СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" вересня 2021 р. Справа № 905/497/20

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Россолов В.В. , суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Овчаренко О.С.

за участю представників сторін:

від позивача Костюк С.В., ордер серія АА№083443 від 26.03.2020;

від відповідача Мамонов Д.В., довіреність №111/22 від 19.03.2021; Гавкалюк В.В., довіреність №63/22 від 02.03.2021;

від державного виконавця Іванова І.О., витяг з ЄДРПОУ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (вх. №2382 Д/1)

на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.07.2021, постановлену у складі судді Шилової О.М. (повний текст складено та підписано 26.07.2021)

за результатами розгляду скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Озон-3000", м. Київ

на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ, при виконанні наказу

у справі №905/497/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Озон-3000", м. Київ

до відповідача Публічного акціонерного товариства "Центренерго", смт. Козин Обухівського р-ну Київської обл.

про стягнення 53819300,06 грн основного боргу, 2852500,92 грн пені, 848292,58 грн 3% річних, 955662,53 грн інфляційних втрат

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.07.2021 у справі №905/497/20 скаргу вих.№08-265 від 08.07.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Озон-3000" (далі ТОВ "Озон-3000") на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу у справі №905/497/20 задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВПВР ДДВС МЮУ) з не вчинення дій щодо негайного арешту коштів боржника на рахунках, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду.

Визнано неправомірною бездіяльність ВПВР ДДВС МЮУ з не вчинення дій щодо негайного арешту транспортних засобів боржника, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду.

Визнано неправомірною бездіяльність ВПВР ДДВС МЮУ з не вчинення дій щодо негайного арешту нерухомого майна боржника, зазначеного стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду.

Визнано неправомірною та скасовано як винесену передчасно постанову ВП №65975322 від 06.07.2021 про зупинення вчинення виконавчих дій.

Визнано неправомірною та скасовано як винесену передчасно постанову ВП №65975322 від 06.07.2021 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження №42831111.

Зобов`язано ВПВР ДДВС МЮУ поновити виконавче провадження ВП №65975322.

Зобов`язано ВПВР ДДВС МЮУ поновити права стягувача шляхом вчинення відповідно до ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" дій щодо негайного арешту коштів боржника в межах суми стягнення на рахунках, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду.

Зобов`язано ВПВР ДДВС МЮУ поновити права стягувача шляхом вчинення відповідно до ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" дій щодо негайного арешту транспортних засобів боржника, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду.

Зобов`язано ВПВР ДДВС МЮУ поновити права стягувача шляхом вчинення відповідно до ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" дій щодо негайного арешту нерухомого майна боржника, зазначеного стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду.

В задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду, Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі ПАТ "Центренерго", відповідач, боржник у виконавчому провадженні) звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.07.2021 у справі №905/497/20 про часткове задоволення скарги ТОВ "Озон-3000" від 08.07.2021 вих. №08-265 на протиправні дії та бездіяльність виконавця та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні скарги стягувача.

На думку апелянта, скарга стягувача була розглянута судом з порушенням юрисдикції (підсудності), посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц, від 17.10.2018 у справі №927/395/13 про те, що оскарження рішень (дій, бездіяльності) державного або приватного виконавця при виконанні зведеного виконавчого провадження, в якому об`єднані виконання судових рішень, прийнятих судами за правилами різних юрисдикцій, підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апелянт наполягає, що державним виконавцем правомірно винесено постанову про зупинення виконавчого провадження, оскільки останній був повідомлений про те, що ПАТ "Центренерго" включене до Переліку об`єктів великої приватизації, що підлягають приватизації, а передбачені ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходи примусового виконання рішень державним виконавцем не застосовуються (не вчиняються).

