РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2021Справа № 910/9225/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 14; ідентифікаційний код: 38727770) в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (54020, обл. Миколаївська, м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 23; ідентифікаційний код: 38728444

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Укрправо" (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського Митрополита, будинок 14; ідентифікаційний код: 40678560)

про стягнення 134 562, 69 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Укрправо" про стягнення заборгованості в розмірі 134 562, 69 грн, з яких: 120 670, 92 грн - основний борг, 1 447, 88 грн - 3% річних, 5 867, 35 грн - інфляційні втрати, 6 576, 54 грн - пеня, що виникла у зв`язку з порушення відповідачем зобов`язань обумовлених договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-1633 від 25.06.2018 в частині здійснення оплати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.,

У запропонований в ухвалі суду від 14.06.2021 п`ятнадцятиденний строк відзиву від відповідача до суду не надійшло.

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Укрправо": 03035, м. Київ, вул. Василя Липківського Митрополита, будинок 14.

Суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлявся ухвалою суду від 14.06.2021 про відкриття провадження у справі поштовим повідомленням № 819, однак конверт повернувся на адресу суду не врученим із зазначенням причин: "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином повідомлявся про відкриття провадження у справі, а матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25.06.2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Укрправо" (орендар) укладено договір № РОФ-1633 про оренду державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що знаходиться на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт", відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлових приміщень - мансарду площею 254,6 м2 в будівлі загально-портовій адміністративній з такелажним складом (інв. № 395), згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток 1 до договору оренди), розташоване за адресом: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, , що перебуває на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.03.2018 року і становить за незалежною оцінкою 1 256 170 грн.

Пунктом 3.1 договору визначено, що орендна плата визначена за результатом проведеного 12.06.2018 року конкурсу на право укладання договору оренди (протокол № 3 засідання конкурсної комісії по передачі в оренду державного нерухомого майна, затвердженого заступником начальника Регіонального відділення Дідовець О.М. 12.06.2018 року і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (квітень 2018 року) 21 019,00 грн.

В пункті 3.3 договору закріплено, що орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць. Оперативна інформація про індекс інфляції, розраховані Державною службою статистики України розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України.

Відповідно до п. 3.6. договору визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Орендар самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та Балансоутримувачу.

Згідно з п. 3.7. та 3.8 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.

Цей договір укладено строком на 12 років 6 місяців 7 днів, що діє з 25.06.2018 року до 31.12.2030 року (включно). (п. 10.1. договору).

На підставі п. 1 наказу Міністерства інфраструктуру України від 17.07.2019 № 548 "Про безоплатну передачу майна державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" та відповідно до Акту приймання-передачі майна з балансу державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на окремий баланс Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 05.11.2019 року, Державне підприємство "Миколаївський морський торговельний порт" передало безоплатно з балансу, а Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" прийняло будівлю загально-портову адміністративну з такелажним складом (інвентарний № 395, 1950 р.п.) разом з майном згідно з додатком 1, яка розташована за адресом: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14.

Підпунктом 1.1 зазначеного Наказу визначено, що майно закріплено на праві господарського відання за Державним підприємством "Адміністрація морських портів України".

Також із позовної заяви вбачається, що з урахуванням зазначеного наказу Міністерства інфраструктури України та на підставі договору оренди державного нерухомого майна від 25.06.2018 № РОФ-1633, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях на адресу ТОВ "Юридична компанія "Укрправо" було направлено листа від 22.01.2020 № 04/56, яким зокрема було проінформовано, що відповідно до наказу Міністерства інфраструктуру України від 17.07.2019 № 548 "Про безоплатну передачу майна державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" та відповідно до Акту приймання-передачі майна з балансу державного підприємства "Миколаївський морський торговельний порт" на окремий баланс Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" від 05.11.2019 року, майно за Договором від 25.06. 2018 № РОФ-1633 а саме: частина нежитлових приміщень - мансарда площею 254,6 кв.м в загальнопортовій адміністративній будівлі з такелажним складом, за адресом: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14 передано на баланс Миколаївській філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту). Зміна балансоутримувача потребує внесення відповідних змін до договору оренди, але у зв`язку з утворення Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, що є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення ФДМУ по Одеській області, Регіонального відділення ФДМУ по Миколаївській області, такі зміни тимчасово внести до нотаріально посвідченого договору оренди неможливо.

Також, даним листом Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях поінформувала, що згідно з п. 3.6 договору оренди від 25.06.2018 № РОФ-1633, орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувача у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним та зобов`язало ТОВ ЮК "Укрправо", 30% орендної плати балансоутримувача спрямовувати на рахунок Миколаївської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Миколаївського морського порту).

Із позовної заяви вбачається, що позивачем були складені рахунки за період з липня 2020 по квітень 2021 на загальну суму 120 670, 92 грн., а саме: № 67242899 від 31.07.2020 на 11 663,32 грн. за липень 2020; № 73162899 від 31.08.2020 на суму 11 639,98 грн. за серпень 2020; № 87642899 від 30.09.2020 на суму 11 698, 18 грн. за вересень 2020; № 98682899 від 31.10.2020 на суму 1 1 815,17 грн. за жовтень 2020; № 109742899 від 30.11.2020 на суму 11 968,77 грн. за листопад 2020; № 119752899 від 31.12.2020 на суму 12 076,48 грн. за грудень 2020; № 09032899 від 31.01.2021 на суму 12 233,48 грн. за січень 2021; № 19012899 від 28.02.2021 на суму 12 355, 82 грн. за лютий 2021; № 28122899 від 31.03.2021 на суму 12 565, 87 грн за березень 2021; № 36302899 від 30.04.2021 на суму 12 653,83 грн. на суму за квітень 2021.

