ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2021 р. Справа№ 920/1121/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Гарник Л.Л.

за участю секретаря судового засідання Кудько О.О.

та представників учасників провадження у даній справі відповідно до протоколу судового засіданні від 01.09.2021,

розглянувши апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

на рішення господарського суду Сумської області від 07.04.2021

у справі №920/1121/20 (суддя Є.А. Жерьобкіна)

за позовом Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг"

до Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

про визнання права власності на майнові права інтелектуальної власності та зняття арешту з майна

ВСТАНОВИВ

06.11.2020 Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" подало позовну заяву, в якій просить суд: 1) визнати за Акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" право власності на винахід "Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору" (патент № НОМЕР_2 від 10.09.2010); корисну модель "Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом" (патент № НОМЕР_1 від 25.08.2016); 2) зняти арешт, накладений постановою про накладення арешту на майнові права інтелектуальної власності боржника по зведеному виконавчому провадженню № 57084810 від 23.09.2020, з об`єктів інтелектуальної власності, які належать Акціонерному товариству "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг", а саме, винаходу "Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору" (патент № НОМЕР_2 від 10.09.2010); корисну модель "Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом" (патент № НОМЕР_1 від 25.08.2016).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 06.07.2020 позивач набув право власності на об`єкти інтелектуальної власності, посвідчені вказаними патентами, на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору від 06.07.2020 №20200607 про передачу виключних майнових прав на винаходи та корисні моделі.

Рішенням господарського суду Сумської області від 07.04.2021 у справі №920/1121/20 позов задоволено повністю. Визнано за Акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг» право власності на: винахід "Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору" (патент № НОМЕР_2 від 25.06.2012); корисну модель "Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом" (патент № НОМЕР_1 від 27.03.2017). Знято арешт, накладений постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.09.2020 про накладення арешту на майнові права інтелектуальної власності боржника у зведеному виконавчому провадженні № 57084810, з об`єктів інтелектуальної власності, які належать Акціонерному товариству "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг": винахід "Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору" (патент № НОМЕР_2 від 25.06.2012); корисна модель "Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом" (патент № НОМЕР_1 від 27.03.2017).

Вищевказане рішення мотивоване тим, що на дату накладення арешту на майнові права інтелектуальної власності боржника згідно з постановою начальника відділу примусового виконання рішень від 23.09.2020, власником виключних майнових прав на винахід та корисну модель за вказаними патентами було Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг".

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції звернувся з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Сумської області від 07.04.2021 у справі №920/1121/20, в якій просить скасувати його та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що позивач у своїй позовній заяві стверджує, що набув право власності на винахід та на корисну модель за угодою від 06.07.2020, натомість, директор АТ "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", Забіцький Володимир Вікторович , 24.09.2020, даючи пояснення до протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності стверджує, що йому взагалі нічого не відомо про наявність у власності позивача винаходів та корисних моделей. Скаржник вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно з обліковою карткою зведеного виконавчого провадження від 25.11.2020 №57084810 про стягнення заборгованості з АТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» на виконанні перебуває 4046 виконавчих проваджень на користь 4046 стягувачів. На думку скаржника, відповідачами у справі обов`язково повинні бути всі особи, в інтересах яких накладався арешт, тобто 4046 стягувачів, які подали документи на примусове виконання до відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), бо інакше можуть бути порушені їх права, які охороняються чинним законодавством України. Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) вважає, що позивачем не надано доказів того, що вказане майно належить саме йому.