Вважає, що накладення арешту на кошти та майно боржника до зупинення виконавчого провадження порушує права та законні інтереси інших кредиторів стягувачів у зведеному виконавчому провадженні, які були відкриті були значно раніше і не виконані на сьогодні.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Хачатрян В.С., суддя Россолов В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Центренерго" на ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.07.2021 у справі №905/497/20. Встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання його копії іншим учасникам справи, але не пізніше ніж до 31.08.2021. Встановлено сторонам строк до 31.08.2021 для подання заяв, клопотань тощо. Призначено справу до розгляду на 07.09.2021 о 12:30 годині.

27.08.2021 до апеляційного суду від ВПВР ДДВС МЮУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій державний виконавець зазначає, що вважає апеляційну скаргу відповідача обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню. Наполягає на правомірності винесення постанов про приєднання виконавчого провадження №65975322 до зведеного виконавчого провадження №42831111 та про зупинення вчинення виконавчих дій.

02.09.2021 до апеляційного суду засобами поштового зв`язку (передано до пересилання АТ "Укрпошта" 30.08.2021) надійшов відзив від ТОВ "Озон-3000", в якому позивач зазначає, що вважає апеляційну скаргу боржника безпідставною. Зазначає, що бездіяльність виконавця та постанови органів виконавчої служби оскаржувалися виключно в рамках ВП №65975322, а не зведеного виконавчого провадженню, а тому дотримано всі правила юрисдикції (підсудності).

07.09.2021 у судовому засіданні апеляційної інстанції були присутні представники апелянта, які наполягали на доводах та вимогах апеляційної скарги, просили скасувати ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги позивача.

Присутня у судовому засіданні апеляційної інстанції 07.09.2021 представник ДВС підтримала вимоги апеляційної скарги, вважає їх законними та обґрунтованими.

Представник позивача, який з`явився до судового засідання, заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила такі обставини справи.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 20.10.2020 у справі №905/497/20 позовні вимоги ТОВ "Озон-3000" задоволені частково: стягнуто з ПАТ "Центренерго" 53819300,06 грн основного боргу, 2775174,69 грн пені, 848153,81 грн 3% річних, 955662,53 грн інфляційних втрат, 734743,59 грн судового збору.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №905/497/20 вказане рішення залишене без змін.

24.03.2021 суд видав наказ на виконання рішення від 20.10.2020 у справі №905/497/20.

Постановою від 20.04.2021 Касаційного господарського суду Верховного Суду рішення від 20.10.2020 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 02.02.2021 у справі №905/497/20 залишені без змін.

ТОВ "Озон-3000" звернувся до ВПВР ДДВС МЮУ із заявою №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду, до якої додав: наказ №905/497/20 від 24.03.2021; перелік транспортних засобів боржника; перелік об`єктів нерухомості боржника, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо ПАТ "Центренерго"; флеш-накопичувач із заявою та додатками в електронному вигляді (т.8, а.с.5-162). Заява отримана органом ДВС 30.06.2021 та зареєстрована за вх.№24681-33-21 (т.9, а.с.8-11).

Органом ДВС 06.07.2021 винесено постанови: про відкриття виконавчого провадження №65975322 з виконання наказу №905/497/20 від 24.03.2021; про визначення для боржника розміру мінімальних витрат виконавчого провадження 401,85грн; про стягнення з боржника 5913303,47грн виконавчого збору; про приєднання виконавчого провадження №65975322 до зведеного виконавчого провадження №42831111; про зупинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №905/497/20 від 24.03.2021 на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон), згідно з якою виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації (т. 8, а.с. 163-167; т.9, а.с. 13-21).