Однак, як вбачається із позовної заяви, відповідачем всупереч умовам договору вищезазначені рахунки станом на дату звернення до суду з позовом неоплачені, а відтак сума основної заборгованості по виставленим рахункам становить 120 670,92 грн.

З метою досудового врегулювання спору між сторонами, позивач направляв на адресу відповідача претензію № 1176/18-02-04/вих18 від 24.03.2021 з вимогою здійснити оплату основного боргу - 70 861, 9 грн (станом на дату складання претензії) та відповідно сплатити пеню, інфляційні втрати та 3 % річних.

Вказана претензія повернулась на адресу позивача не врученою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору № РОФ-1633 від 25.06.2018, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором оренди.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст. 285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що на виконання умов договору оренди № РОФ-1633 від 25.06.2018 між сторонами було підписано акт приймання-передавання від 25.06.2018, відповідно до умов якого орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування державне нерухоме майно - частину нежитлових приміщень - мансарду площею 254,6 м2 в будівлі загально-портовій адміністративній з такелажним складом (інв. № 395), згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток 1 до договору оренди), розташоване за адресом: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що перебуває на балансі ДП "Миколаївський морський торговельний порт", вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.03.2018 року і становить за незалежною оцінкою 1 256 170 грн.

Суд вказує, що даний акт підписаний сторонами, а саме орендарем, орендодавцем та балансоутримувачем, що в свою чергу підтверджує факт належного виконання умов договору з боку позивача, відповідне передання відповідачу в користування нерухоме майно та виникнення у відповідача обов`язку здійснювати оплату за користування державним нерухомим майном.

Позивач зазначає, що всі вище вказані виставлені рахунки за оренду приміщення направлялися відповідачу на електроні адреси підприємства - та .

Крім того із пояснень позивача вбачається, що факт відправки підтверджується витягом з Журналу реєстрації рахунків (гривня) ч. 1 2020 рік, ч. 2 2020 рік, ч. 1 2021 рік та витягом з реєстрів кореспонденції, яка направляється поштою або кур`єром.

Суд вказує, що договором не було погоджено сторонами порядок надсилання виставлених рахунків та відповідно не погоджувалися електроні адреси підприємства - та , а наданий до матеріалів справи Журналу реєстрації рахунків (гривня) підтверджує лише факт виставлення таких рахунків позивачем.

Разом з тим, із наданих позивачем копій реєстрів кореспонденції, яка направляється поштою або кур`єром вбачається за можливе встановити факт направлення відповідачу рахунків за період з липня 2020 по квітень 2021 на загальну суму 120 670, 92 грн.

Крім того, суд звертає увагу, що умовами договору, а саме п. 3.1 та 3.3. визначено розмір за базовий місяць розрахунку орендної плати, порядок її визначення в наступні місяці, а також закріплено, що орендар самостійно розподіляє кожний платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини безпосередньої до державного бюджету та балансоутримувачу.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Підсумовуючи викладене вище, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів повернення орендованого майна позивача, припинення/розірвання договору оренди та відсутність доказів здійснення орендної плати відповідачем за період з липня 2020 по квітень 2021, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення суми основного боргу в розмірі 120 670, 92 грн підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. (ст. 614 Цивільного кодексу України).

Відтак, позивачем за неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині перерахування орендної плати здійснено нарахування пені - 6 575, 54 грн, 3 % річних - 1 447, 88 грн, інфляційні втрати - 5 867, 35 грн.

Відповідно до п. 3.7 договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З огляду на викладене вище, враховуючи положення п. 3.7 договору, вказані вище норми та наданий позивачем розрахунок, суд зазначає, що за підрахунками суду стягненню з відповідача підлягає сума пені в розмірі 1 472, 39 грн, а відтак дана вимога позивача підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Що стосується інфляційних нарахувань, то суд зазначає наступне, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Що у свою чергу підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18, від 05.07.2019 у справі № 905/600/18.

Суд, перевіривши правильність нарахування позивачем 3 % річних та інфляційних втрат, зазначає, що стягненню на користь позивача підлягає сума 3 % річних - 1 447, 88 грн та сума інфляційних втрат - 4 816, 70 грн, яка нарахована судом саме за повні місяці протягом яких існувала у відповідача заборгованість, у зв`язку з чим дані вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Укрправо" (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського Митрополита, будинок 14; ідентифікаційний код: 40678560) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 14; ідентифікаційний код: 38727770) в особі Миколаївської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (54020, обл. Миколаївська, м. Миколаїв, вул. Заводська, будинок 23; ідентифікаційний код: 38728444) основний боргу - 120 670 (сто двадцять тисяч шістсот сімдесят) грн. 92 коп, 3 % річних - 1 447 (одна тисяча чотириста сорок сім) грн. 88 коп., інфляційні втрати - 4 816 (чотири тисячі вісімсот шістнадцять) грн. 70 коп, пеню - 1 472 (одна тисяча чотириста сімдесят дві) грн. 39 коп та витрати по сплаті судового збору - 2 166 (дві тисячі сто шістдесят шість) грн. 17 коп.

3. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 06.09.2021

Суддя Д.О. Баранов