29.06.2021 до Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" надійшов відзив в якому вказано, що Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання» є боржником у зведеному виконавчому провадженню № 57084810, а тому є належним відповідачем по даній справі. Існуюча практика Верховного Суду не передбачає обов`язковості залучення до участі у судовому процесі усіх осіб, в інтересах яких накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, та Товариство (позивач) вважає неможливим залучення усіх стягувачів по зведеному виконавчому провадженню № 57084820, тобто 4046 осіб, до участі у розгляді даної справі, так як участь такої кількості осіб у справі у якості відповідачів призведе лише до практичної неможливості її розгляду, на що, очевидно, і спрямована аргументація Третьої особи у даній справі (скаржника). Позивач наголошує, що як випливає з наданих і Товариством, і самою Третьою особою документів, постанова про накладення арешту на Патенти була винесена Третьою особою лише 23.09.2020, тобто вже після укладення Позивачем та Відповідачем договору купівлі-продажу Патентів від 06.07.2020. Тож Третьою особою не надано доказів того, що станом на дату укладання договору купівлі-продажу Патентів, тобто 06.07.2020, у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містилися обтяження щодо конкретних об`єктів рухомого майна, а саме, патенту на корисну модель «Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом» від 25.08.2016 НОМЕР_1 та патенту на винахід «Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору» від 10.09.2010 № НОМЕР_2, визнання права власності на які є предметом позову по даній справі. На думку позивача, відповідач не мав жодних перепон для укладання з Товариством договору про передачу виключних майнових прав на відповідні винаходи та корисні моделі. Таким чином, у Відповідача наявне інше майно, за рахунок якого можуть бути задоволені інтереси кредиторів у зведеному виконавчому провадженню №57084810. Позивач також наголошує, що у відповідності до статті 204 Цивільного кодексу України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В даному випадку, пояснення скаржника, що договір від 06.07.2020 має ознаки фраундаторності, не можуть бути взяті до уваги, оскільки цей договір недійсним не визнавався та є правомірним на час розгляду справи в суді.

В судове засідання 01.09.2021 з`явився представник Акціонерне товариство «Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання». Інші представники учасників справи не зявились, про причини неявки не повідомили.

Учасники провадження про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином направленням на адреси місцезнаходження учасників справи копій відповідної ухвали суду.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) зобов`язує сторін добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

В той же час за положеннями статті 129 Конституції України та статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).

Наведена правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2020 у справі №924/369/19.

Судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дняпісля їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись з відповідними ухвалами Північного апеляційного господарського суду, дізнавшись про дату, місце та час судового засідання у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд прийшов до висновку за можливе здійснювати розгляд скарги без участі певних представників учасників справи, що не з`явилися у судове засідання, так як вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні 01.09.2021 предстаник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши представника позивача, колегія суддів прийшла до висновку: апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з серпня 2018 року на виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває зведене виконавче провадження АСВП 57084810 (АСВП-автоматична система виконавчого провадження) про стягнення заборгованості з Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", , адреса реєстрації м. Суми, вул. Горького, 58.

Відповідно до облікової картки на зведене виконавче провадження АСВП 57084810 до складу зведеного виконавчого провадження (далі- ЗВП) входить 4063 проваджень на суму залишку боргу 202092488, 11 грн.

Згідно з витягом про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 15.04.2019 № 59165255 у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 15.04.2019 зареєстровано арешт всього рухомого майна боржника на підставі постанови відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 15.04.2019 в межах виконавчого провадження АСВП 57084810 .

Постановою начальника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.09.2020 у ЗВП № 57084810 накладено арешт на об`єкти інтелектуальної власності, власником яких є Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання", в тому числі на: патент на корисну модель від 25.06.2018 НОМЕР_1 (назва корисної моделі - "Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом"); патент від 25.06.2012 НОМЕР_2 (назва винаходу - "Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору").

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що з 06.07.2020 набув право власності на об`єкти інтелектуальної власності, посвідчені вказаними патентами НОМЕР_2, НОМЕР_1, на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору від 06.07.2020 № 20200607 про передачу виключних майнових прав на винаходи та корисні моделі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що з 06.07.2020 позивач набув право власності на об`єкти інтелектуальної власності, посвідчені вказаними вище патентами НОМЕР_2, НОМЕР_1, на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору від 06.07.2020 №20200607 про передачу виключних майнових прав на винаходи та корисні моделі, який є правомірним згідно зі ст. 204 ЦК України.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є, в тому числі звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (ст. 48 Закону).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення (ст. 56 Закону).

