СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа №922/1421/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентсервіс-Плюс», м.Харків, (вх.№2243Х/1-40) на рішення Господарського суду Харківської області від 24.06.2021 року у справі №922/1421/21,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентсервіс-Плюс», м.Харків,

до фізичної особи-підприємця Сохіної Анастасії Володимирівни, м.Харків,

про стягнення 4500,00 грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Рентсервіс-Плюс» звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою (вх.№1421/21 від 19.04.2021 року) до фізичної особи-підприємця Сохіної Анастасії Володимирівни про стягнення заборгованості в розмірі 4500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення умов договору про надання послуг з підбору персоналу №7137 від 24.09.2020 року, не виконав зобов`язання щодо надання послуг з підбору персоналу. Також до стягнення заявлені судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.06.2021 року у справі №922/1421/21 (повний текст рішення складено 29.06.2021 року, суддя Кухар Н.М.) у позові відмовлено.

Позивач із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 24.06.2021 року та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що не отримавши протягом тривалого часу послуг, за які був сплачений аванс, позивач у письмовій формі, шляхом направлення претензії на адресу відповідача, зазначену у договорі про надання послуг, відмовився від виконання відповідачем заявки з підбору кандидата на посаду менеджера з продажів та встановив семиденний строк для повернення сплаченого авансу у розмірі 4500,00 грн.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази, а відповідачем не доведено того факту, що ним вчинялись будь-які дії направлені на виконання обов`язку з підбору кандидата згідно договору (бланку-заявки).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за скаргою позивача; встановлено строк відповідачу для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України без повідомлення учасників справи за відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи з їх повідомленням (викликом).

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем копію ухвали суду від 26.07.2021 року отримано засобами поштового зв`язку 03.08.2021 року, що підтверджується зворотнім рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвала суду від 26.07.2021 року, яка направлялась на адресу відповідача, що міститься в матеріалах справи та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду з позначкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною або яка міститься у відповідному реєстрі, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

24.09.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Рентсервіс-Плюс» (позивач у справі) та фізичною особою-підприємцем Сохіною Анастасією Володимирівною (відповідач у справі) укладено договір про надання послуг з підбору персоналу №7137, згідно з п. 1.1 якого відповідач, як виконавець, зобов`язався за завданням позивача, як замовника, надати інформаційно-консультаційні послуги з вивчення ринку праці, цільового пошуку, оцінки та підбору персоналу на посади відповідно до вимог позивача, а позивач зобов`язався оплатити відповідачу надані послуги відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 1.2 договору, послуги надаються виконавцем в порядку, що визначений у додатку №1 до договору, що є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.3 договору, опис вакансії, вимоги до кандидата, інша інформація, необхідна виконавцю для належного виконання послуг за цим договором, надаються замовником виконавцем шляхом заповнення бланку замовлення персоналу (далі - бланк), форма якого викладена в додатку №2 до договору, що є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 2.1 додатку №1 до договору №7137 від 24.09.2020 року про надання послуг з підбору персоналу визначено, що відбір кандидата здійснюється відповідно до вимог до кандидата, зазначених у бланку.

Пунктами 2.2 та 2.3 додатку №1 передбачено, що про факт відбору кандидатів, що відповідають вимогам, викладеним у бланку, відповідач повідомляє позивача в оперативному порядку електронною поштою або в телефонному режимі. По кожному кандидату, що направляється на співбесіду до позивача, відповідач направляє позивачу електронною поштою звіт та резюме кандидата.

Як свідчать матеріали справи, на підставі вищевказаного договору позивач звернувся до відповідача із замовленням щодо підбору кандидата на посаду менеджера з продажів.

20.10.2020 року позивачем на підставі рахунку-фактури №7173 здійснено передплату за надання послуги з підбору персоналу в розмірі 4500,00 грн.

Як вказує позивач, за результатами роботи відповідача на співбесіду до позивача прийшла особа, яка не була ознайомлена з вакансією, якій не було повідомлено про умови праці, запропонований розмір заробітної плати та посаду, на яку відбирається кандидат. Так кандидат, який прибув на співбесіду, був переконаний, що відбирається для праці поза приміщенням офісу, на автомобілі. Не був обізнаний щодо рівня заробітної плати, яку пропонує позивач. Виконавцем не було надано резюме кандидата на посаду менеджера з продажів, жоден кандидат, який відповідав би умовам бланку та був ознайомлений з вакансією, що пропонує позивач, на цю посаду не проходив співбесіду з позивачем.

