порядок її заповнення та/або порядок реєстрації в Єдиному реєстрі. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв`язку з придбанням таких товарів/послуг або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Враховуючи викладене вище, згідно з п. 201.10 ст. 201 ПК України на продавця товарів/послуг покладено обов`язок в установлені терміни скласти податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, чим зумовлено обґрунтоване сподівання контрагента на те, що це зобов`язання буде виконано, оскільки тільки підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних суми податку можуть бути віднесені до складу податкового кредиту.

Механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї до Єдиного реєстру податкових накладних, звіряння даних, що містяться у виданих платникам податку на додану вартість - отримувачам (покупцям) товарів (послуг) податкових накладних та/або розрахунку коригування, з відомостями, які містяться у цьому реєстрі, врегульовано Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010. З метою отримання інформації, що міститься у Реєстрі, платник податку складає запит за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення в електронному вигляді у форматі (відповідно до стандарту), затвердженому в установленому порядку, та надсилає його засобами телекомунікаційного зв`язку ДФС (пункт 13 Порядку). Відповідно позивачу надана можливість отримувати з Єдиного реєстру податкових накладних виключно інформацію, що стосується зареєстрованих податкових накладних та/або розрахунку коригування.

У даному випадку лише квитанції з ЄРПН, в яких зазначена дата реєстрації податкової накладної, можуть бути належним доказом виконання відповідачем передбачених податковим законодавством обов`язків, проте такі докази суду не були надані.

12.12.2017 року відповідачем були отримані квитанції, згідно з якими відмовлено в реєстрації вищезазначених податкових накладних.

В якості підстав для зупинення реєстрації зазначено, що відповідно до п.201.16 ст.201 ПК України реєстрація ПН /РК зупинена на підставі п. 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених Наказом МФУ від 13.06.2017 року № 567. За результатом СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягу придбання по товарах згід но з УКТ ЗЕД: 1502. Запропоновано надати пояснення та/або копії документів, достатні для прийняття рішення про реєстрацію ПН/РК.

Рішенням комісії ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації №454636/40629120 від 20.12.2017 року №454639/40629120 від 20.12.2017 року, №454640/40629120 від 20.12.2017 року, №454642/40629120 віл 20.12.2017 року було відмовлено у реєстрації податкових накладних №9 від 16.11.2017 року; №10 від 17.11.2017 року; №11 від 23.11.2017 року; №12 від 24.11.2017 року.

Відповідачем оскаржено прийняті рішення та подано позов до Вінницького окружного адміністративного суду (справа № 802/89/18-а за позовом ТОВ "СТАФФ+" до Державної фіскальної служби України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 27.06.2018 року визнано протиправними дії та скасовано рішення Державної фіскальної служби України № 439686/40629120 від 19.12.2017року, № 454636/40629120 від 20.12.2017 року, №454639/40629120 від 20.12.2017 року, № 454640/40629120 від 20.12.2017 року, № 454642/40629120 від 20.12.2017 року. Зобов`язано Державну фіскальну службу України провести реєстрацію податкових накладних №5 від 08.11.2017 року на суму 216 405,00 грн; №9 від16.11.2017 року на суму 91 650,00 грн; №10 від 17.11.2017 року на суму 43 875,00 грн; №11 від 23.11.2017 року на суму 89 115,00 грн; №12 від 24.11.2017 року на суму 79 755,00 грн на дату їх подання на реєстрацію в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Судове рішення набрало законної сили 19.10.2018 року.

20.04.2021 року на виконання зазначеного судового рішення видано виконавчий лист.

27.05.2021 року Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України відкрито виконавче провадження № 65559304 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

Відповідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При розгляді справи № 802/89/18-а встановлено, що надані ТОВ "СТАФФ+" документи є достатньою підставою для реєстрації податкових накладних, а реальність господарської операції може бути перевірена контролюючим органом під час проведення перевірки платника податків.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що рішення контролюючого органу відносно ТОВ "СТАФФ+" є необґрунтованими, не мотивованими та не відповідають положенням законодавства.

Таким чином, у визначений законом спосіб відповідачем доведено, що для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних ТОВ "СТАФФ+" виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення у даному випадку не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Тому, наведені висновки враховуються судом при розгляді цієї справи на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Враховуючи висновки у справі № 802/89/18-а суд вважає доведеними обставини вчинення відповідачем усіх залежних дій для реєстрації податкових накладних.