Приписами статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч.1).

З правового аналізу наведеної норми права слідує, що особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За приписами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 913/271/19.

В силу приписів статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами ст. 1 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі" винахід (корисна модель) - це результат інтелектуальної, творчої діяльності людини в будь-якій сфері технології; патент (патент на винахід, патент на секретний винахід, патент на корисну модель, патент на секретну корисну модель) - це охоронний документ, що засвідчує пріоритет, авторство і права на винахід (корисну модель).

Згідно зі ст. 28 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", володілець патенту може передавати на підставі договору виключні майнові права інтелектуальної власності на винахід (корисну модель) будь-якій особі, яка стає його правонаступником.

Договір про передачу права власності на винахід (корисну модель) вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що за умовами договору від 06.07.2020 № 20200607, відповідач, як патентовласник, який володіє виключними майновими правами на винаходи та корисні моделі у відповідності до патентів на винаходи і корисні моделі (далі разом по тексту договору іменовані винаходи), перелік яких вказано в додатку № 1 (далі по тексту договору - патенти), який є невід`ємною частиною договору, в порядку на умовах, визначених даним договором, передає позивачу, як правонаступнику виключні майнові права на винаходи, вказані в патентах, а також всю документацію, що стосується патентів (далі - документація), а правонаступник зобов`язується сплатити патентовласнику грошову суму на умовах, визначених договором.

Відповідно до п. 1.2. договору виключні майнові права на винаходи, перелічені у патентах, переходять від патентовласника до правонаступника з дати підписання акту приймання-передачі виключних майнових прав, що підписується у день підписання договору.

За умовами пункту 1.5. договору з дати підписання договору правонаступник набуває виключні майнові права використовувати винаходи, наведені у додатку № 1 до договору, за своїм розсудом у будь-який спосіб, передбачений чинним законодавством, якщо таке використання не порушує прав інших власників патенту. У тому числі правонаступник набуває такі виключні права як: виключне право виготовлення виробів із застосуванням винаходів, застосування таких винаходів; виключне право пропонування винаходів для продажу, продаж, імпорт (ввезення), експорт (вивезення) та інше введення їх в цивільний оборот або зберігання в зазначених цілях; виключне право забороняти іншим особам використовувати винаходи без його дозволу, за винятком випадків, коли таке використання не визнається згідно з законодавством порушенням прав, що надаються патентом; виключне право дати будь-якій особі дозвіл (видати ліцензію) на використання Винаходів на підставі ліцензійного договору; виключне право перешкоджати неправомірному використанню винаходів іншими - особами; право передати будь-якій особі право власності на винаходи; право вимагати поновлення порушених прав власника на винаходи; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законодавством.

Відповідно до п. 1.10 договору правонаступник зобов`язується у строк не пізніше ніж 31.12.2020 подати до уповноваженої установи заяву про публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу виключних майнових прав на винаходи та здійснити сплату збору за внесення до реєстру відповідних відомостей.

За передачу патентовласником виключних майнових прав на винахід та на корисну модель за договором правонаступник сплачує патентовласнику одноразову винагороду у розмірі 89700 грн. (в тому числі ПДВ) у строк до 31.12.2020 включно.

Відповідно до п. 6.1. договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Термін дії договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору та закінчується 31.12.2020 (п. 6.2 договору).

Згідно з додатком №1 до договору позивачу передаються виключні майнові права на винахід та на корисну модель, вказані в наступних патентах: патент на корисну модель № НОМЕР_1 (дата подання заявки - 25.08.2016), патент на винахід НОМЕР_2 (дата подання заявки 10.09.2010).

Факт передачі виключних майнових прав згідно з зазначеними патентами позивачу підтверджується актом прийому-передачі виключних майнових прав від 06.07.2020.

