ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа№ 910/2255/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Коробенка Г.П.

Кравчука Г.А.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 (повний текст складено 24.05.2021)

у справі №910/2255/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР"

про стягнення 18 998,24 грн,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2021 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР" (далі - відповідач) та просило стягнути 18 998,24 грн, у тому числі: 15 743,64 грн основного боргу за Договором №15694-П від 01.06.2018 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, 835,71 грн інфляційних втрат коштів, 431,13 грн - 3% річних та 1987,76 грн пені.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання умов договору позивач у період з червня 2018 року по грудень 2019 року надав відповідачу послуги на загальну суму 91 556,96 грн, однак, в порушення умов договору, відповідачем вказані послуги були оплачені частково, в сумі 75 813,32 грн, у зв`язку із чим станом на 29.01.2021 утворилась заборгованість в сумі 15743,64грн.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що позивач не надавав відповідачу обумовлені договором послуги, не здійснював вивіз побутових відходів з початку 2019 року, не направляв відповідачеві акти надання послуг, які додані до позовної заяви, тому відповідач не повинен оплачувати послуги, які не надавались.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 травня 2021 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки позивач у встановленому порядку визначений виконавцем послуг на вивезення побутових відходів; на виконання умов договору позивачем було надано відповідачу послуги на загальну суму 91556,96 грн, які оплачені відповідачем частково; факт надання послуг підтверджується актами надання послуг, рахунками на оплату, актом звірки та даними бухгалтерії позивача; рахунки на оплату направлялись відповідачу через програму M.E.Doc, а також позивачем зареєстровані відповідні податкові накладні; заперечень щодо отриманих актів відповідач позивачу не надав; оплата наданих послуг має здійснюватись на підставі виставленого рахунку, а не на підставі підписаних між сторонами актів; договір діяв до 31.12.2019 і з 01.01.2020 позивач припинив надання послуг за договором; судом не було враховано динаміки розрахунків відповідача з позивачем, яка підтверджується банківськими виписками АТ "Укрексімбанк" за період з 06.07.2018 по 04.12.2019, з яких вбачається надходження від відповідача коштів в сумі 75813,32 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 02 серпня 2021 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.

21 липня 2021 року від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що позивач не надавав відповідачу обумовлені договором послуги, не здійснював вивіз побутових відходів з початку 2019 року, не направляв відповідачеві акти надання послуг, які додані до позовної заяви, тому відповідач не повинен оплачувати послуги, які не надавались. Також вказує, що позивачем було порушено вимоги ГПК України щодо порядку подання доказів, а тому просить не брати до уваги надані позивачем додаткові докази, що були подані разом з апеляційною скаргою.

30 липня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій він вказує, що послуги по договору були надані у повному обсязі; витягами з реєстру M.E.Doc підтверджується факт направлення відповідачу рахунків на оплату; позивачем вживались заходи щодо досудового врегулювання спору шляхом направлення платіжної вимоги та акту звірки взаєморозрахунків; відповідачем не були висловлені заперечення щодо отриманих актів.

05 серпня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відзив, у яких він вказує, що за умовами договору виконавець повинен був направити замовнику для підписання акти наданих послуг, однак позивач вказані акти відповідачу на офіційну адресу не направляв, оскільки послуги фактично не надавались, тому акти, надані до суду, не підписані з боку відповідача; згідно правових позицій Верховного Суду (постанови у справах №927/986/17, 922/2081/19) доказуванню підлягає факт отримання послуг та подальше використання результату, а не лише наявність первинних документів.

Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

У зв`язку із перебуванням головуючого судді Козир Т.П. у відпустці з 25.08.2021 по 10.09.2021, перебуванням судді Коробенка Г.П. у відпустці з 30.08.2021 по 12.09.2021 та перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці з 30.08.2021 по 12.09.2021, розгляд справи здійснюється після виходу всього складу суду з відпусток.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Позивачем до апеляційної скарги додано копії банківських виписок АТ "Укрексімбанк" про рух коштів на рахунку позивача, однак при цьому позивачем не зазначено жодних причин неможливості їх подання суду першої інстанції.

Відповідно до ч.4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи викладене, додані до апеляційної скарги нові докази не приймаються судом, оскільки прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто, без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 01 червня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРЕМ`ЄР БУЛАНЖЕР", як замовником та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс", як виконавцем, був укладений договір 15694-П про надання послуг вивезення побутових відходів (далі - договір) (а.с.6-7), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів, що утворюються на об`єкті замовника (зазначити назву об`єкта та вид діяльності кафе), що знаходиться за фактичною адресою: м. Київ, вул. Городецького, 6, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги.

У відповідності до п.1.2 договору кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ становить 28,6 куб. м в місяць.

