ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" вересня 2021 р. Справа № 911/1965/21

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В. розглянув матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Телко Україна»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Пласт»

про стягнення 75333,28 грн

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Київської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Телко Україна» (далі - позивач, ТОВ «Телко Україна») з позовною заявою від 05.07.2021 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Пласт» (далі - відповідач, ТОВ «Р-Пласт») про стягнення 75333,28 грн, з яких: 75277,60 грн основного боргу та 55,68 грн 3% річних.

Позовні вимоги обгрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати поставленого позивачем товару за договором поставки, укладеним у спрощений спосіб.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 12.07.2021 відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); сторонам встановлено строки для вчинення процесуальних дій у справі.

Як свідчать матеріали справи, відповідач не скористався наданим йому процесуальним правом, передбаченим ч. 1 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), щодо надіслання відзиву на позовну заяву.

При цьому суд зазначає, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 490.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається виключно за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Телко Україна», як продавцем (постачальником), виставлено ТОВ «Р-Пласт», як покупцю (одержувачу) рахунок-фактуру № 0 від 11.02.2021 на суму 83277,60 грн на умовах попередньої оплати за товар: стабілізатор Akropan 11036 FX у кількості 1400,00 кг.

Відповідно до видаткової накладної № 7 від 11.02.2021 постачальник передав, а покупець прийняв товар - стабілізатор Akropan 11036 FX у кількості 1400,00 кг на суму 83277,60 грн. Зазначена видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін без зауважень та скріплена печатками юридичних осіб.

Платіжними дорученнями № 1445 від 12.03.2021 на суму 5000,00 грн та № 8 від 25.03.2021 на суму 3000,00 грн ТОВ «Р-Пласт» здійснено на користь ТОВ «Телко Україна» часткові оплати за стабілізатор згідно з рахунком № 0 від 11.02.2021, що відображено у призначеннях платежу.

Як свідчать матеріали справи, 11.06.2021 ТОВ «Телко Україна» направлено на адресу ТОВ «Р-Пласт» вимогу щодо сплати заборгованості за договором поставки на суму 75277,60 грн. У вимозі зазначалось, що ТОВ «Р-Пласт» як покупцем на підставі рахунку-фактури № 0 від 11.02.2021 не виконано в повному обсязі зобов`язання щодо оплати за поставлений товар, з огляду на що ТОВ «Телко Україна» вимагало у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги сплатити на його користь суму основної заборгованості в розмірі 75277,60 грн.

Направлення вимоги на адресу ТОВ «Р-Пласт» підтверджується описом вкладення у цінний лист з відбитком календарного штемпеля відділення поштового зв`язку від 11.06.2021 та накладною від 11.06.2021 № 839.

Згідно з відомостями з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження поштового відправлення № 839 останнє вручено адресату 18.06.2021.

Як стверджує позивач, ні у семиденний строк з моменту отримання вимоги, який сплинув 25.06.2021, ні станом на момент підготовки позовної заяви - 01.07.2021, відповідачем не виконано вимоги позивача щодо сплати заборгованості, що, як вважає позивач, свідчить про те, що вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до господарського суду за захистом порушеного, на його думку, права на отримання грошових коштів за поставлений товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу (ч. 2 ст. 184 Господарського кодексу України).

Відповідно до приписів ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Враховуючи викладене та зважаючи на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку, що між сторонами виникли господарські правовідносини з купівлі-продажу товару, шляхом укладення договору купівлі-продажу у спрощений спосіб, а дії сторін щодо виставлення рахунку на оплату товару, його поставку продавцем та отримання покупцем, а також часткової оплати такого товару відповідачем, засвідчують їх волю для настання відповідних правових наслідків.

Статтею 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В силу норми ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України обов`язок оплати товару у відповідача виник після його прийняття, оскільки інший строк сторонами не встановлений.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як свідчать матеріали справи, ТОВ «Телко Україна» на підставі рахунку-фактури № 0 від 11.02.2021 здійснило поставку товару відповідачу на суму 83227,60 грн, що підтверджується видатковою накладною № 7 від 11.02.2021.

Зі свого боку ТОВ «Р-Пласт», як покупець, свій обов`язок з оплати вартості отриманого товару виконало не у повному обсязі, сплативши лише 8000,00 грн, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем у сумі 75227,60 грн.

Враховуючи наведене вище, а також те, що отриманий товар загальною вартістю 83227,60 грн оплачено відповідачем частково в сумі 8000,00 грн, при цьому доказів оплати у повному обсязі відповідачем вартості отриманого товару, станом на момент ухвалення рішення у даній справі, сторонами не надано та у матеріалах справи такі відсутні, факт наявності боргу у розмірі 75227,60 грн (83227,60 - 8000,00 = 75227,60) відповідачем не заперечено, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів у сумі 75227,60 грн є доведеними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню повністю.

За прострочення виконання грошового зобов`язання позивач, крім суми основного боргу, просить суд стягнути з відповідача 55,68 грн 3% річних нарахованих на 75277,20 грн за період з 22.06.2021 по 01.07.2021.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача за визначений ним період, суд установив, що 3% річних від суми простроченої заборгованості становить 61,87 грн.

Оскільки заявлена позивачем до стягнення сума 3% річних є меншою, ніж розрахована судом, та у зв`язку з тим, що відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, до стягнення з відповідача підлягають відсотки річних, які заявлено позивачем у розмірі 55,68 грн.

