ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року м.Дніпро Справа № 908/644/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Коваль Л.А.,

секретар судового засідання Крицька Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.05.2021 (суддя Проскуряков К.В.) у справі

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Композитсталь", м.Запоріжжя

до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м.Київ в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" м.Енергодар, Запорізька області

про стягнення 515 893,95 грн

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст і підстави позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Композитсталь" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовом до державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення заборгованості на загальну суму 515 893,95 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення відповідачем умов договору поставки продукції № 190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 щодо своєчасної оплати поставленого товару. У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору, позивач нарахував відповідачу 3 % річних та інфляційні витрати.

ІІ. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.05.2021 у даній справі позов задоволено частково. Стягнуто з державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Композитсталь" основну заборгованість за договором поставки продукції №190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 у розмірі 481 087 грн 94 коп., 3 % річних за загальний період з 04.09.2020 по 09.03.2021 включно на суму 9 047 грн 00 коп., інфляційні витрати за період з вересня 2020 по січень 2021 включно на суму 25 702 грн 80 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 7 737 грн 57 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що неналежне виконання відповідачем зобов`язань підтверджено матеріалами справи. Доказів повної оплати основного боргу за договором поставки продукції відповідачем не надано.

ІІІ. Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи учасників справи

3.1 Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" не погодившись із рішенням суду першої інстанції, звернулось до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 047,00 грн - 3% річних, 25 702,80 грн- інфляційних втрат, ухвалити нове рішення у відповідній частині щодо відмові у стягненні вказаних сум з відповідача.

Аргументуючи апеляційна скаргу, заявник вказує, що вимога відповідно до ст.530 Цивільного кодексу України щодо сплати вартості продукції у розмірі суми ПДВ до ВП ЗАЕС не надходила, тож строк оплати частини вартості продукції у розмірі суми ПДВ не настав.

На думку відповідача, позивач неправильно визначив строки виконання зобов`язання з оплати товару, встановлені договором та при здійсненні розрахунку 3% річних та інфляційних витрат здійснював нарахування на суму вартості товару з урахуванням податку на додану вартість.

Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про правомірність здійснення позивачем зазначених нарахувань з огляду на те, що зобов`язання з оплати вартості товару у сумі ПДВ не є простроченим.

За твердженням відповідача якщо прострочення виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування відповідальності, передбаченої ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць. Таким чином, нарахування інфляційних втрат за вересень 2020 року за видатковими накладними № КС-72001 від 20.07.2020, №КС-72901 від 29.07.2020 за січень 2021 року за видатковою накладною № КС-112703 від 27.11.2020 неправомірне. 19.02.2021 - день виконання зобов`язання.

3.2 Доводи інших учасників справи

Позивачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 Господарського процесуального кодексу України).

ІV. Апеляційне провадження

4.1 Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді

Згідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія суддів у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Коваль Л.А., Чередко А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду Запорізької області від 31.05.2021; призначено справу до розгляду на 31.08.2021 на 10 годин 00 хвилин.

31.08.2021 представники сторін наданим їм процесуальним правом не скористалися та не забезпечили у судове засідання явку повноважних представників, у поданих клопотаннях просять розглянути справу без участі їх представників.

Колегія суддів вважає, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи.

31.08.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

4.2 Стислий виклад обставин справи, встановлених судам

26.05.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційне підприємство «Композитсталь» (позивач, постачальник) та відокремленим підрозділом "Запорізька АЕС", Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (відповідач, покупець) укладено договір поставки товару № 190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 (договір).

В подальшому сторонами до договору були внесені зміни, які викладені в межах дії договору у додаткових угодах до договору № 1 від 30.07.2020, № 2 від 03.09.2020, № 3 від 04.11.2020, № 4 від 30.12.2020.

Відповідно до п.п. 1.1, 3.1. договору (у редакції додаткової угоди № 4 від 30.12.2020), постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і сплатити продукцію згідно зі специфікацією на суму 1 285 327,72 грн.

Умовами п.1.3 договору (у редакції додаткової угоди №3 від 04.11.2020) сторони визначили, що строк поставки продукції: поз. 2, 6, 8 п. 1.1. договору - травень-липень 2020; поз. 26, 27 п. 1.1. договору - 14 серпня 2020; поз. 4, 7, 9-24, 28-32 п. 1.1. договору - травень-20 грудня 2020; поз. 1, 3, 5, 25 п. 1.1. договору - травень-грудень 2020.

