РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.09.2021Справа № 910/5471/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Щербакова С.О., за участю секретаря судового засідання Філон І.М., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група"

до Приватного підприємства "Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери"

про розірвання договору

Представники:

від позивача: Пономарьов Д.Г.;

від відповідача: Скирда В.Є.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства "Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери" (далі - відповідач) про розірвання договору на виконання проектно-вишукувальної документації, шифр замовлення 2602АБ від 19.07.2006, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" та Приватним акціонерним товариством "Архітектурне бюро Янош Віг і партнери".

Позовні вимоги обґрунтовані істотною зміною обставин, якими сторони договору керувалися під час його укладення, а саме, як зазначає позивач, він фактично не може використовувати розроблену відповідачем за договором проектно-вишукувальну документацію, у тому вигляді, в якому остання була виготовлена відповідачем та отримала позитивний висновок експертизи від 14.03.2008 для її подальшої реалізації з метою будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Олеся Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва, оскільки остання на даний час не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" залишено без руху. Встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" строк для усунення недоліків позовної заяви.

19.04.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви (надіслана засобами поштового зв`язку - 16.04.2021).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи здійснюється в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 27.05.2021.

У судовому засіданні 27.05.2021 відкладено розгляд справи на 01.07.2021.

01.07.2021 через відділ автоматизованого документообігу суду відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначає, що договір був виконаний сторонами у повному обсязі та без порушень, а саме відповідачем виконана проектно-вишукувальна документація, яка отримала позитивний висновок комплексної державної експертизи та була прийнята позивачем без заперечень, який, в свою чергу, здійснив оплату за договором у повному обсязі, відтак, на думку відповідача, виконаний сторонами договір не може бути розірваний. Крім того, відповідач просить суд поновити процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.

У судовому засіданні 01.07.2021, розглянувши заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про поновлення процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву, суд поновив Приватному підприємству "Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери" строк на подання відзиву на позовну заяву (мотиви викладені в ухвалі суду від 05.08.2021).

Також, у судовому засіданні 01.07.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 05.08.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судове засідання у справі № 910/5471/21 призначено на 02.09.2021.

У цьому судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 02.09.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

19.07.2006 між Приватним підприємством "Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери" (далі - виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" (далі - замовником) укладено договір на виконання проектно-вишукувальної документації, відповідно до якого замовник доручає, а виконавець відповідно до умов даного договору виконує: проект для будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Олеся Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва.

Відповідно до п. 2.1. договору, вартість ПВР, згідно з протоколом погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною даного договору становить 833 250, 00 грн, в тому числі: проектно-вишукувальна документація - 694 375, 00 грн, податок на додану вартість - 138 875, 00 грн.

Згідно п. 3.1. договору, термін виконання документації: липень 2006 - 30 вересня 2006.

За умовами п. 5.1. договору, виконавець бере на себе зобов`язання:

5.1.1. виконати всі проектно-вишукувальні роботи, які визначено у договорі та додатках до нього, в повному обсязі, в належній якості та у встановлені строки і передати їх замовнику.

5.1.2. виконати за взаємною згодою з замовником всі додаткові роботи, які виникнуть у ході виконання основних робіт, згідно з додатковою угодою до договору.

5.1.3. усунути допущені з його вини всі недоліки у проектній документації, які будуть виявлені замовником при її прийнятті або в процесі виконання будівельно-монтажних робіт та узгодженням строків внесення виправлень, до завершення будівництва, прийняття замовником завершеного об`єкту за свій рахунок.

Цей договір може бути розірваний достроково за згодою всіх сторін (п. 7.5. договору).

За умовам п. 7.6. договору, кожна із сторін має право достроково розірвати даний договір за умови письмового повідомлення про свої наміри іншій стороні за 30 днів до бажаної дати його розірвання. В цьому разі договір вважається розірваним з моменту остаточного завершення всіх розрахунків між сторонами.

Відповідно до п. 8.1. договору, розроблена виконавцем проектно-вишукувальна документація є інтелектуальною власністю виконавця згідно зі статтею 31 Закону України «Про архітектурну діяльність». Замовник без згоди виконавця не має права передачі документації третім особам, з метою отримання прибутку. Авторські права на розроблену проектну документацію за цим договором замовнику не передаються. Виконавець має всі права автора, які закріплені в Законі України «Про авторське право та суміжні права».

Додатком № 3 до договору від 19.07.2006 сторони погодили календарний план робіт.

