ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
13.09.2021р. Справа № 905/1718/21
про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «БОАРД» на користь Комунального підприємства «Маріупольводоканал» заборгованості у розмірі 17 122,83грн.
Свої вимоги заявник обґрунтовує неналежним виконанням боржником зобов`язань за договором на відпуск питної води і прийом господарсько- побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації №4131 від 15.01.2007р., внаслідок чого утворилась заборгованість за період з 01.09.2018р по 28.04.2021р.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021, заяву розподілено судді Демідовій П.В.
Відповідно до частини 2 статті 12 Господарського процесуального кодексу України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.
У заяві повинно бути зазначено, крім іншого повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, а також перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються, у тому числі копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Положеннями статей 147-148 Господарського процесуального кодексу України внормовано, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статті 148 Господарського процесуального кодексу України. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини 1, 2 статті 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.
Таким чином, судовий наказ може бути видано за наявності відповідного договору, інших доказів, що підтверджують фактичне виконання сторонами умов договору, а також заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність грошових вимог.
Відтак, вимоги мають бути підтверджені відповідними доказами.
Наявність спору про право, вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.
Отже, звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен підтвердити наявність: договору між ним та боржником, наявність прав вимоги та довести існування обставин, на яких ґрунтуються вимоги.
В обґрунтування вимог заявник посилається на невиконання боржником зобов`язань за договором на відпуск питної води і прийом господарсько побутових і виробничих стічних вод у систему міської каналізації №4131 від 15.01.2007р в частині повної оплати наданих послуг. До заяви про видачу судового наказу заявником додано копії: Договору; акти про зняття показників водоміру, а також претензії і досудові вимоги, направлені на адресу боржника та залишені без відповіді.
При дослідженні змісту договору №4131 від 15.01.2007р встановлено, що відповідно до п.4.5 Договору про об`єм поданої води та приймання стоків між Виконавцем та Абонентом щомісяця підписується акт. Акт підписується уповноваженими особами Виконавця та Абонента.
На підставі Акту Абоненту виписується рахунок за надані послуги. Рахунок вручається уповноваженій особі Абонента за місцезнаходженням останнього (п.4.6 Договору).
Абонент за споживану питну воду і скидання стоків в міську каналізацію здійснює оплату із свого розрахункового рахунку на рахунок Постачальника у термін до п`яти календарних днів із моменту отримання рахунку в повному обсязі , із посиланням на рахунок, який виставленій заявником (п.4.7 Договору).
Таким чином, наявність лише договору та актів про кількість використаної води не може бути належними доказами існування права вимоги в такому провадженні як наказне.
Частиною 1 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.
При цьому у наказному провадженні на суд покладено обов`язок формального дослідження наданих в обґрунтування доказів.
Стягувач при звернення із заявою про видачу судового наказу не надав докази, які підтверджують виникнення права вимоги до боржника, а також інші документи або їх копії, що підтверджують наявність боргу саме у тому розмірі, на який просить видати судовий наказ.
З наданих до заяви актів не вбачається яка сума боргу виникла у зв`язку із споживанням послуг з боку боржника.
Стягувач надав розрахунок вимог за період вересень 2018р червень 2021р, в якому зазначив наявність боргових зобов`язань на початок боргового періоду (в сумі 3115,66 грн. до вересня 2018 р.) та боги, які виникли в місяці, за які надані акти, а також загальна сума боргу, проте з даного розрахунку не убачається, ані застосовані тарифи, ані підстави та дата виникнення заборгованості. При цьому борги, які виникли до вересня 2018 року, включені до розрахунку , проте, вірогідно, знаходяться поза межами строку позивної давності, що виключає застосування процедури наказного провадження. До того ж, стосовно заборгованості, яка виникла до вересня 2018 року заявник не надав жодного документу.
З актів про зняття показників водомірів, на які стягувач посилається в підтвердження своїх вимог, також не можливо встановити суми, нараховані боржнику за отримані послуги з водопостачання та водовідведення окремо за кожний період.
Суд зауважу, що за змістом ч.1 ст. 155 ГПК України суд, при розгляді вимог в порядку наказного провадження та видачі наказу не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті. Така вимога закону передбачає формальну перевірку наявності доказів в підтвердження вимог. Відсутність доказів, передбачених договором (рахунків та доказів їх вручення боржнику) , передбачає надання оцінки наданим заявником доказам та аналізу обґрунтованості вимог заявника через призму діючого законодавства та судової практики, що унеможливлює спрощену процедуру наказного провадження.
З урахуванням викладеного суд констатує, що подані заявником матеріали не містять доказів виникнення прав вимоги в обсязі, заявленому до стягнення, та передбачених сторонами у договорі, що унеможливлює видачу наказу, оскільки за змістом ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачу наказу, якщо заява подана з порушенням 150 Господарського процесуального кодексу України (в частині надання документів або їх копій, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтував свої вимог) та , якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення прав грошової вимоги, за якою заявником подано заяву.
Разом з тим суд роз`яснює стягувачу, що за приписами ч.1 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1, 8 ч.1 ст.152 Господарського процесуального кодексу України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків або в порядку спрощеного позовного провадження.
Керуючись ст. 152 Господарського процесуального кодексу України,-
У задоволенні заяви Комунальне підприємство «Маріупольводоканал» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Приватного підприємства «БОАРД» на користь Комунального підприємства «Маріупольводоканал» заборгованості у розмірі 17 122,83грн з боржника Приватного підприємства «БОАРД» відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в Східний апеляційний господарський суд протягом десяти днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку передбаченому розділом IV ГПК України з урахуванням приписів п.4 Прикінцевих та п.17 Перехідних положень.

Суддя П.В. Демідова

Інформацію щодо руху справи можна отримати на інформаційному сайті http://www.reyestr.court.gov.ua, веб-порталі "Судова влада України" (dn.arbitr.gov.ua).