ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

10 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/67/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєляновського В.В., суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2020, суддя в І інстанції В.С. Петров, повний текст складено 22.06.2020 в м. Одесі

у справі № 916/67/20

за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Одеський завод гумових технічних виробів

про визнання права державної власності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 11.06.2020 у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях до Приватного акціонерного товариства Одеський завод гумових технічних виробів про визнання права державної власності відмовлено.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях задоволено.

Рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2020 у справі № 916/67/20 скасовано, позов задоволено.

Визнано право власності за державою України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на 11 (одинадцять) будинків відпочинку, з яких:

- 9 (дев`ять) двокімнатних дерев`яних будинка («Б» розміром 3.76 м на 7.12 м; «В» розміром 3.60 м на 4.25 м; «Д» розміром 3.64 м на 7.07 м; «Г» розміром 7.08 м. на 3.60 м; «Е» та «Е1» розміром 3.64 м. на 16.03 м.; «Н1» розміром 3.60 м на 7.07 м.; «Ф» розміром 3.76 м на 7.07 м; «У» розміром 6.91 м на 5.42 м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 2 (два) цегляних двохрівневих будинка («А» розміром 6.85 м на 9.80 м та «Х» розміром 6.68 м на 9.80 м.), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

01.09.2021 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просять змінити рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2020 року у справі № 916/67/20, яким відмовлено у задоволенні позову Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирських областях до ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" про визнання права власності за державою України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на 11 (одинадцять) будинків відпочинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , частково - задовольнивши позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирських областях до ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" про визнання права власності за державою України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на 9 (дев`ять) двокімнатних дерев`яних будинки ( «Б» розміром 3. 7 6 м на 7 .12 м; «В» розміром 3. 60 м на 4. 25 м; «Д» розміром З. 64 м на 7.07 м; «Г» розміром 7.08 м. на 3.60 м; «Е» та «ЕІ» розміром 3.64 м. на 16.03 м.; «НІ» розміром 3.60 м на 7.07 м.; «Ф» розміром 3.76 м на 7.07 м; «У» розміром 6.91 м на 5.42 м), що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У решті позовних вимог про визнання права власності за державою Україна в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на 2 цегляних дворівневих будинки ( «A» розміром 6.85 м на 9.80 м та «Х» розміром 6.68 м на 9.80 м.), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відмовити в повному обсязі.

Скасувати постанову Південно - Західного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 року по справі № 916/67/20 за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирських областях до ПАТ "Одеський завод гумових технічних виробів" про визнання права власності за державою України в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Рівненській та Житомирській областях на 11 (одинадцять) будинків відпочинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Південно - Західного апеляційного господарського суду від 03.09.2021 відкладено вирішення питання щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2020 у справі № 916/67/20 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду. Доручено господарському суду Одеської області надіслати матеріали справи № 916/67/20 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

08.09.2021 матеріали справи № 916/67/20 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Одночасно в прохальній частині апеляційної скарги скаржники просять визнати поважною причину пропуску строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що нещодавно вони дізналися про вищезазначені судові рішення. Так, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належать на праві власності 2 (два) цегляних дворівневих будинки, які на схематичному плані позивача (міститься в матеріалах справи) зазначені літерами «Х» (розміром 6.68 м - ,на 9.80 м) та «А» (розміром 6.85 м на 9.80 м), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та ця інформація значиться в технічних паспортах на дачні будинки. Зазначені обставини не були відомі ні сторонам по справі, ані господарського суду Одеської області при ухваленні рішення від 11.06.2020 у справі № 916/67/20, а також при винесенні апеляційним судом постанови від 16.11.2020.

Ознайомившись з поданими матеріалами, колегія суддів вбачає, що дана апеляційна скарга підлягає залишенню без руху з наступних підстав.

Згідно з ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, зокрема, рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; (пункт 2 частини 2 цієї статті). Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Права господарського суду при вирішенні питання, що виникають у зв`язку із відновленням пропущеного процесуального строку, унормовуються процесуальним законодавством, зокрема, відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вирішення питання щодо поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду, який за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених ГПК України. Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №910/22695/13).

Із правового контексту норм статей 118, 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язку суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки у кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає він відновленню. Як свідчить правовий аналіз норм чинного процесуального законодавства, господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не зважати на який було б несправедливим і таким, що суперечить загальним засадам законодавства (наведений правовий висновок сформульовано у постанові Верховного Суду від 30.07.2020 у справі №910/15481/17).

