РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2021Справа № 910/10715/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Бондарчук В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Петруцалек», м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс», м. Київ

про стягнення 251 522,53 грн,

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Петруцалек» (далі - ТзОВ «Петруцалек»/позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТзОВ «Комплекс Агромарс»/відповідач) про стягнення 251 522,53 грн, у тому числі: 202 539,17 грн - основного боргу, 31 031,61 грн - інфляційних втрат, 4 750,64 грн - 3% річних та 13 201,11 грн - пені, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором поставки №232/2016/КАМ/О від 31.03.2016.

Господарський суд міста Києва ухвалою від 08.07.2021 позовну заяву прийняв до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.07.2021 до канцелярії суду від позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Відповідач відзиву на позовну заяву не надав, при цьому, був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі.

Приписами статті 248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, за висновком суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

31.03.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Петруцалек» (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - покупець) укладено договір поставки № 232/2016/КАМ/О, відповідно до якого постачальник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку товару та передати його у власність покупця, а покупець зобов`язався прийняти та своєчасно оплатити поставлений постачальником товар.

Згідно п. 4.1. договору асортимент, одиниця виміру, кількість та ціна за одиницю товару визначається у рахунках-фактурах до даного договору та передбачаються у накладних документах на кожну окрему партію товару.

В п. 6.2. договору сторони погодили, що розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 банківських днів: з моменту поставки товару покупцю; за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 5.5. даного договору; за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

У відповідності до п. 8.4.1. договору покупець за порушення строків оплати товару, визначених в даному договорі, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості поставленого, але неоплаченого товару.

Даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2016, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором (п. 11.1. договору).

Пунктом 11.2. договору передбачено, якщо за 20 календарних днів до закінчення строку дії даного договору жодна зі сторін не заявить письмово про його розірвання, то договір вважатиметься пролонгованим на 1 рік. Кількість таких однорічних пролонгацій даного договору є необмеженою.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи письмової заяви про розірвання договору поставки № 232/2016/КАМ/О, цей договір неодноразово пролонгувався та є чинним.

У період з 16.07.2020 по 18.09.2020 позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 202 539,17 грн, що підтверджується підписаними представниками сторін видатковими накладними: №93035191 від 16.07.2020 на суму 15 921,72 грн, №93036539 від 10.08.2020 на суму 56 745,00 грн, №93036540 від 10.08.2020 на суму 30 781,99 грн, №93038792 від 18.09.2020 на суму 34 047,00 грн, №93038793 від 18.09.2020 на суму 33 200,02 грн, №93038794 від 18.09.2020 на суму 31 843,44 грн.

Відповідач в порушення умов договору за поставлений товар з позивачем не розрахувався, внаслідок чого у ТзОВ «Комплекс Агоромарс» утворилась заборгованість в сумі 202 539,17 грн.

29.03.2021 позивач направив на адресу відповідача претензію від 26.03.2021 на суму 202 539,17 грн, яка залишена останнім без задоволення.

Отже, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар, позивач просить суд стягнути з ТзОВ «Комплекс Агромарс» суму боргу у розмірі 202 539,17 грн, пеню у розмірі 13 201,11 грн, 3% річних у розмірі 4 750,64 грн та інфляційні втрати у розмірі 31 031,61 грн, нараховані на суму боргу по кожній видатковій накладній окремо.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 ГК України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до положення частини 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Судом вище встановлено, що 31.03.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір поставки №232/2016/КАМ/О, відповідно до якого позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 202 539,17 грн, що підтверджується видатковими накладними: №93035191 від 16.07.2020, №93036539 від 10.08.2020, №93036540 від 10.08.2020, №93038792 від 18.09.2020, №93038793 від 18.09.2020, №93038794 від 18.09.2020.

Проте, в порушення умов вказаного договору, відповідач за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого у ТзОВ «Комплекс Агромарс» виникла заборгованість в сумі 202 539,17 грн, на підтвердження зворотного відповідачем не надано суду будь-яких інших доказів.