27.12.2006 між Приватним підприємством "Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" (замовником) укладено додаткову угоду № 1 до договору на виконання проектно-вишукувальної документації від 19.07.2006, відповідно до якої сторони вирішили викласти п. 3.1. договору в новій редакції: термін виконання документації липень 2006 - 31 березня 2008.

Крім того, 27.02.2008 між Приватним підприємством "Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" (замовником) укладено додаткову угоду № 2 до договору на виконання проектно-вишукувальної документації від 19.07.2006, згідно якої у зв`язку зі змінами та доповненнями до техніко-економічних показників проекту вирішили викласти п. 2.1. договору в новій редакції: вартість ПВР, згідно з протоколом погодження договірної ціни, який є невід`ємною частиною даної додаткової угоди, становить 1 116 630, 00 грн, в тому числі: проектно-вишукувальна документація - 930 525, 00 грн, податок на додану вартість - 186 105, 00 грн.

Як зазначає позивач, згідно умов договору на виконання проектно-вишукувальної документації від 19.07.2006, з урахуванням додатків до нього, відповідачем була розроблена, а позивачем прийнята та повністю оплачена проектно-вишукувальна документація, яка в подальшому мала би використана позивачем при будівництві та здачі в експлуатацію житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Олеся Гончара. 17-23 в Шевченківському районі м. Києва.

Крім того, розроблена відповідачем Проектна документація «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва», отримала позитивний висновок комплексної державної експертизи Київської міської Служби Української інвестиційної експертизи від 14 березня 2008 за № 5934.

Проте, як вказує позивач, при спробі подальшої реалізації розробленого відповідачем проекту (проектно-вишукувальної документації), виникла значна кількість сукупних факторів, зокрема рішення органів державної влади та місцевого самоврядування, відповідні рішення судів, зміни в законодавстві тощо, які позбавили позивача можливості реалізації такої проектно-вишукувальної документації у тому виді, в якому останній був виготовлений відповідачем згідно договору.

Отже, обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що він фактично не може використовувати розроблену відповідачем за договором проектно-вишукувальну документацію, у тому вигляді, в якому остання була виготовлена відповідачем та отримала позитивний висновок експертизи від 14.03.2008 для її подальшої реалізації з метою будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Олеся Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва, оскільки остання на даний час не відповідає вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим просить суд розірвати договір на виконання проектно-вишукувальної документації, шифр замовлення 2602АБ від 19.07.2006, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" та Приватним акціонерним товариством "Архітектурне бюро Янош Віг і партнери".

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Як встановлено судом вище, відповідно до умов договору на виконання проектно-вишукувальної документації від 19.07.2006, з урахуванням додатків до нього, відповідачем була розроблена, а позивачем прийнята та повністю оплачена проектно-вишукувальна документація, яка в подальшому мала бути використана позивачем при будівництві та здачі в експлуатацію житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Олеся Гончара. 17-23 в Шевченківському районі м. Києва.

Крім того, розроблена відповідачем Проектна документація «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва», отримала позитивний висновок комплексної державної експертизи Київської міської Служби Української інвестиційної експертизи від 14 березня 2008 за № 5934.

Вказані обставини не заперечуються відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Проте, як вказує позивач, при спробі подальшої реалізації розробленої відповідачем проектно-вишукувальної документації, виникла значна кількість сукупних факторів, зокрема рішення органів державної влади та місцевого самоврядування, відповідні рішення судів, зміни в законодавстві тощо, які позбавили позивача можливості реалізації такої проектно-вишукувальної документації у тому виді, в якому останній був виготовлений відповідачем згідно договору.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме постанови Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 826/20177/16:

- Головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органу державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві Кузьменком Володимиром Володимировичем у присутності представника TOB «Інвестиційно-будівельна група» Чернюка Олександра Олександровича відповідно до ст.41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та згідно з Порядком здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553, на підставі звернення голови ТКК Київської міської ради Балицької О. від 31 травня 2016 року №08/350/014-43 проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил TOB «Інвестиційно-будівельна група» (м. Київ, вул.40-річча Жовтня, 100/2); назва та місцезнаходження об`єкта будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул.О.Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва», результати якої оформлені актом від 17 червня 2016 року.

