ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" вересня 2021 р. Справа№ 910/18054/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Нікітенко А.В.,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 15.09.2021

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Водограй-Плюс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 (повний текст складено 19.04.2021)

у справі № 910/18054/20 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Водограй-Плюс»

до 1. ОСОБА_1 ,

2. ОСОБА_2

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - Державного реєстратора Виконавчого комітету Хмельницької міської ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

про визнання недійсними правочинів та скасування реєстраційних дій,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У листопаді 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Водограй-Плюс» (далі - ТОВ «Водограй-Плюс») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - державного реєстратора Виконавчого комітету Хмельницької міської ради про визнання недійсними правочинів та скасування реєстраційних дій.

Позовні вимоги про визнання недійсним правочинів та скасування реєстраційних дій обґрунтовані тим, що договір дарування частики у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» в розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «Водограй-Плюс» від 22.04.2019, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та акт приймання-передачі частки у статному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» в загальному розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «Водограй-Плюс» від 22.04.2019 є фіктивними правочинами та мають бути визнані недійсними в порядку статей 215, 234 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 .

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідачами було вчинено дії щодо виконання договору дарування частки у статутному капіталі від 22.04.2019, зокрема, підписано акт приймання-передачі частки, набуття права власності ОСОБА_1 на частку у розмірі 50 % статутного капіталу, здійснення державної реєстрації змін відомостей у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. А тому оспорюваний правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Крім того, рішення мотивовано тим, що позовна вимога про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 23.04.2019 № 6003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведеної державним реєстратором виконавчого комітету Хмельницької міської ради Рудь Л.С. щодо набуття ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» в загальному розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «Водограй-Плюс», також задоволенню не підлягає як похідна вимогиа від основної вимоги, в задоволенні якої судом відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У травні 2021 року ТОВ «Водограй-Плюс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Водограй-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021, надано учасникам справи час на подачу відзивів, заяв та клопотань. Справу призначено до розгляду на 26.07.2021.

26.07.2021 ухвалою суду апеляційної інстанції було зобов`язано відділ реєстрації надати інформацію щодо місця реєстрації відповідача 2 та відділення «Укрпошти» надати інформацію щодо невручення кореспонденцію відповідачу 1. Розгляд справи відкладено до 30.08.2021.

30.08.2021 було задоволено клопотання відповідача 1 про продовження розгляду апеляційної скарги та відкладено розгляд справи до 15.09.2021.

15.09.2021 у судове засідання з`явилися представники скаржника та відповідача 1. Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися. Про дату час та місце судового засідання учасники справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України, що підтверджується інформацією із сайту Укрпошти за трек-номерами надісланої учасникам кореспонденції. Відповідач 2 просила здійснювати розгляд справи за її відсутності. Указане клопотання було задоволено судом у попередньому судовому засіданні.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду - скасувати. Представник відповідача 1 проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та доповнення апеляційної скарги та короткий зміст наведених у них доводів

ТОВ «Водограй-Плюс» в апеляційній скарзі не погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволені позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що він має право та законний інтерес щодо входження до складу учасників товариства виключно осіб, які набули частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» на законних підставах, а не в результаті фіктивного правочину. Шляхом укладення фіктивних правочинів, за допомогою ОСОБА_1 , відбувається втручання у корпоративні відносини ТОВ «Водограй-Плюс», спроби отримати право розпоряджатись, користуватись майном, що знаходяться у користуванні, розпорядженні, власності ТОВ «Водограй-Плюс»

Також скаржник вказує, що частка товариства була предметом ряду правочинів. Однак, реєстраційні дії, вчинені на підставі таких правочинів, оскаржувалися до Міністерства юстиції. На переконання скаржника, дізнавшись про вказані обставини, усвідомивши можливість та наслідки скасування реєстраційної дії від 27.09.2018 року №0003228, з метою уникнення наслідків скасування реєстраційних дій, ОСОБА_4 вирішив 17.04.2019 укласти зі своєю дочкою, ОСОБА_2 , фіктивний договір дарування частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй Плюс» у розмірі 50 % та акт приймання-передачі зазначеної частки (копії договору та акту додаються).

Крім того, скаржник вказує, що ОСОБА_1 не здійснював і не намагався здійснювати жодної діяльності на ТОВ «Водограй-Плюс», як учасник ТОВ «Водограй-Плюс». Частка в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» є дороговартісним активом, що вказує на відсутність підстав для дарування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс», розмір якої (навіть не ціна) становить 200 000 гривень та фіктивність договору дарування від 22.04.2019.

Воля сторін договору дарування від 22.04.2019, на переконання скаржника, не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином. Мета договору дарування від 22.04.2019 є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладаючи договір дарування частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 50%, приховали справжні наміри ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо уникнення наслідків скасування реєстраційних дій за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім Мегатрейд» (далі - ТОВ «Торговий дім Мегатрейд»).