Статтею 530 ЦК України вставлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

В п. 6.2. договору сторони погодили, що розрахунок за товар здійснюється на умовах 100% після оплати вартості замовленого товару на розрахунковий рахунок постачальника протягом 14 банківських днів: з моменту поставки товару покупцю; за умови отримання оригіналів документів, зазначених в п. 5.5. даного договору; за умови реєстрації податкової накладної у єдиному реєстрі податкових накладних.

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Петруцалек» свої зобов`язання за договором поставки № 232/2016/КАМ/О від 31.03.2016 виконало належним чином.

Як встановлено судом вище, в порушення умов договору відповідач оплату за поставлений товар не здійснив.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до вимог ст.ст. 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що ТзОВ «Комплекс Агромарс» порушено умови договору поставки та положення ст. 526 ЦК України, ст. 193 ГК України, що має наслідком задоволення вимог позивача в частині стягнення заборгованості у розмірі 202 539,17 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 13 201,11 грн, 3% річних в сумі 4 750,64 грн та інфляційні втрати у розмірі 31 031,61 грн, нараховані на суму боргу по кожній видатковій накладній окремо.

У відповідності до ч. 1 ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст. 218 ГК України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Штрафними санкціями згідно ч. 1 ст. 230 ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 ЦК України).

В силу положень ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до п. 8.4.1. договору покупець за порушення строків оплати товару, визначених в цьому договорі, сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент прострочення за кожен день прострочення від вартості поставленого, але неоплаченого товару.

Оскільки положення договору не містять вказівки на встановлення іншого строку припинення нарахування пені, ніж встановленого в ст. 232 ГК України, то нарахування штрафних санкцій припиняється зі сплином 6 місяців.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок пені та встановив, що позивачем не враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України, внаслідок чого позивачем невірно визначено період нарахування пені по кожній видатковій накладній.

Так, за розрахунком суду обґрунтованою до стягнення є сума пені у розмірі 9 801,77 грн.

Разом з тим, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, та встановив, що в останньому позивачем також допущено арифметичну помилку.

За розрахунком суду обґрунтованими до стягнення є сума 3% річних у розмірі 4 750,64 грн та інфляційних втрат у розмірі 20 370,37 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Щодо вимоги ТзОВ «Петруцалек» про стягнення з ТзОВ «Комплекс Агромарс» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн, суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За змістом ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано: договір про надання правничої (правової) допомоги № 96 від 27.05.2021, укладений між ТзОВ «Петруцалек» та Адвокатським об`єднанням «Глорія Лекс», рахунок-фактуру №48 від 16.06.2021 на суму 10 500,00 грн, акт приймання-передачі наданих послуг № 30 від 30.06.2021 на суму 4 111,00 грн, акт приймання-передачі наданих послуг № 31 від 30.06.2021 на суму 7 000,00 грн, акт приймання-передачі наданих послуг № 59 від 22.07.2021 на суму 2 000,00 грн, платіжне доручення № 11067 від 15.07.2021 з призначенням платежу: «Оплата згідно накладних № 30 та № 31 від 30.06.21» на суму 11 111,00 грн, платіжне доручення №11132 від 22.07.2021 з призначенням платежу: «Оплата згідно акту № 59 від 22.07.2021» на суму 2 000,00 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що позивачем надано суду докази понесених витрат на професійну правничу допомогу в заявленій сумі.

Разом з тим, ураховуючи часткове задоволення позовних вимог, відповідно підлягає частковому задоволенню вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Петруцалек» задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (02094, місто Київ, вулиця Пожарського, будинок 3; ідентифікаційний код 30160757) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Петруцалек» (65026, місто Одеса, вулиця Ланжеронівська, будинок 9, квартира 16; ідентифікаційний код 30646815) 202 539 (двісті дві тисячі п`ятсот тридцять дев`ять) грн 17 коп. - основного боргу, 9 801 (дев`ять тисяч вісімсот одну) грн 77 коп. - пені, 4 750 (чотири тисячі сімсот п`ятдесят) грн 64 коп. - 3% річних, 20 370 (двадцять тисяч триста сімдесят) грн 37 коп. - інфляційних втрат, 8 496 (вісім тисяч чотириста дев`яносто шість) грн 88 коп. - витрат на професійну правничу допомогу адвоката та 3 561 (три тисячі п`ятсот шістдесят одна) грн 93 коп. - судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.В. Бондарчук