Враховуючи викладене надані відповідачем документи були достатньою підставою для реєстрації податкових накладних №5 від 08.11.2017 року; №9 від16.11.2017 року; №10 від 17.11.2017 року; №11 від 23.11.2017 року; №12 від 24.11.2017 року, а відмова податковими органами в реєстрації зазначених податкових накладних була необґрунтованою та не мотивованою.

Вказане, в свою чергу, виключає наявність протиправних дій та вини відповідача у відмові податковими органами реєстрації податкових накладних №5 від 08.11.2017 року; №9 від16.11.2017 року; №10 від 17.11.2017 року; №11 від 23.11.2017 року; №12 від 24.11.2017 року, а отже, відповідно, виключає наявність вини ТОВ "СТАФФ+".

Тому, ТОВ "СТАФФ+" доведено відсутність складу правопорушення, а саме протиправних дій та вини, що виключає можливість стягнення збитків у розумінні ст. 22 ЦК України.

Відтак, сам факт відсутності у Єдиному реєстрі податкових накладних, зареєстрованих належним чином, не може бути достатньою підставою для стягнення збитків, за наявності судового рішення, яке встановлює відсутність вини та протиправних дій зі сторони контрагента позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне надати правову оцінку доводам позивача відносно невиконання вимоги №684 від 09.11.2020 року (а.с. 33-35) щодо вчинення усіх дій, спрямованих на спонукання ДПС України реєстрації податкових накладних.

Представник позивача посилалася на несвоєчасне пред`явлення до виконання Виконавчого листа у справі №802/89/18-а, наслідок чого Товариство з обмеженою відповідальністю - підприємство "АВІС" пропущено строк формування податкового кредиту.

Дійсно згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України (далі - Кодекс) податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних (далі - ЄРПН), є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму ПДВ на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в ЄРПН, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Водночас п. 50.1 Кодексу визначено, що у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених ст. 102 Кодексу - 1095 днів) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених ст. 50 Кодексу), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Таким чином, при невключенні платником податку суми ПДВ, зазначеної у своєчасно зареєстрованій у ЄРПН податковій накладній/розрахунку коригування, до складу податкового кредиту протягом 365 днів з дати складання такої податкової накладної/розрахунку коригування, платник податку має право скласти уточнюючий розрахунок до податкової декларації за звітний період, в якому складено таку податкову накладну/розрахунок коригування, з урахуванням строків давності (1095 днів), та виправити неправильно відображені показники.

Таким чином, можливість формування податкового кредиту обумовлена фактом реєстрації податкових накладних та їх відображення у ЄРПН.

За матеріалами справи даного факту не відбулося внаслідок протиправних дій саме контролюючого органу, а не відповідача.

ТОВ "СТАФФ+" у межах трирічного строку пред`явлення до виконання отримано та направлено з метою примусового виконання виконавчий лист у справі №802/89/18-а.

Даний виконавчий лист перебуває на примусовому виконанні у Відділі примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України.

Згідно пояснень ДПС України (вх. №01-34/7443/21 від 20.08.2021 року) виконання судового рішення цієї категорії потребує певного часу та здійснюється після проведення перевірки, на даний час вживаються дії щодо здійснення реєстрації спірних податкових накладних.

Таким чином, суд виходить з того, що питання включення до ЄРПН податкових накладних №5 від 08.11.2017 року; №9 від16.11.2017 року; №10 від 17.11.2017 року; №11 від 23.11.2017 року; №12 від 24.11.2017 року ще не вирішено.

Суду не доведено, що позивач скористався правом сформувати податковий кредит на відповідну суму, що ТОВ Підприємство "АВІС" відмовлено у прийнятті податкової звітності на відповідні суми.

Тобто, суду не доведено обставин використання усіх можливих засобів для формування податкового кредиту на відповідну суму; самого факту виникнення збитків внаслідок бездіяльності відповідача та необхідність їх відшкодування.

Тому, підстави позову у цій частині є передчасними.

З досліджених судом матеріалів справи №802/89/18-а Вінницького окружного адміністративного суду встановлено, що представником ДФС України 03.07.2018 року отримано примірник Рішення від 27.06.2018 року.

19.10.2018 року Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду повернуто апеляційну скаргу ДФС України.

Зазначену ухвалу отримано контролюючим органом 30.10.2018 року.