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

Відповідачі та треті особи правом на подачу відзиву не скористалися. Клопотань про продовження строку не заявляли.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Водограй-Плюс» зареєстровано як юридична особа 27.12.2006.

25.09.2018 між ТОВ «Торговий дім Мегатрейд» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу частки (5 %) у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс».

27.09.2018 державним реєстратором Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Наглюк О.В. проведено реєстраційну дію №0003228: «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» щодо набуття ОСОБА_5 частки у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 10 %.

13.04.2019 між ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_2 з однієї сторони, та ОСОБА_4 з іншої сторони, укладено договір дарування частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 40 % та підписано акт приймання передачі вказаної частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс».

17.04.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Хмельницької міської ради Рудь Л.С. проведено реєстраційну дію №4003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» щодо набуття ОСОБА_4 частки у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 40 %.

17.04.2019 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір дарування частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 50 % та укладено акт приймання-передачі зазначеної частки.

17.04.2019 ТОВ «Торговий дім Мегатрейд» подано скаргу до Міністерства юстиції України щодо скасування реєстраційної дії № 0003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведену державним реєстратором Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Наглюк О.В.

18.04.2019 державним реєстратором виконавчого комітету Хмельницької міської ради Козачук Н.П. проведено реєстраційну дію №5003228: «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи» щодо набуття ОСОБА_2 частки у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 50%.

23.04.2019 Міністерством юстиції України задоволено скаргу ТОВ «Торговий дім Мегатрейд» та винесено наказ №1289/5, яким скасовано, зокрема, такі реєстраційні дії:

- від 27.09.2018 № 0003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведену державним реєстратором Кам`янець-Подільської районної державної адміністрації Наглюк О.В.;

- від 17.04.2019 № 4003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведену державним реєстратором виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області Рудь Лідією Степанівною;

- від 18.04.2019 № 4003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведену державним реєстратором виконавчого комітету Хмельницької міської ради Хмельницької області Козачук Надією Петрівною.

Зазначені обставини також встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 15.10.2019 у справі № 910/14830/19, яке набрало законної сили у встановленому порядку. Указане рішення не оскаржувалося в апеляційному порядку.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, у червні 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 23.04.2019 року № 1289/5 «Про скасування реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», прийнятий на підставі висновку Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації від 22.04.2019, за результатами розгляду скарги ТОВ «Торговий дім Мегатрейд».

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.07.2019 позовні вимоги задоволені повністю. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 01.10.2019 апеляційну скаргу Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26.07.2019 - без змін. Постанова набрала законної сили та, на момент розгляду справи, не скасована. Тобто на момент розгляду справи вчинені такі записи державними реєстраторами: від 27.09.2018 № 0003228, від 17.04.2019 №4003228, від 18.04.2019 № 4003228, що є чинними.

22.04.2019 між ОСОБА_2 (дарувальниця) та ОСОБА_1 (обдаровуваний) укладено договір дарування частки у статутному капіталі, відповідно до п. 1.1 якого дарувальниця безоплатно передає у власність обдаровуваного належну їй частку у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» в загальному розмірі 50 % статутного капіталу товариства, номінальною вартістю 200 000, 00 грн, а обдаровуваний приймає дарунок у власність.

Обдаровуваний набуває право власності на відчужувану за цим договором частку у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» з моменту укладення цього договору (п. 3.1 договору).

Сторони підписанням цього договору підтверджують факт переходу права власності на відчужувану частку від дарувальниці до обдаровуваного (п. 3.2 договору).

Цього ж дня сторонами договору також підписано акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що ОСОБА_1 не здійснював і не намагався здійснювати жодної діяльності на ТОВ «Водограй-Плюс», як учасник ТОВ «Водограй-Плюс». Частка в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» є дороговартісним активом, що, на переконання сторони, вказує на відсутність підстав для дарування ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс», розмір якої становить 200 000, 00 грн та фіктивність договору дарування від 22.04.2019.

За доводами позивача, воля сторін договору дарування від 22.04.2020 не відповідала зовнішньому її прояву та вони не передбачали реального настання правових наслідків, обумовлених вказаним правочином. Мета договору дарування від 22.04.2020 є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і підлягає визнанню недійсним.

Таким чином, на думку скаржника, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладаючи 22.04.2019 договір дарування частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 50%, вартість якої становила 200 000,00 грн, приховали справжні наміри ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо уникнення наслідків скасування реєстраційних дій за скаргою ТОВ «Торговий дім Мегатрейд», оформлення частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» на іншу особу - ОСОБА_1 , введення в оману учасників ТОВ «Водограй-Плюс» та третіх осіб щодо фактичних обставин договору дарування від 22.04.2019, справжніх намірів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , у зв`язку із чим договір дарування від 22.04.2019 та акт прийняття-передання від 22.04.2019 підлягають визнанню недійсними.