Пунктами 2.1, 2.2 договору визначено, що тариф на послуги, які передбачені п.1.1 цього договору та надаються ТОВ "Спецкомунтехніка" за Договором комісії, встановлено розпорядженням Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 21 лютого 2018 р. №267 та становить 137,98 грн з ПДВ за 1 м.куб., в місяць - 3496,12 грн. Тарифи можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, зміна тарифів не потребує складання окремого письмового документа (додаткової угоди) і будуть застосовуватись при надання послуг за цим договором з дня їх офіційного вступу в законну силу.

Згідно пункту 2.3 договору, оплата послуг за цим договором, у розмірі, що вказаний у п.2.1 даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Відповідно п.2.5 договору за результатами наданих послуг виконавець направляє Замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважається необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, вищезазначений повернути Акт наданих послуг виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

Згідно із п.4.2 договору за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу за кожен день прострочень.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що він вступає в силу з моменту підписання та діє до 31 грудня 2018 року.

У відповідності до пункту 7.2 договору, в разі, якщо жодна із сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного договору та припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

Після укладення договору розмір тарифів змінювався, зокрема розпорядженням Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18.03.2019 №450 (а.с.43-44).

Позивач вказує, що у період з червня 2018 року по грудень 2019 року він надав відповідачу послуги з вивезення твердих побутових відходів на загальну суму 91556,96 грн, на підтвердження чого позивачем додано до позову акти надання послуг, які не підписані відповідачем (а.с.12-30).

Однак, за доводами позивача, відповідач вказані послуги частково, в сумі 75 813,32 грн, у зв`язку із чим утворилась заборгованість в сумі 15743,64 грн.

Також позивач вказує, що рахунки на оплату направлялись відповідачу у електронному через програму M.E.Doc, що підтверджує витягом з реєстру M.E.Doc (а.с.62-63).

28 лютого 2020 року позивач направив відповідачу платіжну вимогу від 26.02.2020 за вих. №7-1400, у якій вказав на наявність заборгованості за договором в сумі 15743,64 грн та просив перерахувати кошти протягом 7-ми днів, до вимоги позивачем було додано два екземпляри акту звірки взаєморозрахунків (а.с.8-9). Факт направлення вимоги підтверджується описомм вкладення №731 від 28.02.2020, накладну №731, а також фіскальним чеком від 28.02.2020 (а.с.10). Вказана вимога була залишена відповідачем без відповіді та без виконання.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 15 743,64 грн основного боргу, 835,71 грн інфляційних втрат коштів, 431,13 грн 3% річних та 1987,76 грн пені, нарахованих у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання.

Заперечуючи проти позову як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, відповідач посилався на те, що позивач не надавав відповідачу обумовлені договором послуги, не здійснював вивіз побутових відходів з початку 2019 року, не направляв відповідачеві акти надання послуг, які додані до позовної заяви, тому відповідач не повинен оплачувати послуги, які не надавались. Також вказав, що він направляв позивачу заяву про односторонню відмову від договору за вих.№49/20 від 18.12.2020, яка мотивована невиконанням позивачем умов договору, тому строк дії договору спливає 31.12.2020 (а.с. 96-99).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що надані позивачем докази не підтверджують факт надання послуг за договором, а тому позовні вимоги є недоведеними.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 35-1 Закону України "Про відходи" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) було встановлено, що власники або наймачі, користувачі, у тому числі орендарі, джерел утворення побутових відходів, земельних ділянок укладають договори з юридичною особою, яка визначена виконавцем послуг на вивезення побутових відходів, здійснюють оплату таких послуг та забезпечують роздільне збирання твердих побутових відходів.

Розпорядженням Виконавчого комітету Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 08.12.2017 №1589 позивач був визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів на території міста Києва протягом семи років.

Права та обов`язки між сторонами у даній справі виникли на підставі Договором №15694-П від 01.06.2018 на надання послуг з вивезення твердих побутових відходів, який за правовою природою є договором про надання послуг з вивезення побутових відходів.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже є обов`язковим для сторін.

Умовами пункту 7.2 договору передбачено, що якщо припинення дії договору не буде оформлене сторонами належним чином, то строк дії цього договору вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач 18.12.2020 направляв позивачу заяву про односторонню відмову від договору і позивач вказує, що отримав цю заяву 22.12.2020, однак сторонами не надано документального підтвердження, оформленого належним чином, що договір припинив свою дію, а тому є вірним висновок суду першої інстанції про те, що договір не розірваний та не припинив свою дію.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 статті 903 ЦК України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

При цьому, з системного аналізу наведених положень ЦК України вбачається, що оплаті підлягає лише надана послуга.