- За результатами перевірки встановлено, що інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у місті Києві замовнику будівництва TOB «Інвестиційно-будівельна група» видано дозвіл на виконання будівельних робіт із будівництва «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О.Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва» від 06 червня 2008 за №0424-Шв/С. Архітектурно-планувальне завдання (АПЗ) №04-0823 на проектування об`єкта будівництва від 28 жовтня 2004 року видано Головним управлінням, архітектури та дизайну міського середовища (КМДА). Згідно з п.15 АПЗ поверховість об`єкта будівництва визначається проектом за висновками історико-містобудівного обґрунтування. Відповідно до висновку Історико-містобудівного обґрунтування, гранично допустима висота і поверховість будинку від поверхні землі - 41,0 м.

- Проектна документація «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О.Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва», розроблена ПП «Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери» у 2006 році, отримала позитивний висновок комплексної державної експертизи Київської міської Служби Української інвестиційної експертизи від 14 березня 2008 за №5934. Категорія складності об`єкта будівництва «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О.Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м.Києва», згідно листа TOB «Української будівельної експертизи» від 20 квітня 2012 №2004-12 - III.

- У подальшому проектну документацію об`єкта будівництва було скориговано. Наказом TOB «Інвестиційно-будівельна група» від 21 квітня 2012 року №2-ПБ затверджено скоригований проект «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О.Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва», в результаті чого змінились техніко-економічні показники (ТЕП). Затверджений проект 2006 року мав наступні ТЕП: площа забудови - 1671,20 кв.м.; поверховість - 8,9,10; будівельний об`єм - 69 253,83м3; загальна площа -21 444, 19 кв.м.; загальна площа квартир - 12 347,41кв.м; висота будівлі - +34.500.

- Скоригований проект (стадія П) з наступними ТЕП: площа забудови - 3092,73 кв.м.; поверховість - 8,9; будівельний об`єм - 93 953,20м3; загальна площа -21 983, 21 кв.м.; загальна площа квартир - 12 896,81 кв.м; висота будівлі - +37.900.

- Так, перевіркою встановлено, що коригування проектної документації виконано без отримання вихідних даних, що є порушенням вимог п.2.2 ДБН А.2.2-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва», ч.1 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Після коригування проектна документація не погоджувалась центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини, чим порушено ст.5 Закону України «Про охорону культурної спадщини». Проектом (після коригування) передбачено сполучення ліфтами всіх надземних (житлових) та підземних (паркінг) поверхів, чим порушено п.5.4 ДБН В.2.2-15-2005, п.6.48 ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів». Відповідно до п.5.4 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» при розміщенні в підвальному та/або цокольному поверхах вбудованих стоянок для автотранспорту, що належить мешканцям будинків, допускається установлення в них ліфтів до першого поверху. Відповідно до п.6.48 ДБН В.2.3-15:2007 «Автостоянки і гаражі для легкових автомобілів» у вбудованих в житлові будинки підземних гаражах сполучення сходових кліток та ліфтових шахт з житловою частиною не допускається. Проектом (після коригування) передбачено влаштування на першому поверсі житлового будинку фізкультурно-оздоровчого комплексу площею близько 350 м. кв., чим порушено п.2.50 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення». Відповідно до п.2.50 ДБН В.2.2-15-2005 у першому, другому і цокольному поверхах житлових будинків допускається розміщувати приміщення фізкультурно-оздоровчих занять загальною площею до 150м2. Отже ПП «Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери» передано розроблену з порушеннями вимог законодавства скориговану проектну документацію замовнику будівництва, чим порушено абз.1, ч.1 ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

- За результатами розгляду службової записки Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві від 23 червня 2016 року №10126-26/2306/11, акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17 червня 2016 на об`єкті будівництва «Будівництво житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва», замовник TOB «Інвестиційно-будівельна група» яким встановлено порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, керуючись пп.«в» п.1 ч.6 ст.37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та пп.3 п.34 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року №466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» та враховуючи результати засідання комісії з розгляду питань, які виникають під час здійснення повноважень Державної архітектурно-будівельної інспекції України у сфері державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду відповідачем прийнято рішення від 08 липня 2016 року №82, яким позивачу анулювано дозвіл на виконання будівельних робіт «Будівництво житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва» від 06 червня 2008 року №0424-Шв/С, замовник ТОВ «Інвестиційно-будівельна група».