Тобто, з цієї дати держава в особі Державної фіскальної служби України була обізнана у необхідності виконання зазначеного судового рішення.

В силу вимог ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Обов`язковість судового рішення є основною конституційною засадою судочинства (п. 9 ч.2 ст. 129 Конституції України)

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Добросовісність це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Саме таке визначення наводиться в одній із постанов ВС (постанова КЦС від 16.05.2018 у справі №449/1154/14).

Засаднича вимога правовладдя полягає в тому, що повноваження органів публічної влади має бути визначено приписами права. Позаяк законність висунуто щодо дій посадовців публічної влади, вона так само вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії і надалі діяли в межах наданих їм повноважень і, як наслідок дотримувалися процесових і матеріальних приписів права (пункт 45 згаданого коментаря).

Таким чином, дотримання процесових, у тому числі, процедурних норм, є юридичною вимогою, згідно з якою держава, яка керується принципом верховенства права (мірило правовладдя), повинна поважати і враховувати права особи, а також визначати процедурні межі здійснення повноважень органами публічної влади.

Намагання виправити допущену органом влади в минулому помилку не може перекладати на громадянина всі її негативні наслідки (Постанова КЦС ВС від 16.10.2019 року у справі №460/762/16-ц).

Саме ж верховенство права, відповідно до юридичної позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004 року, це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема в закони, які за змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Таким чином, ця юридична позиція Конституційного Суду України поширюється і на необхідність врегулювання органами публічної влади «правової процедури», яка визначає критерії справедливого ставлення органів публічної влади до особи.

Доктрина «правова процедура» міститься у статті 6 (1) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, її розвинуто у рішеннях Європейського суду з прав людини, які враховуються судом як джерело права (ч. 4 ст. 11 ГПК України).

Згідно з принципом «належного урядування» ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу і такі помилки, за загальним правилом, не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (Постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 2340/4521/18).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (Рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», Рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року).

Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (Рішення у справах «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, п. 120, «Онер`їлдіз проти Туреччини», заява № 48939/99, п. 128).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (Рішення у справах «Лелас проти Хорватії», заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії», заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (Рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини», п. 128, та «Беєлер проти Італії», п. 119).

Суд враховує зазначенні висновки як джерело права при вирішенні справи (ч. 4 ст. 11 ГПК України).

За матеріалами даної справи саме внаслідок протиправних дій контролюючого органу не було своєчасно зареєстровано податкові накладні, отримане представником держави судове рішення не виконано ДФС України у добровільному порядку, запроваджені процедури та ЄРПН потребують вчинення тривалих дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого листа у справі №802/89/18-а.

Відповідач не може нести цивільну відповідальність за наявності наведених порушень зі сторони контролюючого органу або відшкодовувати збитки через технічну неможливість відновити податкові накладні в реєстрі, або є відсутність нормативного механізму продовження строків формування податкового кредиту через тривалість відновлення прав ТОВ "СТАФФ+".

Тому, захист прав позивача, у випадку встановлення обставин остаточної неможливості сформувати податковий кредит за спірними податковими накладними, лежатиме у площині ініціювання процесу захисту прав шляхом пред`явлення вимог до держави в особі контролюючого органу, а не суб`єкта господарювання, котрим доведено правомірність своїх дій у спірних правовідносинах.

Відповідно до ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За таких обставин, позов Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" не підлягає задоволенню.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, у розмірі 2 270,00 грн та витрати на правничу допомогу в сумі - 5 000,00 грн слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42, 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 86, 91, 113, 118, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю - підприємства "АВІС" (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037, код - 13304871) до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТАФФ+" (вул. Коцюбинського, буд. 78, м. Вінниця, 21009, код - 40629120) про стягнення 50 732,50 грн збитків.

2. Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 2 270,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн - залишити за позивачем.

3. Копію рішення надіслати згідно переліку рекомендованим листом та засобами електронного зв`язку за наступними адресами: , ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Північно - західного апеляційного господарського суду через Господарський суд Вінницької області.

Повне рішення складено 06 вересня 2021 р.

Суддя Міліціанов Р.В.

віддрук. прим.:

1 - до справи

2 - позивачу (вул. Пирогова, буд. 150, м. Вінниця, 21037)

3 - відповідачу (вул. Коцюбинського, буд. 78, м. Вінниця, 21009)

4 - Державній податковій службі України (пл. Львівська, 8, м. Київ, 04053)