Пунктом 3.2 договору сторони обумовили, що розрахунок за поставлену продукцію здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з моменту поставки шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від Продавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої а Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Відповідно до п.п.4.1,4.2 договору поставка продукції відбувається відповідно до правил (ІНКОТЕРМС 2010), на умовах DDP м.Енергодар. Одержувач продукції - ЗВ ВП «Складське господарство» ДП НАЕК «Енергоатом», м.Енергодар, вул.Промислова,133, склади.

Пунктом 4.3. договору визначено, що поставка продукції відбувається в строки згідно п.1.3 договору.

Згідно п.11.1 договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з моменту укладання.

Сторонами доказів розірвання, припинення чи визнання недійним договору не надано.

На виконання умов договору позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 1 227 893,39 грн (у т.ч. ПДВ 204 648,91 грн), про що свідчать наявні в матеріалах справи видаткові накладні, товарно-транспортні накладні та податкові накладні, а саме:

- видаткова накладна № КС-72001 від 20.07.2020 на суму 457 448,15 грн (у т.ч. ПДВ 76 241,36 грн), що також підтверджується товарно-транспортною накладною № КС-72001 від 20.07.2020, податковою накладною № 1 від 20.07.2020, яка зареєстрована за реєстраційним № у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 11.08.2020;

- видаткова накладна № КС-72901 від 29.07.2020 на суму 8 724,24 грн (у т.ч. ПДВ 1 454,04 грн.), що також підтверджується товарно-транспортною накладною № КС-72901 від 29.07.2020, податковою накладною № 2 від 29.07.2020, яка зареєстрована за реєстраційним № у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 12.08.2020;

- видаткова накладна № КС-112703 від 27.11.2020 на суму 194 320,36 грн (у т.ч. ПДВ 32 386,73 грн.), що також підтверджується товарно-транспортною накладною № КС-112703 від 27.11.2020, податковою накладною № 55 від 27.11.2020, яка зареєстрована за реєстраційним № у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 11.12.2020;

- видаткова накладна № КС-120301 від 03.12.2020 на суму 452 918,56 грн (у т.ч. ПДВ 75 486,43 грн.), що також підтверджується товарно-транспортною накладною № КС-120301 від 03.12.2020, податковою накладною № 7 від 03.12.2020, яка зареєстрована за реєстраційним № у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 24.12.2020;

- видаткова накладна № КС-121802 від 18.12.2020 на суму 114 482,08 грн (у т.ч. ПДВ 19080,35 грн), що також підтверджується товарно-транспортною накладною № КС-121802 від 18.12.2020, податковою накладною № 33 від 18.12.2020, яка зареєстрована за реєстраційним № у Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) 14.01.2021.

Факт поставки та отримання вказаного у видаткових та товарно-транспортних накладних товару на загальну суму 1 227 893,39 грн з ПДВ відповідачем не заперечується.

Відповідно до 4.4. договору, пПродукція, що поставляється, повинна супроводжуватись наступними документами: а) видаткова накладна - 3 примірника; б) податкова накладна; в) сертифікат якості, виданий підприємством-виробником (оригінал або копія, завірена постачальником).

Пунктом 4.6. договору передбачено, що постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в ЄРПН у строки, визначені для реєстрації податкових накладних чинним законодавством, з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги». Електронна адреса Покупця для листування в рамках адміністрування ПДВ: .

У випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до діючого законодавства України (п.7.1 договору).

19.02.2021 позивачем на адресу відповідача надіслано претензію № 21/0219/-02 про порушення покупцем умов договору в частині здійснення оплати за отриману продукцію та наявністю у ВП "Запорізька АЕС" ДП "НАЕК "Енергоатом" основної заборгованості за поставлений товар по договору №190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 на суму 1 221 893,39 грн, а також нарахування 3 % річних та інфляційних витрат на загальну суму 43 114,36 грн.

Як вбачається з виписки по особовому рахунку ТОВ «ВКП «Композитсталь», 26.11.2020 та 19.02.2021 відповідачем на користь позивача частково перераховані грошові кошти за поставлену продукцію по договору № 190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 на загальну суму 746 805,45 грн.

В порушення умов договору поставки продукції № 190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 відповідач оплату за отриманий товар у повному обсязі не здійснив, внаслідок чого станом на 11.03.2021 сума основної заборгованості відповідача за договором №190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 становить 481 087,94 грн.