Так, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» зверталося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у місті Києві, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрітенський 3/15» , в якому просило суд:

- визнати протиправним рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 82 від 08 липня 2016 року про анулювання дозволу на початок виконання будівельних робіт від 06 червня 2008 року № 0424-Шв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва;

- скасувати рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 82 від 08 липня 2016 року про анулювання дозволу на початок виконання будівельних робіт від 06 червня 2008 року № 0424-Шв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва;

- зобов`язати Державну архітектурно-будівельну інспекцію України вчинити дії по відновленню в єдиному реєстрі запису про реєстрацію Дозволу на початок виконання будівельних робіт від 06 червня 2008 року № 0424-Шв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2017 у справі № 826/20177/16 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 82 від 08 липня 2016 року про анулювання дозволу на початок виконання будівельних робіт від 06 червня 2008 року № 0424-Шв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва.

Зобов`язано Державну архітектурно-будівельну інспекцію України вчинити дії по відновленню в єдиному реєстрі запису про реєстрацію Дозволу на початок виконання будівельних робіт від 06 червня 2008 року № 0424-Шв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 19.06.2017 апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволено, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.03.2017 у справі № 826/20177/16 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 у справі № 826/20177/16 касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група», Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 19 червня 2017 року залишено без змін.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» зверталося до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Київської міської ради, треті особи - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Міністерство культури України, Національний заповідник «Софія Київська», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрітенський 3/15» про визнання протиправним та скасування рішення №709/709 від 14.07.2016 року, в якому просило визнати нечинним та скасувати рішення Київської міської ради від 14.07.2016 року № 709/709 «Про врегулювання питань використання земельних ділянок на вул. О.Гончара 17-23 у Шевченківському районі м. Києва».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09.10.2018 у справі № 826/2414/17 у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" відмовлено повністю.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26.02.2019 у справі № 826/2414/17 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» - залишено без задоволення. Змінено мотивувальну частину рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 жовтня 2018 року. У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» до Київської міської ради, треті особи - Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), Міністерство культури України, Національний заповідник «Софія Київська», Державна архітектурно-будівельна інспекція України, Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стрітенський 3/15» про визнання протиправним та скасування рішення №709/709 від 14.07.2016 року - відмовлено, з підстав, викладених у мотивувальній частині постанови суду.

Як зазначає позивач, вказаним рішенням Київської міської ради від 14 липня 2016 року № 709/709 «Про врегулювання питань використання земельних ділянок на вул. О. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва», зокрема вирішено: ТОВ «Інвестиційно-будівельна група» у місячний термін привести висотність об`єкта будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом» на земельних ділянках на вул. О. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва» у відповідність до Генерального плану міста Києва на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року №370/1804, «Меж та режиму використання території охоронної зони ансамблю споруд Софійського собору», затверджених наказом Міністерства культури і туризму України від 23 грудня 2005 року № 1076, але не вище 25 (двадцяти п`яти) метрів від поверхні землі, - у той час як іншим рішенням Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 08.07.2016 року № 82 було винесено рішення про анулювання дозволу на виконання будівельних робіт «Будівництво житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва» від 06.06.2008 №0424-Шв/С замовник ТОВ «Інвестиційно-будівельна група», що фактично також повністю унеможливило виконання ТОВ «Інвестиційно- будівельна група» рішення Київської міської ради від 14 липня 2016 року № 709/709 «Про врегулювання питань використання земельних ділянок на вул. О. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва» щодо приведення у відповідність висотності об`єкта будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом» на земельних ділянках на вул. О. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва» (не вище 25 метрів від поверхні землі).

На думку позивача, вищевказані обставини є також істотною зміною обставин, якими сторони договору керувались при його укладанні, що, як наслідок, порушило співвідношення майнових інтересів сторін та позбавило позивача можливості реалізації розробленого та виготовленого відповідачем Проекту (проектно-вишукувальної документації) в тому виді, в якому останній був виготовлений відповідачем згідно договору.

Отже, позивач вказує, що повністю сплативши на користь відповідача грошові кошти за розроблення проектної документації, починаючи з липня 2016 року та станом на даний час фактично не може використовувати зазначену проектну документацію, яка отримала позитивний висновок, для її подальшої реалізації з метою будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. Олеся Гончара. 17-23 в Шевченківському районі м. Києва, оскільки:

1. Відповідно до затвердженого проекту (проектно-вишукувальної документації, що була розроблена ПП «Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери» згідно договору на виконання проектно-вишукувальної документації від 19.07.2006 р., шифр замовлення 2602АБ) мав наступні ТЕП: площа забудови - 1 671,20 кв.м.; поверховість - 8,9,10; будівельний об`єм - 69 253,83 м3; загальна площа - 21 444, 19 кв.м.; загальна площа квартир - 12 347,41 кв.м; висота будівлі: +34.500, в той час як відповідно до рішення Київської міської ради від 14 липня 2016 року № 709/709 «Про врегулювання питань використання земельних ділянок на вул. О. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва» в частині необхідності приведення у відповідність висотності об`єкта будівництва «Житловий комплекс з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом» на земельних ділянках на вул. О. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва», - така висотність зазначеного об`єкта будівництва не може перевищувати 25 (двадцяти п`яти) метрів від поверхні землі, тобто розроблена відповідачем згідно договору проектна документація фактично не відповідає на даний час вимогам законодавства, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, а також Генеральному плану міста Києва на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київської міської ради від 28 березня 2002 року № 370/1804, «Межам та режиму використання території охоронної зони ансамблю споруд Софійського собору», затверджених наказом Міністерства культури і туризму України від 23 грудня 2005 року № 1076;

2. Рішенням Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 82 від 08.07.2016 року було анульовано дозвіл на початок виконання будівельних робіт від 06.06.2008 року № 0424-ІІІв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. О. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва (що також було встановлено судами при розгляді адміністративної справи №826/20177/16).

3. Починаючи з березня 2008 року (періоду, з якого розроблена відповідачем проектна документація «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва» отримала позитивний висновок комплексної державної експертизи Київської міської Служби Української інвестиційної експертизи від 14 березня 2008 р. за № 5934) в Україні були змінені відповідні Державні будівельні норми (ДБН) з обов`язковим урахуванням яких відповідачем мала коригуватися проектно-вишукувальна документація згідно договору, зокрема: ДБН В.2.2-15:2019 Житлові будинки. Основні положення (чинні з 01.12.2019); ДБН В.2.5-20-2018 Газопостачання. Інженерне обладнання будинків і споруд (чинні з 01.07.2019); ДБН В.1.1.7-2016 Пожежна безпека об`єктів будівництва (чинні з 01.06.2017); ДБН В.2.5-67:2013 Опалення, вентиляція та кондиціонування (чинні з 01.01.2014); ДБН В.2.6-198:2014 Сталеві конструкції. Норми проектування (чинні з 01.01.2015); ДБН В.2.1-10:2018 Основи і фундаменти будівель та споруд (чинні з 01.01.2019); ДБН В.2.2-41:2019 Висотні будівлі. Основні положення (чинні з 01.01.2020); ДБН В.2.5-56-2014 Системи протипожежного захисту (чинні з 01.07.2015); ДБН В.2.5-74:2013 Водопостачання. Основні положення проектування (чинні з 01.01.2014); ДБН А.2.2-3-2014 Склад та зміст Проектної Документації на Будівництво (чинні з 01.10.2014).

Крім того, позивач вказує, що рішенням Київської міської ради від 24.10.2019 №14/7587 було відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» у поновленні договору оренди земельної ділянки площею 2454 кв.м (кадастровий номер :91:173:0011) за адресою: м. Київ, вул. Олеся Гончара, 17-23, укладеного 20.10.2004 за №91-6-00355.

У зв`язку з цим, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради, в якому просило суд поновити на 15 (п`ятнадцять) років договір оренди земельної ділянки від 20.10.2004 (зареєстрований 22.10.2004 за №91-6-00355), укладений між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група»; визнати укладеною Угоду до договору оренди земельної ділянки від 20.10.2004 (зареєстрованого 22.10.2004 за №91-6-00355) в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» на умовах, визначених угодою.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.09.2020 у справі № 910/15007/19 затверджено мирову угоду, укладену між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група».

Зокрема, судом під час розгляду справи № 910/15007/19 встановлено наступне:

- 17.08.2020 Київською міською радою в особі Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» в особі генерального директора Нахамка Василя Івановича, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал» (яке діє від власного імені, за рахунок та в інтересах Пайового венчурного інвестиційного фонду «Бест Фонд» недиверсифікованого виду закритого типу товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал») в особі директора Веденєєвої Марини Олегівни, Громадською організацією «Андріївсько-Пейзажна ініціатива» в особі голови Соловйової Марини Михайлівни та Національним заповідником «Софія Київська» в особі Генерального директора Куковальської Нелі Михайлівни підписано Меморандум про врегулювання питань щодо використання земельної ділянки на вул. О.Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м.Києва.