З огляду на викладене, позивачем було направлено на адресу відповідача претензію №1 (вих.№20210222-1 від 22.02.2021 року) з копією платіжного доручення та рахунком на повернення передплати. Відповідь на претензію №1 від відповідача не надійшла.

05.03.2021 року позивач направив на адресу відповідача претензію №2 (вих.№20210225-1 від 25.02.2021 року) з копією платіжного доручення та рахунком на повернення передплати. Відповідь на претензію №2 від відповідача також не надійшла.

Таким чином, позивач зазначає, що заборгованість відповідача перед позивачем становить 4500,00 грн.

Відповідачем до суду першої інстанції було надано відзив на позов, в якому вказано, що на виконання умов договору нею, як виконавцем, після проведення співбесіди з 27 потенційними кандидатами, відібрано два кандидати, що відповідають вимогам, викладеним у бланку, про що повідомлено замовника згідно з п. 2.2. додатку 1 до договору. Одночасно, відповідно до умов п. 2.3 додатку №1 до договору, на виконання обов`язків за договором виконавцем надіслано замовнику за допомогою Viber-messenger, як мінімум, дев`ять резюме потенційних кандидатів на вакансію замовника, з двома з яких - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було проведено співбесіди із замовником через конференцію «Zoom».

Як вказує відповідач, обидві вищезазначені особи, які проходили співбесіду з представником замовника, відповідали вимогам, висунутим позивачем, однак після проходження співбесіди відмовились від запропонованої вакансії, оскільки позивач не відповідав їх вимогам до роботодавця.

Позивач, як на підставу повернення авансу, посилається на ст.193 Господарського кодексу України та ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України, згідно яких виконавець повинен виконувати господарські зобов`язання належним чином та у встановлений строк , або у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Однак, як вірно відзначив суд першої інстанції, зобов`язання відповідача за договором є надання послуг з підбору персоналу, а не сплата грошових коштів.

У разі неналежного виконання умов договору сторонами у договорі передбачена відповідальність. Згідно законодавства, на яке посилається позивач, він має право вимагати від виконавця надати послуги за договором або відмовитись від договору і вимагати повернення сплаченого за невиконаним договором.

Відповідно до п. 3.3 договору про надання послуг з підбору персоналу, у випадку, якщо жоден з представлених виконавцем кандидатів не був прийнятий на роботу замовником, за умов, що виконавець надав резюме згідно з вимогами бланку та як мінімум один з кандидатів брав участь у співбесіді, авансовий платіж виконавцем замовнику не повертається та залишається в якості компенсації за виконану роботу.

Будь-яких інших умов щодо авансового платежу ніж передбачених пунктом 3.3 у договорі сторонами не визначено.

Тобто, сторони передбачили випадок, коли аванс залишається у виконавця, натомість, у яких випадках аванс має бути повернений замовнику, сторонами не узгоджено.

З наданих відповідачем до суду першої інстанції пояснень та доказів вбачається, що нею на виконання умов договору було здійснено низку заходів щодо підбору кандидата на вакантну посаду, в тому числі надано замовнику резюме на декількох кандидатів, організовано співбесіди кандидатів із замовником за допомогою конференції «Zoom». При цьому, заходи щодо підбору персоналу для позивача тривають і на даний час.

Таким чином, в силу приписів п.3.3 договору кошти, що були сплачені на підставі рахунку-фактури №7173 (передплата за надання послуги з підбору персоналу) в розмірі 4500,00 грн. поверненню не підлягають та залишаються в якості компенсації за виконану роботу.

Окремо слід звернути увагу, що умовами договору не передбачена така відповідальність, як повернення авансового платежу у разі порушення виконавцем умов чинного договору про надання послуг. Також така відповідальність не передбачена і діючим законодавством.

Щодо посилань апелянта, що він шляхом направлення претензії №1 відмовився від виконання відповідачем заявки з підбору кандидата (договору), то колегія суддів відзначає, що така відмова не призводить до обов`язку відповідача здійснити повернення коштів згідно п.3.3 договору.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишенні рішення Господарського суду Харківської області від 24.06.2021 року у справі №922/1421/21 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рентсервіс-Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 24.06.2021 року у справі №922/1421/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Ільїн

Суддя В.В. Россолов