До Господарського суду Донецької області від ТОВ "Озон-3000" надійшла скарга №08-265 від 08.07.2021 (вх. №14714/21; т. 8, а.с. 1-175) на дії та бездіяльність ВПВР ДДВС МЮУ про:

- визнання неправомірною бездіяльності ВПВР ДДВС МЮУ з не вчинення дій щодо негайного арешту коштів боржника на рахунках, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду;

- визнання неправомірною бездіяльності ВПВР ДДВС МЮУ з не вчинення дій щодо негайного арешту та оголошення у розшук транспортних засобів боржника, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду;

- визнання неправомірною бездіяльності ВПВР ДДВС МЮУ з не вчинення дій щодо негайного арешту нерухомого майна боржника, зазначеного стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду;

- визнання неправомірною та скасування як винесеної передчасно постанови ВП №65975322 від 06.07.2021 про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження;

- визнання неправомірною та скасування як винесеної передчасно постанови ВП №65975322 від 06.07.2021 про зупинення вчинення виконавчих дій;

- зобов`язання ВПВР ДДВС МЮУ поновити виконавче провадження ВП №65975322;

- зобов`язання ВПВР ДДВС МЮУ поновити права стягувача шляхом вчинення відповідно до ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" дій щодо негайного арешту коштів боржника в межах суми стягнення на рахунках, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду;

- зобов`язання ВПВР ДДВС МЮУ поновити права стягувача шляхом вчинення відповідно до ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" дій щодо негайного арешту та оголошення у розшук транспортних засобів боржника, зазначених стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду;

- зобов`язання ВПВР ДДВС МЮУ поновити права стягувача шляхом вчинення відповідно до ч.7 ст.26 Закону України "Про виконавче провадження" дій щодо негайного арешту нерухомого майна боржника, зазначеного стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду;

- зобов`язання ВПВР ДДВС МЮУ повідомити суд і заявника про виконання постановленої за результатами розгляду скарги ухвали суду у десятиденний строк з дня її одержання.

В обґрунтування скарги стягувач зазначив, що в заяві №02-143 від 24.06.2021 та додатках до неї навів 41 рахунок боржника, 797 одиниць транспортних засобів та 289 об`єктів нерухомості, які належать боржникові на праві власності (т.8, а.с.6, 10-25, 26-32). Жоден рахунок чи об`єкт нерухомості боржника не був арештований негайно після відкриття виконавчого провадження всупереч вимогам ч.7 ст.26 Закону. Натомість були вчинені інші дії, які не є негайними (винесені постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, стягнення виконавчого збору, приєднання до зведеного виконавчого провадження та зупинення виконавчих дій). Вказане є порушенням прав стягувача у виконавчому провадженні. Також зауважив, що для арешту коштів та майна боржника за допомогою АСВП потрібні лише кілька хвилин, тобто у такому разі строки для зупинення виконавчого провадження та приєднання до зведеного не були б порушені, а всі вимоги Закону були б виконані і права скаржника не порушені.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 21.07.2021 у справі №905/497/20 скаргу вих.№08-265 від 08.07.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "Озон-3000" на дії та бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України при виконанні наказу у справі №905/497/20 задоволено частково.

Суд першої інстанції зауважив, що з моменту звернення у належний спосіб до органу виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження стягувач має право розраховувати, що будуть здійснені всі можливі заходи для виконання судового рішення, яке набрало законної сили.

Місцевий суд погодився з твердженням стягувача про те, що Закон не містить виключень, у яких вимоги ч.7 ст.26 можуть не виконуватись. Тобто, незалежно від наявності підстав для зупинення виконавчого провадження чи приєднання його до зведеного виконавчого провадження негайні дії, передбачені ч.7 ст.26 Закону мають бути виконані перед винесенням таких постанов. Натомість після відкриття виконавчого провадження орган ДВС не вчинив негайних виконавчих дій, які передують будь-яким іншим.

При перегляді ухвали місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з такого.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За приписами ст.129 Основного Закону України обов`язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

За приписом ст.326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні по справі Горнсбі проти Греції наголосив на гарантоване ст.6 Конвенції право на суд, яке повинно розцінюватися не лише в аспекті права особи звернутися до суду за захистом своїх прав, а і як обов`язковість боржника до виконання судового рішення. Викладене означає, що виконання судового рішення є невід`ємною частиною судового процесу з метою забезпечення положень названої статті Конвенції (права на суд).