- У вказаному Меморандумі його сторони домовились на виконання рішення Київської міської ради від 14.07.2016 №709/709 «Про врегулювання питань використання земельних ділянок на вул. О.Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м.Києва», рішення Київської міської ради від 22.12.2016 №813/1817 «Про звіт тимчасової контрольної комісії Київської міської ради з питань вивчення та врегулювання будівництва і використання земельних ділянок на вул. О.Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м.Києва» здійснити необхідні дії для пониження висотності об`єкту будівництва до відмітки 27 метрів від поверхні землі.

- Зокрема, Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Фінансовий капітал» зобов`язалися розробити коригування проектно-кошторисної документації або нову проектно-кошторисну документацію об`єкта будівництва з планом демонтажу елементів об`єкта будівництва, які перевищують гранично допустиму висоту - 27 метрів від поверхні землі, а також здійснити на підставі належним чином розробленої та погодженої проектно-кошторисної документації демонтаж необхідних елементів об`єкта будівництва з метою приведення висотності об`єкта будівництва у відповідність до гранично допустимої висоти - 27 метрів від поверхні землі.

- У Меморандумі сторони домовились звернутись до Господарського суду міста Києва із спільною заявою у справі №910/15007/19 про затвердження мирової угоди, якою буде врегульовано питання поновлення на 15 років договору оренди земельної ділянки від 20.10.2004 (зареєстрованого 22.10.2004 за №91-6-00355), укладеного між Київською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група», а також визнання укладеною Угоди до Договору оренди земельної ділянки від 20.10.2004 (зареєстрованого 22.10.2004 за №91-6-00355) в редакції, яка підписана Товариством з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» на умовах, визначених угодою.

- При цьому, пунктом 4 Меморандуму передбачається, що позивач має право отримання вихідних даних для проектування об`єкту будівництва на рівні гранично допустимої висоти, тобто не вище 27 метрів від поверхні землі, з моменту укладення вищевказаної угоди для коригування проектно-кошторисної документації об`єкта будівництва відповідно до п. 1 цього Меморандуму.

Таким чином, оскільки розроблена відповідачем згідно договору проектно-вишукувальна документація не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема будівельним нормам, містобудівним умовам та обмеженням, внаслідок чого позивач фактично не може при будівництві зазначеного житлового комплексу використовувати таку документацію в тому виді, в якому остання була виготовлена відповідачем, у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони Договору керувались при його укладанні, на думку позивача, такий договір на виконання проектно-вишукувальної документації від 19.07.2006 (шифр замовлення 2602АБ) має бути розірваним в судовому порядку відповідно до ст. 652 Цивільного кодексу України.

Проте, суд не погоджується з такими твердженнями позивача з огляду на наступне.

Статтею 188 Господарського кодексу України передбачено, що зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (ч. 3 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Верховний Суд України у своїх висновках щодо застосування ст. 651 ЦК України, які мають враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаної статті, зазначив, що вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати (постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі N 6-75цс13).

Згідно з ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Зокрема, відповідно до вимог ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, закон пов`язує можливість розірвання договору не з безпосередньою наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, що настають при такій істотній зміні обставин.

Зокрема, при вирішенні спорів про розірвання договорів з підстав, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України, необхідним є доведення позивачем того, яким чином змінились обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору та чому зміна обставин є істотною і не може бути усунута.

Таким чином, закон пов`язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 Цивільного кодексу України, при істотній зміні обставин. Відсутність хоча б однієї з умов тягне за собою відмову у задоволенні позову у зв`язку з недоведеністю таких позовних вимог. Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі № 927/763/17.

Суд зазначає, що пунктом 7.7. договору передбачено, що в процесі виконання договору сторони за взаємним погодженням можуть змінювати його умови, шляхом підписання додаткових угод до даного договору, які стають невід`ємною частиною.

Крім того, згідно п. 4.4. договору, у разі змінення технічних умов і вихідних даних замовник зобов`язаний протягом 5-ти днів письмово сповістити про це виконавця доповненням (зміною) технічного завдання або документом, що його змінює. При цьому, в разі необхідності сторони оформляють додаткову угоду до договору з уточненням строків виконання робіт і їх вартості, враховуючи витрати яких зазнав виконавець та вносять відповідні зміни в календарний план.

Таким чином, умовами укладеного договору передбачено можливість внесення змін до договору, а також коригувати виготовлену відповідачем проектну документацію з урахуванням змін в законодавстві.

Проте, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача з відповідними пропозиціями щодо внесення змін до договору, а саме приведення договору та проектної документації у відповідність з обставинами, які істотно змінилися.