Враховуючи недійсність договору дарування від 22.04.2019 та акту прийняття-передання від 22.04.2019, на переконання скаржника, реєстраційна дія у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 11.04.2019 №6003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», щодо набуття ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» у розмірі 50 %, яка була вчинена на підставі вказаних недійсних правочинів, також підлягає скасуванню.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Між сторонами склалися корпоративні правовідносини. Спір у справі стосується правомірності набуття відповідачем 1 права власності на частку в статутному капіталі позивача.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи ст. 3, 15, 16 Цивільного кодексу України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.

Саме на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються укладанням спірних договорів, а тому потребують захисту.

Отже, за змістом вищенаведених правових норм визнанню правочину недійсним має передувати встановлення судом наявності порушення прав та інтересів позивача, який не є стороною цього правочину, і у випадку відсутності такого порушення в позові має бути відмовлено.

Вищенаведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 04.06.2020 у справі № 916/1411/19, від 19.02.2020 у справі №916/1408/19, від 09.04.2019 у справі № 908/1194/18, від 03.09.2019 у справі №910/14255/18, від 11.02.2021 у справі № 922/109/19.

Суд звертає увагу на те, що у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронюваного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Так само кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, що прямо передбачено у ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004, поняття «порушене право», за захистом якого особа може звертатися до суду і яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Поняття «охоронюваний законом інтерес» що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

При цьому необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду. Відсутність порушеного права встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 20.11.2019 у справі № 752/900/15-ц, захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.04.2018 у справі № 439/212/14-ц.

Отже, саме на ТОВ «Водограй-Плюс» як позивача покладений обов`язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту шляхом визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі від 22.04.2019 та відповідного акта приймання-передачі.

Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Відповідно до ст. 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Частиною 3 ст. 80 Господарського кодексу України встановлено, що товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» розмір статутного капіталу товариства складається з номінальної вартості часток його учасників, виражених у національній валюті України. Розмір частки учасника товариства у статутному капіталі товариства може додатково визначатися у відсотках. Розмір частки учасника товариства у відсотках повинен відповідати співвідношенню номінальної вартості його частки та статутного капіталу товариства.

За приписами ст. 12 названого Закону учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Статутом товариства може бути встановлено, що відчуження частки (частини частки) та надання її в заставу допускається лише за згодою інших учасників. Відповідне положення може бути внесене до статуту або виключене з нього одностайним рішенням загальних зборів учасників, у яких взяли участь всі учасники товариства.

Учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі лише в тій частині, в якій вона є оплаченою.

Як встановлено судом, сторонами спірного договору дарування частки у статутному капіталі від 22.04.2019 є ОСОБА_2 як учасник ТОВ «Водограй-Плюс» з належною їй часткою у статному капіталі в розмірі 50% та ОСОБА_1 , якому ця частка подарована.

Натомість, позивач за даним позовом - ТОВ «Водограй-Плюс» не являється учасником вказаного правочину, а юридичною особою, частка у статутному капіталі якої є предметом оспорюваного договору.

Враховуючи вище встановлене, правомірним є висновок суду першої інстанці про недоведеність того, яким чином вказаний правочин, вчинений на реалізацію учасником товариства своїх прав щодо відчуження частки у статутному капіталі, порушує будь-які права самого товариства як юридичної особи. Позивач не навів жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного договору та акта на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Вчинення дії щодо реалізації своїх корпоративних прав (приймання участі у загальних зборах учасників та голосування за ті чи інші рішення щодо майна, корпоративного управління, тощо) не може свідчити про порушення прав такого товариства, а тому такі доводи скаржника визнаються необґрунтованими.

У даному випадку у скаржника немає жодного законного інтересу у спірних правовідносинах, оскільки товариство є не учасником цих правовідносин.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем відповідно до вимог господарського процесуального законодавства факту порушення його права або охоронюваного законом інтересу при укладенні відповідачами договору дарування частки у статутному капіталі від 22.04.2019 та відповідного акту прийняття-передання частки у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс».

Таким чином, позов у даній справі не спрямований на поновлення прав скаржника, оскільки такі права ТОВ «Водограй-Плюс» не порушені, а звернення з вимогою щодо визнання недійсними договору та акта не призведе до відновлення або іншого ефективного захисту будь-яких прав ТОВ «Водограй-Плюс», що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову в розумінні ст. 4 ГПК України.

Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача оспорюваними правочинами (їх частинами) є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові. Аналогічну правову позицію викладено в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 справі 910/12787/17 та постановах Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 910/15262/18, від 03.03.2020 у справі № 910/6091/19.