У зв`язку з порушенням строків оплати за отриманий товар, позивачем нараховано 3 % річних за загальний період з 04.09.2020 по 09.03.2021 у розмірі 9 103,21 грн. та інфляційні витрати за період з вересня 2020 по січень 2021 включно на суму 25 702,80 грн.

4.3 Позиція апеляційного господарського суду у справі

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Предметом апеляційного перегляду є рішення господарського суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 9 047,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 25 702,80 грн.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і та справедливості (ст.627 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша ст.509 Цивільного кодексу України).

Господарське зобов`язання виникає, зокрема із господарського договору (ст.174 Господарського кодексу України.

Відповідно до частини першої ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірні правовідносини сторін виникли за договором № 190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 , який за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею ст.655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Положеннями статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною першою ст.193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частини першої статті 692 Цивільного кодексу України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 Цивільного кодексу України (правова позиція Верховного Суду викладена у постанові від 11.04.2019 у справі №904/2164/18).

З матеріалів справи вбачається, що позивач на виконання умов договору поставив, а Відповідач прийняв товар на загальну суму 1 227 893,39 грн, що також визнається самим Відповідачем і не підлягає доведенню в силу положень ч.1 ст.75 Господарського процесуального кодексу України.

Жодних зауважень щодо кількості або якості поставленого товару відповідач протягом строку прийняття по кількості та якості товару на адресу позивача не заявлено.

З урахуванням п.3.2 договору, останній 45-тий день строку оплати відповідачем за поставлені товари за видатковими накладними: № КС-72001 від 20.07.2020 - 03.09.2020; №КС-72901 від 29.07.2020 - 14.09.2020; № КС-112703 від 27.11.2020 - 11.01.2021; № КС-120301 від 03.12.2020 - 18.01.2021; № КС-121802 від 18.12.2020 - 01.02.2021.

Позивач з урахуванням вимог п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України (складення та реєстрації податкових накладних) зареєстрував податкові накладні №1 від 20.07.2020 (внесення відомостей у ЄРПН 11.08.2020), № 2 від 29.07.2020 (внесення відомостей у ЄРПН 12.08.2020), №55 від 27.11.2020 (внесення відомостей у ЄРПН 11.12.2020), №7 від 03.12.2020 (внесення відомостей у ЄРПН 24.12.2020) та №33 від 18.12.2020 (внесення відомостей у ЄРПН 14.01.2021), що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями про їх реєстрацію.

Відповідно до п.14 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010, квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДФС.

Пунктом 25 вказаного Порядку передбачено, що платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних Реєстру щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних та/або розрахунків коригування.

Згідно п.188.1. Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Положеннями пункту 201.10 статті 210 Податкового кодексу України визначено, що податкова накладна, складена та зареєстрована після 1 липня 2017 року в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування надсилається одночасно продавцю та покупцю платнику податку.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України. Покупець має право звіряти дані отриманої податкової накладної на відповідність із даними Єдиного реєстру податкових накладних.

Відповідно до п.18 Постанови Кабінету Міністрів України №1246 від 29.12.2010 на момент прийняття у встановленому порядку рішення про реєстрацію або відмову у реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування щодо таких податкової накладної та/або розрахунку коригування проводяться перевірки, визначені пунктом 12 цього Порядку (крім абзацу десятого). За результатами таких перевірок формується квитанція про реєстрацію або відмову в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування, яка надсилається платнику податку разом з відповідним рішенням.

Матеріалами справи підтверджується факт дотримання позивачем умов договору щодо складання податкових накладних при постачанні товару відповідачу та їх реєстрації у визначені Податковим кодексом України строки, про що свідчать відповідні квитанції.

Місцевий господарський суд умотивовано зазначив, що включене до змісту договору положення про обов`язок постачальника направити покупцю копію податкової накладної само по собі не свідчить, навіть у випадку ненаправлення постачальником податкової накладної, про порушення прав покупця (відповідача у справі), який у відповідності до законодавства як платник податку через електронний кабінет шляхом перегляду в режимі реального часу має доступ до даних Реєстру щодо складених ним чи його контрагентами податкових накладних.