При цьому, суд вважає безпідставним посилання позивача на рішення Державної архітектурно-будівельної інспекції України № 82 від 08.07.2016 року, яким анульовано дозвіл на початок виконання будівельних робіт від 06.06.2008 року № 0424-ІІІв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. О. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва та рішення Київської міської ради від 14 липня 2016 року № 709/709 «Про врегулювання питань використання земельних ділянок на вул. О. Гончара, 17-23 у Шевченківському районі м. Києва», з підстав порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, а саме коригування проектної документації виконано без отримання вихідних даних, як на підставу для розірвання договору, з огляду на наступне.

Так, відповідно до п. 4.2. договору, виконавець розпочинає виконання робіт тільки після підписання договору уповноваженими представниками сторін, отримання від замовника в повному обсязі вихідних даних (ДБН А.2.2-3-97 С.19 додаток 4) та за умови перерахування замовником авансу, якщо авансовий платіж передбачений п. 2.3. договору.

Таким чином, умовами договору саме на позивача покладено обов`язок з надання відповідачу вихідних даних щодо об`єкта будівництва на підставі яких відповідач розробляє проектну документацію.

При цьому, в акті перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 17.06.2016, що був складений Державною архітектурно-будівельною інспекцією України також встановлено, що коригування проектної документації виконано без отримання вихідних даних.

Суд також зазначає, що зміна законодавства у будівельно-архітектурній сфері не виключає зобов`язання Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвестиційно-будівельна група» за договором в частині надання відповідачу належних вихідних даних щодо об`єкта будівництва відповідної містобудівної документації та інших документів, передбачених, зокрема, Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», Законом України «Про архітектурну діяльність» необхідних для коригування проектної документації, як і не виключає обов`язок відповідача розробити (скоригувати) проект відповідно до наданих позивачем вихідних даних та вимог чинного законодавства.

Тобто, зміна законодавства в будівельно-архітектурній сфері у даному випадку не є підставою для розірвання договору.

В той же час, суд зазначає, що умовами укладеного між сторонами договору не передбачена відповідальність відповідача за зміну законодавства, внаслідок якої раніше виготовлена ним проектна документація втрачає чинність, враховуючи що розроблена відповідачем Проектна документація «Житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом на вул. О. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі м. Києва» отримала позитивний висновок комплексної державної експертизи Київської міської Служби Української інвестиційної експертизи від 14 березня 2008 за № 5934.

Крім того, суд також вважає безпідставним твердження позивача щодо неможливості використанням ним проектної документації з посиланням на положення пункту 8.1. договору, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8.1. договору, розроблена виконавцем проектно-вишукувальна документація є інтелектуальною власністю виконавця згідно зі статтею 31 Закону України «Про архітектурну діяльність». Замовник без згоди виконавця не має права передачі документації третім особам, з метою отримання прибутку. Авторські права на розроблену проектну документацію за цим договором замовнику не передаються. Виконавець має всі права автора, які закріплені в Закону України «Про авторське право та суміжні права».

Згідно з частинами першою і другою статті 418 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом.

Відповідно до статті 422 Цивільного кодексу України, право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором.

Згідно зі статтею 421 Цивільного кодексу України, суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору.

Суд зазначає, що виключні майнові авторські права на твір можуть належати не тільки авторові, а також особі, яка набула такі права у встановленому законом порядку (зокрема, на підставі договору).

Так, відповідно до приписів чинного законодавства, проектно-кошторисна документація є об`єктом інтелектуальної власності.

Суд звертає увагу, що у даному випадку така проектно-кошторисна документація була виготовлена/розроблена виконавцем (відповідачем) саме на замовлення позивача (замовника за договором).

Частиною ж другою статті 430 Цивільного кодексу України передбачено, що майнові права інтелектуальної власності на об`єкт, створений за замовленням, належать творцеві цього об`єкта та замовникові спільно, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частин першої і другої статті 1112 Цивільного кодексу України, за договором про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності одна сторона (творець - письменник, художник тощо) зобов`язується створити об`єкт права інтелектуальної власності відповідно до вимог другої сторони (замовника) та в установлений строк; договір про створення за замовленням і використання об`єкта права інтелектуальної власності повинен визначати способи та умови використання цього об`єкта замовником.

Крім того, за приписами статті 433 Цивільного кодексу України і статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права», об`єктами авторського права є, зокрема, твори архітектури.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону, до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Невиключний перелік способів використання творів наведено у частині третій статті 15 Закону.