У рішеннях Європейського суду у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти Україні", "ПМП "Фея" та інші проти України" зазначається про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення та констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст.124 Конституції України.

Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2012 №18-рп/2012 зазначив, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 у справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2019 від 15.05.2019 у справі №3-368/2018(5259/18) Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Також у зазначеному рішенні Конституційний Суд України наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Отже, судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим до виконання. Забезпечення виконання остаточного судового рішення у визначеному законом порядку є позитивним обов`язком держави.

Спеціальним законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентує порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців є Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII).

Статтею 1 Закону №1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, дії виконавців під час вчинення виконавчих дій регламентуються також Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5, яка визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина перша статті 327 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Згідно приписів статті 339 Господарського процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до частини 1 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У спірних правовідносинах вбачається, що позивач вважає неправомірною бездіяльність органів ДВС щодо невчинення дій передбачених ч.7 ст.26 Закону №1404-VIII, а саме вважає, що державний виконавець після прийняття державним виконавцем постанови від 06.07.2021 про відкриття виконавчого провадження повинен був накласти арешт на грошові кошти боржника на рахунках, арешт на транспортні засоби та оголосити їх у розшук, накласти арешт та нерухоме майно, які були зазначено стягувачем в заяві №02-143 від 24.06.2021 про примусове виконання рішення суду. Натомість, державний виконавець неправомірно, як вважає позивач, приєднав виконавче провадження №65975322 до зведеного виконавчого провадження №42831111 та зупинив виконавче провадження відповідно до пункту 12 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження": включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариства до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації і приєднав виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів апеляційної скарги, остання обґрунтована зокрема порушенням судом першої інстанції юрисдикції (підсудності) під час розгляду скарги, оскільки вважає, що оскарження дій виконавця у зведеному виконавчому провадженні повинно розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

З приводу вказаного судова колегія зазначає про таке.

Частиною першою статті 340 Господарського процесуального кодексу України визначено, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Натомість згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Крім того, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби встановлено Законом України "Про виконавче провадження", згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

З наведених правових норм, передбачених частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", з урахуванням вимог статей 339, 340 Господарського процесуального кодексу України, вбачається, що в разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення при виконанні рішення, ухваленого за правилами господарського судочинства, таку скаргу розглядає відповідний господарський суд, який ухвалив таке рішення за правилами господарського судочинства відповідно.

Разом з тим, оскільки чинним законодавством не врегульовано порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, то відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 660/612/16-ц, від 12.09.2018 у справі № 906/530/17, від 17.10.2018 у справах № 927/395/13, 5028/16/2/2012, від 05.12.2018 у справі № 904/7326/17, від 13.02.2019 у справі № 808/2265/16, від 29.05.2019 у справі № 908/85/16.

Частиною першою статті 30 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження щодо такого боржника, у рамках зведеного виконавчого провадження.

Відповідно до абзацу 1 пункту 14 Розділу ІІІ інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

При цьому, у зведеному виконавчому провадженні може бути об`єднано кілька виконавчих проваджень з виконання судових рішень: як ухвалених судами за правилами різних юрисдикцій, так і судових рішень ухвалених судами однієї юрисдикції.

Дослідивши відомості поданої ДВС Облікової картки на зведене виконавче провадження №42831111 про стягнення грошових коштів з боржника Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (т.9, а.с.25-27), судом встановлено, що на виконанні у зведеному виконавчому провадженні №42831111 перебувають лише накази господарських судів і постанови органу ДВС, винесені в перебігу виконання таких наказів.

Разом з тим, як слушно зазначено судом першої інстанції, постанови ДВС не є "судовими рішеннями, прийнятими судами за правилами інших юрисдикцій".

Тобто, в межах зведеного виконавчого провадження №42831111 об`єднано виконання судових рішень, ухвалених судами за правилами однієї юрисдикції - господарської.