Верховний Суд у постанові від 10.11.2020 у справі №910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Так, відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 встановлені вимоги щодо оформлення первинних документів, згідно яких первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою (абзац перший пункту 2.5 Положення).

Верховним Судом в постанові від 18.03.2020 у справі №927/986/17 було висловлено позицію щодо недостатності самого факту наявності первинних документів для підтвердження факту надання послуг. Отримання послуг повинно бути підтверджене належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які б свідчили про реальну зміну майнового стану суб`єкта господарювання (використання результату отриманої послуги у господарській діяльності).

Відповідно до 2.5 договору за результатами наданих послуг виконавець направляє замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважається необґрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, вищезазначений повернути Акт наданих послуг виконавцю. Якщо замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що замовник не має жодних претензій до обсягів наданих послуг.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на Акти надання послуг: №26642 від 30.06.2018р; №26643 від 31.07.2018р.; №28636 від 31.08.2018р.; №31702 від 30.09.2018р.; №35502 від 31.10.2018р.; №42273 від 30.11.2018р.; №48929 від 31.12.2018р.; №5581 від 31.01.2019р.; №6340 від 28.02.2019р.; №12562 від 31.03.2019р.; №22247 від 30.04.2019р.; №23048 від 31.05.2019р.; №30754 від 30.06.2019р.; №31575 від 31.07.2019р.; №42232 від 31.08.2019р.; №43076 від 30.09.2019р.; №53926 від 31.10.2019р.; №54778 від 30.11.2019р.; №51577 від 31.12.2019р. на загальну суму 91 556,96 грн, які додані ним до позовної заяви.

Пунктом 3.2 договору визначено, що виконавець зобов`язується направляти документи (зокрема, акти наданих послуг) замовнику в установлені даним договором строки.

Частиною 1 статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Однак, як вірно встановлені судом першої інстанції, вказані акти підписані лише позивачем і ним не надано належних доказів в підтвердження того, що вказані акти направлялись на адресу відповідача, хоча складались, як видно зі змісту цих актів, щомісячно.

Отже, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що сторонами обумовлено порядок прийняття послуг шляхом підписання Акту надання послуг, який згідно умов договору направляється на адресу відповідача. При цьому, сторонами обумовлено, що оплата послуг за цим договором, у розмірі, що вказаний у п.2.1 даного договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється замовником протягом 5 (п`яти) банківських днів на розрахунковий рахунок виконавця, на підставі виписаного виконавцем рахунку з моменту отримання направленого виконавцем замовнику рахунку-фактури (можливе направлення в електронному вигляді через систему електронного документообігу).

Посилання позивача на те, що рахунки на оплату направлялись відповідачу у електронному вигляді через програму M.E.Doc, відхиляються судом, оскільки направлення рахунків не звільняє позивача від обов`язку направляти відповідачу акти наданих послуг і лише у разі отримання цих актів відповідачем та їх не повернення протягом п`яти робочих днів акт вважається підписаним.

У постанові Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №915/905/16, зокрема, зазначено, що порушення правил оформлення первинних документів не спричиняє їх недійсність, але безпосередньо впливає на можливість доведення стороною обставин, на підтвердження яких вона подала відповідні документи.

Таким чином, акти надання послуг, які підписані лише позивачем, за відсутності доказів їх направлення відповідачу, не є відповідним первинним документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", та, відповідно, не можуть бути підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за надані послуги.

При цьому позивачем не надано будь-яких інших доказів, які б підтверджували фактичне надання послуг за спірним договором.

Крім того, акт звірки взаєморозрахунків, наданий позивачем, також не підписаний зі сторони відповідача, і позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції не було надано доказів проведення відповідачем платежів по договору та, відповідно, не підтверджено розмір заборгованості, що спростовує доводи позивача про те, що судом першої інстанції не було враховано динаміки розрахунків відповідача з позивачем

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Обов`язок (тягар) доказування обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини (аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №922/1163/18, від 23.12.2020 у справі №910/2284/20).

У постанові Верховного Суду від 29.01.2021 у справі №922/51/20 зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Оцінивши докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та умови договору, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було надано достатньо доказів, які у своїй сукупності дали б суду змогу дійти висновку про фактичне надання позивачем послуг за договором, отже позовні вимоги про стягнення 15 743,64 грн основного боргу не підлягають задоволенню у зв`язку із недоведеністю.

Щодо позовних вимог про стягнення 835,71 грн інфляційних втрат коштів, 431,13 грн 3% річних та 1987,76 грн пені, то вони є похідними від вимог про стягнення основного боргу, а тому також не підлягають задоволенню.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 травня 2021 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.09.2021.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді Г.П. Коробенко

Г.А. Кравчук