Належними та допустимими доказами поставки товару є видаткові накладні, а податкові накладні є підставою для здійснення розрахунків з бюджетом, і дотримання сторонами вимог податкового законодавства щодо реєстрації податкових накладних не має значення для визначення початку строку виконання цивільних (господарських) зобов`язань.

В даному випадку має значення сам факт здійснення реєстрації податкової накладної, на підставі якої Покупець (Відповідач) має право включити суму ПДВ до податкового кредиту та здійснювати розрахунки з бюджетом. Проте здійснити повну оплату отриманого товару з урахуванням ПДВ він має в межах визначеного договором строку - 45-ти календарних днів з дати поставки продукції.

За приписами ст.ст.599,612 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Неналежне виконання відповідачем зобов`язань підтверджено матеріалами справи. Доказів повної оплати основного боргу за договором поставки продукції №190(7)20Ук/53-121-01-20-09386 від 26.05.2020 відповідачем не надано.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача основної заборгованості на суму 481 087,94 грн.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення основної заборгованості не оскаржується, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не переглядається.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів враховує таке.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 9 103,21 грн за загальний період з 04.09.2020 по 09.03.2021 та суму інфляційних втрат в розмірі 25 702,80 грн за період вересень - січень 2021 року.

Частиною 2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Зазначені правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення суми 3% річних, колегія суддів вважає, що до стягнення підлягає сума 3% річних за загальний період з 04.09.2020 по 09.03.2021 становить 9 047,00 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що у п.3.2 договору сторони розмежували строки оплати вартості товару та сплати ПДВ за договором, і встановили, що вартість товару за договором сплачується протягом 45 календарних днів з моменту поставки товару, а ПДВ сплачується після отримання відповідачем від позивача податкової накладної.

Так, положення договору, які визначають його ціну (вартість товару), що підлягає сплаті покупцем за поставлений товар, не розділяють вартість самого товару та суму ПДВ, що підлягає сплаті.

Аналіз положень договору свідчить про те, що сума податку на додану вартість, зазначена у п.3.1. договору включається у загальну ціну товару, зазначену у п.3.2. договору, а тому вказана сума підлягає сплаті разом з вартістю поставленого товару.

Крім того, позивачем у визначений законом строк оформлені та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкові накладні за здійсненою поставкою.

Отже, зауваження в п. 3.2 договору щодо оплати покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ після отримання ним від постачальника податкових накладних, оформлених та зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених Податковим кодексом України випадках та порядку, не змінює строку щодо оплати повної вартості товарів, в тому числі і суми ПДВ, оскільки згідно ч.1 ст.188 Податкового кодексу України сума ПДВ є складовою бази оподаткування, а тому входить до ціни товару і не підлягає відокремленню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат у розмірі 25 702,80 грн за період з 04.09.2020 по 31.01.2021, колегія суддів вважає його арифметично правильним та нарахованим відповідно до чинного законодавства, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Апеляційний господарський суд не приймає до уваги доводи скаржника про те, що нарахування інфляційних втрат за вересень 2020 року за видатковими накладними № КС-72001 від 20.07.2020, №КС-72901 від 29.07.2020 за січень 2021 року за видатковою накладною № КС-112703 від 27.11.2020 неправомірне, а також 19.02.2021 - день виконання зобов`язання, враховуючи таке.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 Цивільного України встановлено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 Цивільного кодексу України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови Кабінету міністрі України №1078).

Така правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 та від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено право особи отримати компенсацію інфляційних збитків за весь період прострочення. Якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи і не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003.

Водночас, на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 Цивільного кодексу України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає правомірним нарахування позивачем інфляційних втрат за вересень 2020 року за видатковими накладними № КС-72001 від 20.07.2020, №КС-72901 від 29.07.2020 за січень 2021 року за видатковою накладною № КС-112703 від 27.11.2020.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновку Європейського Суду з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

4.4 Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Аргументи відповідача, зазначені в апеляційній скарзі, не приймаються апеляційним господарським судом, оскільки вони спростовуються викладеними приписами законодавства та встановленими обставинами у справі, і не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, оскільки судом апеляційної інстанції не було встановлено невірне застосування господарським судом норм матеріального та процесуального права при розгляді справи.

4.5 Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.269,275,276,281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні апеляційної скарги державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відмовити.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 31.05.2021 у справі №908/644/21 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку

Постанова складена у повному обсязі 08.09.2021.

Головуючий В.О.Кузнецов

А.Є.Чередко

Л.А.Коваль