Таким чином, на дату накладення арешту на майнові права інтелектуальної власності боржника згідно з вказаною вище постановою начальника відділу примусового виконання рішень від 23.09.2020, власником виключних майнових прав на винахід та корисну модель за вказаними патентами № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 було Акціонерне товариство "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" (позивач).

Зобов`язання з оплати виключних майнових прав припинені зарахуванням зустрічних однорідних вимог згідно з угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 03.02.2021 № 1, що підписана позивачем та відповідачем (угода є правомірною згідно зі ст. 204 ЦК України). Позивач зазначає, що не може виконати зобов`язання згідно з п. 1.10 договору, зокрема подати до уповноваженої установи заяву про публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу виключних майнових прав на винахід та корисну модель, у зв`язку з накладенням арешту на відповідні об`єкти інтелектуальної власності згідно з постановою начальника відділу примусового виконання рішень від 23.09.2020.

Посилання скаржника в обґрунтування заперечень проти позовних вимог на арешт всього рухомого майна відповідача згідно з постановою від 15.04.2019, суд не приймає, оскільки вказаною постановою не було накладено арешт на конкретно визначені майнові права інтелектуальної власності боржника. Постанова про накладення арешту на майнові права інтелектуальної власності боржника винесена державним виконавцем 23.09.2020, тобто після укладення між позивачем та відповідачем договору від 06.07.2020 № 20200607 та передачі виключних майнових прав за патентами № НОМЕР_1, НОМЕР_2 позивачу за актом прийому-передачі виключних майнових прав від 06.07.2020.

Суд враховує, що відповідно до ст. 181, 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі (ст. 181 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що договір від 06.07.2020 № 20200607 не був оспорений в судовому порядку, доказів визнання договору від 06.07.2020 № 20200607 недійсним матеріали справи не містять. Тому суд враховуює презумпцію правомірності правочину, зокрема, за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України.

За цих обставин, посилання скаржника на правові позиції, що викладені у постановах Верховного Суду від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17, від 28.02.2019 у справі № 646/3972/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц є необґрунтованими, оскільки предметом спору у вказаних справах було визнання недійсними договорів.

На підставі вищевикладеного, оскільки матеріалами справи підтверджується факт набуття позивачем виключних майнових прав на спірні винахід та корисну модель за патентами НОМЕР_1, № НОМЕР_2 до накладення арешту постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.09.2020 на майнові права інтелектуальної власності боржника у зведеному виконавчому провадженні № 57084810, суд апеляційної інстанції вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що правомірно задоволенні судом першої інстанції шляхом визнання за Акціонерним товариством "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання - Інжиніринг" права власності на: винахід "Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору" (від 25.06.2012 патент № НОМЕР_2); корисну модель "Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом" (від 27.03.2017 патент № НОМЕР_1); зняття арешту, що накладений постановою начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 23.09.2020 про накладення арешту на майнові права інтелектуальної власності боржника у зведеному виконавчому провадженні № 57084810, з об`єктів інтелектуальної власності, які належать Акціонерному товариству "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання-Інжиніринг": винахід "Спосіб протипомпажного регулювання та захисту компресору" (патент від 25.06.2012 № НОМЕР_2); корисна модель "Кожухотрубний теплообмінник з безпечним каналом" (патент від 27.03.2017 № НОМЕР_1).

Інших доводів скаржника по суті заявлених вимог, які б спростували висновки суду, покладені в основу оскаржуваного судового рішення та впливали на його правильність в апеляційній скарзі не наведено.

У справах Руїс Торіха проти Іспанії, Суомінен проти Фінляндії, Гірвісаарі проти Фінляндії Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99 від 27.09.2001).

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд апеляційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду за результатами перегляду справи в апеляційному порядку, в межах доводів даної апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення; оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі - без змін.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 282, 283, 284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 07.04.2021 у справі №920/1121/20 - залишити без змін.

Матеріали справи №920/1121/20 направити до господарського суду Сумської області.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Порядок та строк оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду передбачений ст.ст. 288-291 ГПК України.

Повний текст складено 07.09.2021.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

Л.Л. Гарник