А тому судова колегія не приймає послання апелянта на висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 у справі №660/612/16-ц, від 17.10.2018 у справі №927/395/13.

Водночас, у постанові від 15.05.2019 у справі № 924/1389/13 Велика Палата Верховного Суду наголосила, що для визначення предметної юрисдикції, зокрема й стосовно судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця, вирішальне значення має суть оспорюваних дій.

З постанови від 06.07.2021 про зупинення вчинення виконавчих дій не вбачається, що дана постанова була прийнята державним виконавцем у межах зведеного виконавчого провадження, оскільки дана постанова містить номер виконавчого провадження 65975322, назва документа, що підлягає виконанню - наказ №905/497/20 виданий 24.03.2021; зазначено, що зупиняється вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу №905/497/20 виданий 24.03.2021; на другій сторінці постанови вказано реєстраційний номер виконавчого провадження 65975322. Жодних посилань і зазначень, що зупинення вчинення виконавчих дій відбулось у межах зведеного виконавчого провадження постанова не містить і із матеріалів справи цього не вбачається.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що матеріалами справи не підтверджується, що зупинення вчинення виконавчих дій відбулось у межах зведеного виконавчого провадження.

Крім того, у своїй скарзі стягувач посилається на дії та бездіяльність органу державної виконавчої служби саме в межах виконавчого провадження №65975322, до прийняття державним виконавцем постанови про приєднання виконавчого провадження №59525975 до зведеного виконавчого провадження №42831111.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи позивача, що він оскаржував дії, рішення та бездіяльність державного виконавця органу державної виконавчої служби саме у межах виконавчого провадження № 65975322, до прийняття державним виконавцем постанови від 06.07.2021 про приєднання виконавчого провадження №59525975 до зведеного виконавчого провадження №42831111, а відтак, скарга позивача підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Надіючи оцінку діям державного виконавця, судова колегія виходить з наступного.

Частиною першою статті 13 Закону № 1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону у разі, якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника. У разі, якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному ст.56 цього Закону.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна (стаття 56 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, зазначеними нормами встановлено обов`язок накладення виконавцем арешту саме одночасно з відкриттям виконавчого провадження, що свідчить про визначення законодавцем цих дій як невідкладні та першочергові.

Відповідно до частини 4 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" арешт, накладений виконавцем на майно боржника, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах, протягом строку, на який виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, не знімається, крім випадку, передбаченого пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону. У період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Судова колегія апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що арешт не є ані заходом примусового виконання, ані ознакою реального виконання рішення, і спрямований саме на забезпечення реального примусового виконання виконавчого документа зокрема, такого, виконавче провадження за яким зупинене (підлягає зупиненню). Вказане підтверджується також загальним правилом ч.4 ст.35 Закону.

Відповідно до п. 14 Інструкцієї з організації примусового виконання рішень, у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень про стягнення коштів з одного боржника, вони об`єднуються у зведене виконавче провадження та виконуються державним виконавцем, який відкрив перше виконавче провадження. Про об`єднання виконавчих проваджень у зведене державний виконавець виносить постанову.

У разі відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється зведене виконавче провадження, воно приєднується до зведеного виконавчого провадження, про що державним виконавцем виноситься постанова.

Постанови про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження та про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження виносяться не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження щодо боржника, стосовно якого здійснюється виконавче провадження (зведене виконавче провадження).

Наявність або відсутність іншого виконавчого провадження чи зведеного виконавчого провадження щодо одного й того самого боржника державний виконавець перевіряє за даними автоматизованої системи виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження.

Отже, при виконанні судових рішень діє правило існування одного виконавчого провадження про примусове виконання щодо одного боржника, незалежно від кількості судових рішень та юрисдикцій, у яких указані рішення, що підлягають примусовому виконанню, були ухвалені, та кількості стягувачів.