Так, відповідно до приписів ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Майнові права автора (чи іншої особи, яка має авторське право) можуть бути передані (відчужені) іншій особі згідно з положеннями статті 31 цього Закону, після чого ця особа стає суб`єктом авторського права.

Виключне право на використання твору автором (чи іншою особою, яка має авторське право) дозволяє йому використовувати твір у будь-якій формі і будь-яким способом.

Виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти: відтворення творів; публічне виконання і публічне сповіщення творів; публічну демонстрацію і публічний показ; будь-яке повторне оприлюднення творів, якщо воно здійснюється іншою організацією, ніж та, що здійснила перше оприлюднення; переклади творів; переробки, адаптації, аранжування та інші подібні зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо; розповсюдження творів шляхом першого продажу, відчуження іншим способом або шляхом здавання в майновий найм чи у прокат та шляхом іншої передачі до першого продажу примірників твору; подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором; здавання в майновий найм і (або) комерційний прокат після першого продажу, відчуження іншим способом оригіналу або примірників аудіовізуальних творів, комп`ютерних програм, баз даних, музичних творів у нотній формі, а також творів, зафіксованих у фонограмі чи відеограмі або у формі, яку зчитує комп`ютер) імпорт примірників творів.

Виключні права авторів на використання творів архітектури, містобудування, садово- паркового мистецтва передбачають і право їх участі у реалізації проектів цих творів.

За винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону, автор (чи інша особа, яка має авторське право) має право вимагати виплати винагороди за будь-яке використання твору. Винагорода може здійснюватися у формі одноразового (паушального) платежу, або відрахувань за кожний проданий примірник чи кожне використання твору (роялті), або комбінованих платежів.

Суд зазначає, що у даному випадку проектно-кошторисна документація розроблена відповідачем на виконання умов договору від 19.07.2006 р. саме на замовлення позивача та стосується об`єкта позивача.

При цьому, відповідно до приписів законодавства позивач має право спільного володіння майновими правами інтелектуальної власності на об`єкт - проектно-кошторисну документацію, створену за його замовленням.

Проте, сторони погодивши у п. 8.1. договору, що розроблена виконавцем проектно-кошторисна документація є інтелектуальною власністю відповідача, в той же час всупереч приписам ЦК та Закону України «Про авторське право і суміжні права» не визначили спосіб використання вказаного твору позивачем, як замовником такої проектно-кошторисної документації, як і не визначили розмір виплати авторської винагороди використання твору шляхом укладення окремого авторського договору.

Тож, у даному випадку, з урахуванням того, що саме позивач є замовником проектно-кошторисної документації та така документація стосується виключно об`єкту будівництва позивача, тобто не є такою, що створена за трудовим договором, в той час як п. 8.1. договору не визначено способи використання проектно-кошторисної документації позивачем, суд приходить до висновку, що позивач в силу положень ЦК та Закону України «Про авторське право і суміжні права» має право на використання/розпорядження проектно-кошторисною документацією, а також її коригування, без окремого погодження з відповідачем.

Таким чином, підсумовуючи викладене вище суд зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами одночасного існування умов, передбачених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, які є необхідними для розірвання договору, враховуючи що умовами договору передбачено можливість внесення змін до договору, а також коригувати виготовлену відповідачем проектну документацію з урахуванням змін в законодавстві.

Крім того, суд зазначає, що в момент укладення договору на виконання проектно-вишукувальної документації, шифр замовлення 2602АБ від 19.07.2006 сторонами вказаного договору було передбачено обов`язок позивача з надання відповідачу вихідних даних щодо об`єкта будівництва на підставі яких відповідач розробляє проектну документацію, при цьому, з огляду на приписи ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України, позивач мав передбачити ту обставину, що у разі коригування відповідачем проектної документації без отримання вихідних даних може бути анульовано дозвіл на початок виконання будівельних робіт від 06.06.2008 року № 0424-ІІІв/С із будівництва житлового комплексу з приміщеннями громадського призначення та вбудованим паркінгом за адресою: вул. О. Гончара, 17-23 в Шевченківському районі міста Києва з підстав порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із заявлених вимог, наведених обґрунтувань та наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційно-будівельна група" до Приватного підприємства "Архітектурне Бюро Янош Віг і партнери" про розірвання договору задоволенню не підлягають.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду або через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено: 13.09.2021

Суддя С. О. Щербаков