УХВАЛА

м. Київ

08.09.2021Справа № 910/11267/21

За позовом Запорізького державного підприємства «РАДІОПРИЛАД»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «О 3»

про стягнення 37 798,28 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

УСТАНОВИВ:

Запорізьке державне підприємство «РАДІОПРИЛАД» (далі - позивач, ЗДП «РАДІОПРИЛАД») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «О 3» (далі - відповідач, ТОВ «О 3» ) про стягнення 37 798,28 грн штрафу.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором постачання товару № 120819 від 12.08.2019 щодо заповнення та реєстрації податкової накладної (№ 20 від 26.09.2019), що відповідно до п. 8.12 укладеного між сторонами договору є підставою для стягнення з відповідача штрафу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.07.2021 позовну заяву ЗДП «РАДІОПРИЛАД» прийнято до розгляду відкрито провадження у справі № 910/11267/21 та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 відхилене клопотання ЗДП «РАДІОПРИЛАД» про розгляд справи № 910/11267/21 з викликом сторін та зобов`язано позивача надати суду копії видаткової та товарно-транспортної накладної по поставці товару у серпні 2019 року.

Судом згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ухвалою Господарського суду Запорізької області від 08.07.2009 у справі № 26/48/09 порушено провадження у справі про банкрутство Запорізького державного підприємства «РАДІОПРИЛАД» (ідентифікаційний код 14313317).

Згідно приписів пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника - юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи встановлюються Кодексом України з процедур банкрутства. Вказаний Кодекс набрав чинності 21.04.2019 та введено в дію з 21.10.2019.

Відповідно до частин 1, 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Частиною 13 статті 30 ГПК України встановлено виключну підсудність справ, передбачених пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, та визначено, що такі справи розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Системний аналіз вказаних положень законодавства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Кодексу України з процедур банкрутства мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, з огляду на положення Кодексу України з процедур банкрутства, розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник, відносно якого порушено справу про банкрутство, повинен відбуватися виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи і саме цей суд є судом, встановленим законом, до юрисдикції якого віднесено розгляд спору, ініційованого позивачем.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 28.04.2021 у справі № 428/2376/20 (провадження № 61-2785св21).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ГПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо, зокрема, справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 3 статті 31 ГПК України передбачено, що передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Суд звертає увагу також на те, що ст. 279 ГПК України передбачено скасування судового рішення, яким закінчено розгляд справи у випадку прийняття такого рішення з порушенням правил територіальної юрисдикції.

Враховуючи викладене, передання справи за належною територіальною юрисдикцією не призводить до порушення прав позивача на доступ до суду та справедливий судовий розгляд, а є гарантією того, що рішення у справі буде ухвалене належним судом і законне та обґрунтоване рішення не буде в подальшому скасоване судом вищої інстанції, лише з підстав недотримання процесуальних норм щодо територіальної юрисдикції.

Окрім того, суд зазначає, що згідно із статтею 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у справі "Устименко проти України" (заява №32053/13) констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 року (заяви № 29458/04, № 29465/04) зазначив, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі "Zand v. Austria" від 12.10.1978 року (заява № 7360/76), висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]".

Таким чином, складова верховенства права, закріплена у пункті 1 статті 6 Конвенції, передбачає, зокрема, розгляд справи належним судом, в даному випадку - судом, до територіальної юрисдикції якого відноситься поданий господарський позов.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що справа № 910/11267/21 за позовом Запорізького державного підприємства «РАДІОПРИЛАД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «О 3» про стягнення 37 798,28 грн підлягає передачі за виключною підсудністю до Господарського суду Запорізької області для розгляду в межах справи № 26/48/09 про банкрутство Запорізького державного підприємства «РАДІОПРИЛАД».

Керуючись ст. 20, 30, 31, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Справу № 910/11267/21 за позовом Запорізького державного підприємства «РАДІОПРИЛАД» до Товариства з обмеженою відповідальністю «О 3» про стягнення 37 798,28 грн передати за виключною підсудністю до Господарського суду Запорізької області (69001, м. Запоріжжя, вул. Гетьманська, 4) для розгляду в межах справи № 26/48/09 про банкрутство Запорізького державного підприємства «РАДІОПРИЛАД».

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 08.09.2021 та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В.Гумега