З матеріалів справи вбачається, що повний текст рішення суду першої інстанції від 11.06.2020 було складено та підписано 22.06.2020, проте з апеляційною скаргою скаржники звернулися до Південно-західного апеляційного господарського суду лише 01.09.2021 року, тобто з пропущенням строку на апеляційне оскарження більше ніж на 1 рік. Проте, доказів отримання оскаржуваного рішення суду першої інстанції до апеляційної скарги не додано.

При цьому, скаржники в обґрунтування свого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження лише посилаються на те, що про порушення своїх прав вони дізналися нещодавно, проте коли саме вони ознайомилися з оскаржуваними судовими рішеннями взагалі не зазначають. Тобто, з якої саме дати слід обчислювати пропущений строк на апеляційне оскарження скаржниками не зазначено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що скаржникам необхідно звернутися із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням інших поважних підстав для його поновлення, тобто треба уточнити, з якої саме дати їм стало відомо про існування оскаржуваних рішень суду першої та апеляційної інстанцій і надати відповідні докази.

Згідно з частиною третьою статті 260 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України" зазначено: "право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані".

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що причини пропуску строку, зазначені апелянтами в обґрунтування відповідного клопотання, не є поважними для поновлення процесуального строку, що відповідно до вимог процесуального закону є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для зазначення (уточнення) інших підстав для поновлення пропущеного строку.

Окрім того, статтею 258 ГПК України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини третьої ст. 258 ГПК України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору та докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі.

Відповідно до ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленому законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 вище означеного Закону за подання до господарського суду позову майнового характеру судовий збір становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно п.п. 4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Предметом спору у даній справі є майнова вимога про визнання права державної власності на майно, при цьому за подання позову у даній справі позивач сплатив судовий збір у сумі 1921 грн, отже за подання та розгляд апеляційної скарги кожний зі скаржників повинен був сплатити судовий збір в сумі 2881,50 грн. (150% від 1921 грн.).

Разом з тим, до апеляційної скарги додані квитанції від 01.09.2021р. про сплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судового збору лише в сумі 1702,50 грн. кожним, які судом не може бути розцінено як належні докази сплати судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Отже, кожний скаржник повинен доплатити судовий збір за подання та розгляд апеляційної скарги у розмірі 1179 грн.

Таким чином, скаржниками не сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у встановленому порядку та розмірі.

Крім того, статтею 259 ГПК України передбачено, що особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копію цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, листом з описом вкладення.

Разом з тим в порушення зазначених вимог процесуального кодексу скаржниками не надано доказів надіслання копій апеляційної скарги на адресу інших учасників справи.

Неповідомлення учасника справи про звернення з апеляційною скаргою порушує процесуальні права цієї сторони, принципи рівності та змагальності сторін, закріплені частиною третьою статті 2 ГПК України.

Виходячи з положень статей 73, 76, 77 ГПК України, належним та допустимим доказом надсилання іншому учаснику справи копії апеляційної скарги з додатками може вважатися розрахунковий документ встановленої форми, що підтверджує надання послуг поштового зв`язку (касовий чек, розрахункова квитанція тощо) з надіслання адресату листа з описом вкладення, поданий в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Порядок залишення апеляційної скарги без руху, повернення апеляційної скарги встановлені ст. 260 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 ГПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог встановлених ст. 258 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 ГПК України.

За змістом ч.1, 2 ст. 174 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Встановивши, що апеляційна скарга подана без доказів сплати судового збору в установленому порядку та розмірі та направлення апеляційної скарги іншим учасникам справи листом з описом вкладення, колегія суддів залишає вказану апеляційну скаргу без руху з наданням скаржникам строку для усунення вказаних недоліків.

Відповідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

Керуючись ст.ст. 174, 234, 258, 259 260 ГПК України, Південно-західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення господарського суду Одеської області від 11.06.2020 у справі № 916/67/20 залишити без руху.

2. Встановити скаржникам строк тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом подання відповідної заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням в ній інших підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, доказів доплати судового збору кожним у розмірі 1179 грн. та доказів надсилання (листом з описом вкладення) іншим учасникам справи копії апеляційної скарги з додатками до неї.

3. Роз`яснити, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали щодо надання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у відкритті апеляційного провадження буде відмовлено, у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали в іншій частині скарга буде вважатись неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Бєляновський В.В.

судді Богатир К.В.

Філінюк І.Г.