Разом з тим, ні Законом України "Про виконавче провадження", ні інструкцією не передбачено заборони на здійснення державним виконавцем таких невідкладних дій як накладення арешту на грошові кошти та майно боржника до винесення постанови про приєднання до зведеного виконавчого провадження.

Пунктом 12 частини першої статті 34 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (частина 2 зазначеної статті).

Отже, приписами Закону України "Про виконавче провадження" передбачено обов`язок державного виконавця зупиняти вчинення виконавчих дій у разі включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №358-р "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році" ПАТ "Центренерго" включено до зазначеного переліку.

В подальшому, Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.01.2019 №36-р "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності" встановлено продовжити приватизацію об`єктів державної власності, включених до переліку, рішення про приватизацію яких були прийняті в 2018 році.

Зазначені розпорядження є чинними, Кабінетом Міністрів України не скасовувалися, зміни щодо виключення ПАТ "Центренерго" із переліку не вносились.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з доводами відповідача, що виконавче провадження щодо боржника ПАТ "Центренерго" підлягало зупиненню на підставі п. 12 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що Закон України "Про виконавче провадження" не містить виключень, у яких вимоги ч. 7 його ст.26 Закону, які передбачають невідкладні та обов`язкові дії для виконавця, можуть не виконуватись. Тобто, незалежно від наявності підстав для зупинення виконавчого провадження чи приєднання його до зведеного виконавчого провадження негайні дії, передбачені ч.7 ст.26 Закону мають бути виконані перед винесенням таких постанов.

Зі скарги стягувача вбачається, що останній не заперечує проти наявності підстав для приєднання даного виконавчого провадження до зведеного, а також щодо зупинення вчинення виконавчих дій.

Разом з тим, як правильно зазначено стягувачем, з яким погодився суд першої інстанції, накладення арешту на рахунки та майно боржника є першочерговим обов`язком органу ДВС.

Судова колегія зазначає, що накладення арешту на грошові кошти та майно боржника є гарантією для стягувача, що рішення суду про стягнення заборгованості з боржника у майбутньому буде виконане після усунення обставин, які зумовили зупинення вчинення виконавчих дій.

Однак, як встановлено судом, після відкриття виконавчого провадження орган ДВС не вчинив негайних виконавчих дій, які передують будь-яким іншим.

Колегія суддів вважає, що ненакладення арешту на майно та кошти боржника та зупинення виконавчого провадження на невизначений строк суттєво впливає на права стягувача, оскільки внаслідок таких дій виконавця, стягувач перебуватиме у стані невизначеності щодо можливості подальшого виконання судового рішення після усунення обставин, які зумовили зупинення вчинення виконавчих дій.

Можливість боржника невизначений строк необмежено розпоряджатися грошовими коштами та майном за наявності виконавчого провадження та неможливості задоволення вимог стягувача внаслідок законодавчої заборони, створює ризики для ухилення боржника в наступному від виконання свого обов`язку за судовим рішенням про стягнення заборгованості.

А тому колегія суддів вважає, що дії приватного виконавця щодо приєднання виконавчого провадження №65975322 до зведеного виконавчого провадження №42831111 та зупинення вчинення виконавчих дії є передчасними.

Посилання скаржника на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 15.08.2019 у справі №908/2559/17 судова колегія вважає недоречним, оскільки у зазначеній відповідачем постанові містять висновки, протилежні твердженню боржника про неможливість (заборону) накладення арешту на кошти і майно боржника у разі, якщо виконавче провадження підлягає зупиненню.

Таким чином, доводи скаржника про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Центренерго" підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Господарського суду Донецької області від 21.07.2021 у справі №905/497/20 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 21.07.2021 у справі №905/497/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

У судовому засіданні 07.09.2021 було проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено та підписано 13.09.2021.

Головуючий суддя І.А. Шутенко

Суддя В.В. Россолов

Суддя В.С. Хачатрян