Беручи до уваги викладене вище в сукупності, а також те, що факт порушення відповідачем договірних зобов`язань судом встановлений і по суті останнім не спростований, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю та з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення 75277,60 грн основного боргу та 55,68 грн 3% річних.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якого судовий збір покладається, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи висновок суду про задоволення позову в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2270,00 грн покладається на відповідача повністю.

Крім того позивач у прохальній частині позовної заяви просив суд стягнути з відповідача на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 25877,04 грн.

В обгрунтування вказаної вимоги позивач посилається на те, що згідно з п. 4.1 укладеного між тов. «Телко Україна» та Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «ТЕФФІ» Рамкового договору № 108-ВА про надання юридичних послуг від 31.03.2021, встановлено, що вартість послуг (гонорар) фірми за цим договором визначається сторонами у Завданнях до цього договору. Позивач зазначає, що у завданні № 6 сторони обсяг послуг, які будуть надаватись Фірмою, а також вартість та порядок оплати послуг наданих Фірмою встановили у фіксованому розмірі, незалежно від обсягу фактично наданих послуг, а саме: гривневий еквівалент 800 євро за офіційним курсом НБУ станом на дату виставлення рахунку, що станом на 01.07.2021 становить - 32,3463 грн за 1 Євро.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом установлено, що 31.03.2021 між Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «ТЕФФІ» (фірма) та ТОВ «Телко Україна» (клієнт) укладено Рамковий договір № 108-ВА про надання юридичних послуг (далі - Рамковий договір), відповідно до п. 1.1 якого фірма зобов`язується надавати юридичні послуги (надалі - послуги), а клієнт, в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується оплачувати надані Послуги.

За умовами п. 1.2 Рамкового договору обсяг послуг по кожному окремому проекту може узгоджуватися сторонами, виходячи з отриманих фірмою письмових запитів / завдань / доручень клієнта (надалі - замовлення) у порядку, визначеному цим договором.

Вартість послуг (гонорар) фірми за цим договором визначається сторонами у замовленнях до цього договору (п. 4.1 Рамкового договору).

Між сторонами підписано Завдання 6 до Рамкового договору, у якому узгоджено обсяг послуг, які надаються фірмою клієнту, а саме: здійснення юридичного аналізу документів, наданих клієнтом; уточнення необхідної інформації та запит додаткових документів (за необхідності); підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ТОВ «Р-Пласт» та направлення її до суду першої інстанції за належною підсудністю; супроводження судового процесу до набрання чинності рішенням суду першої інстанції.

У розділі «Плата за послуги» вказаного Завдання 6 сторонами погодженого, що за надані послуги клієнт сплачує фірмі фіксований гонорар в розмірі гривневого еквівалента 800,00 (вісімсот) Євро в гривнях за курсом гривні до євро, встановленим НБУ на момент виставлення Фірмою рахунку до оплати.

Позовну заяву від імені ТОВ «Телко Україна» підписано представником позивача - адвокатом Герасимиком Богданом Валерійовичем, на підтвердження повноважень якого до позовної заяви долучено копію ордеру серії АС № 1021629, виданого 05.07.2021 Адвокатським об`єднанням «Юридична фірма «ТЕФФІ».

Досліджуючи надані документи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд доходить висновку, що наданих ТОВ «Телко Україна» доказів достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі, з огляду на що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу підлягає розподілу між сторонами.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом установлено, що сторонами у Завданні 6 до Рамкового договору погоджено фіксований гонорар в розмірі гривневого еквіваленту 800,00 євро за офіційним курсом НБУ станом на дату виставлення рахунку, що станом на 01.07.2021 становить - 32,3463 грн за 1 Євро.

За змістом ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Вирішуючи питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги адвокатом, суд враховує, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Суд не має право втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Крім того витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дану позицію підтримує Верховний Суд відповідно до постанови Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справі № 922/445/19 від 03.10.2019.

Відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, у розумінні положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 27.11.2020 у справі № 911/4242/15, від 12.11.2020 у справі № 910/3233/18).

Відповідачем під час розгляду справи клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката або інших заперечень щодо неспівмірності заявлених витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи, не заявлялось.

При цьому суд наголошує, що заявлена позивачем остаточна сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідає попередньому (орієнтовному) розрахунку судових витрат, наведеному у позовній заяві, та викладена у прохальній частині позову. Отже відповідач не був позбавлений можливості заявити відповідні заперечення ще до ухвалення рішення по суті спору, однак своїм правом не скористався.

Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень ч. 3 ст. 126 ГПК України суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.12.2020 у справі № 640/18402/19.

Враховуючи викладене вище, а також зважаючи на висновок суду про задоволення позову в повному обсязі, згідно з положеннями п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати позивача, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги, в сумі 25877,04 грн покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 126, 129, 237, 238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Р-Пласт» (09133, Київська обл., Білоцерківський р-н, смт Терезине, вул. Шкільна, буд. 1, квартира 6; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телко Україна» (01135, м. Київ, вул. Григорія Андрющенка, буд. 4-Г; РНОКПП 32856918) 75277 (сімдесят п`ять тисяч двісті сімдесят сім) грн 60 коп. основного боргу, 55 (п`ятдесят п`ять) грн 68 коп. 3% річних, 25877 (двадцять п`ять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн 04 коп. витрат на професійну правничу допомогу та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя О.В. Щоткін