Водночас скаржник в апеляційній скарзі також не погоджується із застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права щодо фіктивності правочину. А в силу пп. в), п. 3) ч. 1 ст. 282 ГПК України суд апеляційної інстанції зобов`язаний навести мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.

Так, скаржник стверджує, що договір дарування частки у статутному капіталі від 22.04.2019 не спрямований на настання реальних правових наслідків, що обумовлені цим договором, оскільки відповідачі приховали справжні наміри ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 щодо уникнення наслідків скасування реєстраційних дій за скаргою ТОВ «Торговий дім Мегатрейд».

Відповідно до ст. 717 Цивільного кодексу України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому (ч. 2 ст. 718 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Фіктивний правочин є недійсним незалежно від мети його укладення, оскільки сторони не мають на меті настання правових наслідків, що породжуються відповідним правочином.

У разі коли на виконання правочину було передано якесь майно, такий правочин не може розцінюватися як фіктивний. Саме лише невчинення сторонами тих чи інших дій на виконання правочину не означає його фіктивності. Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення умислу його сторін.

З урахуванням того, що фіктивний правочин не спрямований на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, він не створює цивільно-правових наслідків незалежно від того, чи він був визнаний судом недійсним.

Для визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно, закон вимагає наявність наступних умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву.

У розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Основними ознаками фіктивного правочину є введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише «про людське око», знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц та Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.12.2018 у справі № 910/7547/17, постанові Верховного Суду від 10.06.2021 у справі № 904/2981/20.

Якщо сторони не вчиняють жодних дій для здійснення фіктивного правочину, суд тільки приймає рішення про визнання такого правочину недійсним, без застосування реституції. Якщо ж на виконання правочину було передано майно або майнові права, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами було підписано як спірний договір, так і акт прийняття-передання частки, набуття ОСОБА_1 права власності на частку у статутному капіталі товариства у розмірі 50%, звернення до органів реєстрації з метою реєстрації відповідної дії в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Тобто сторонами такого правочину вчинялися дії щодо виконання договору дарування частки у статутному капіталі від 22.04.2019. А тому посилання скаржника на те, що воля сторін договору не відповідає її зовнішньому прояву відхиляються як необґрунтовані. Доводи сторони щодо значної вартості подарованої частки та вчинення попередньо ряду правочинів не спростовує дійсної волі сторін правочину дарування, відповідно, такі посилання також визнаються безпідставними.

Також, на момент розгляду даної справи, реєстраційні дії від 27.09.2018 №0003228, від 17.04.2019 № 4003228, від 18.04.2019 №4003228 (стосовно реєстрації переходу права власності на частку товариства) є чинними, що підтверджує дійсну волю сторін на укладення правочинів. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що підтвердженням права власності є саме первісні документи - договір дарування, акт прийняття-передання частки, а не вчинені на їх підставі реєстраційні дії.

Наведене спростовує доводи скаржника про те, що спірний договір не був спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків. Крім того, скаржником жодними належними і вірогідними доказами відповідно до ст. 76, 79, 269 ГПК України не підтверджено відсутності наміру створити правові наслідки на момент укладення спірного договору обома відповідачами, що також свідчить про відсутність ознак фіктивності оспорюваного правочину.

Інших доказів, які б свідчили про наявність ознак фіктивності вчиненого між сторонами правочину, в матеріалах справи немає, а припущення скаржника відхиляються як необґрунтовані.

За таких обставин правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що скаржником належними та допустимими доказами не доведено існування обставин, які в розумінні ст. 215 Цивільного кодексу України є підставами для визнання договору дарування частки у статутному капіталі від 22.04.2019 недійсним та відповідно, акта прийняття-передання частки.

Отже, правові підстави для визнання недійсними договору дарування частки у статутному капіталі та акта приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» відсутні.

Позовна вимога про скасування реєстраційної дії у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 23.04.2019 № 6003228 «Державна реєстрація змін до установчих документів юридичної особи», проведеної державним реєстратором виконавчого комітету Хмельницької міської ради Рудь Л.С. щодо набуття ОСОБА_1 частки в статутному капіталі ТОВ «Водограй-Плюс» в загальному розмірі 50 % статутного капіталу ТОВ «Водограй-Плюс», також задоволенню не підлягає як похідна вимоги від основної вимоги, в задоволенні якої правомірно відмовлено судом першої інстанції.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог ТОВ «Водограй-Плюс» про визнання недійсними правочинів та скасування реєстраційних дій у зв`язку з недоведеністю порушеного права.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладається на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Водограй-Плюс» на рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у справі № 910/18054/20 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 у справі №910/18054/20 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 15.09.2021.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич