ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"31" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/3661/16

за заявою ліквідатора Публічного акціонерного товариства «Рокитнянський цукровий завод» (09600, Київська обл., смт Рокитне, вул. Ентузіастів, 6; )

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 28/12; )

про визнання правочинів (договорів) недійсними

в межах справи № 911/3661/16

за заявою Публічного акціонерного товариства «Рокитнянський цукровий завод» (09600, Київська обл., смт Рокитне, вул. Ентузіастів, 6; ) - Боржник/Банкрут

про банкрутство

Суддя Наріжний С.Ю.

За участю секретаря Булгакової О.В.

За участю представників сторін:

ліквідатор ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» арбітражний керуючий Прядко А.М.

ВСТАНОВИВ:

у провадженні Господарського суду Київської області перебуває справа № 911/3661/16 про банкрутство ПАТ «Рокитнянський цукровий завод», провадження в якій порушене згідно ухвали суду від 29.11.2016.

Постановою Господарського суду Київської області від 14.05.2019 визнано ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; ліквідатором призначено арбітражного керуючого Прядка А.М.; вирішено інші процедурні питання у справі.

На даний час провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури.

03.07.2019 до суду надійшла заява ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 03.07.2019 б/№ (вх. № 13066/19) до ПАТ «Обухівське» про визнання правочину (договору) недійсним.

08.07.2019 до суду надійшла заява ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13257/19) до ТОВ «СПП-Агро» про визнання правочинів (договорів) недійсними.

08.07.2019 до суду надійшла заява ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13258/19) до ПАТ «Обухівське» про визнання правочину (договору) недійсним.

08.07.2019 до суду надійшла заява ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13289/19) до ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор» про визнання правочину (договору) недійсним.

10.07.2019 до суду надійшла заява ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13482/19) до ПАТ «Кагарлицьке» про визнання правочинів (договорів) недійсними.

10.07.2019 до суду надійшла заява ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13483/19) до ТОВ «Агроінвестпродукт» про визнання правочину (договору) недійсним.

Ухвалами суду від 18.10.2019 вказані заяви прийнято до розгляду в межах справи № 911/3661/16 про банкрутство ПАТ «Рокитнянський цукровий завод», розгляд заяв призначено на 19.11.2019.

В подальшому розгляд заяв неодноразово відкладався судом з об`єктивних підстав.

Ухвалами суду від 12.05.2020 замінено відповідачів за вказаними вище заявами ліквідатора ПАТ «Обухівське», ТОВ «СПП-Агро», ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор», ПАТ «Кагарлицьке» та ТОВ «Агроінвестпродукт» на правонаступника ТОВ «ФК «Женева».

Ухвалою суду від 09.06.2020 об`єднано в одне відокремлене провадження в межах справи № 911/3661/16 заяви ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» до відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Женева»: від 03.07.2019 б/№ (вх. № 13066/19) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № СП16-0703/ОБ від 03.07.2016; від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13258/19) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-3СГ/ОБ від 07.07.2016; від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13257/19) про визнання недійсними договору відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016 і угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016; від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13289/19) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-7СГ/РЦ від 07.07.2016; від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13483/19) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-4СГ/АІ від 07.07.2016; від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13482/19) про визнання недійсними договору відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016 і угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2016 № КГ-РЦЗ-30092016; встановлено розгляд заяв почати спочатку та здійснювати за правилами загального позовного провадження, передбаченого ГПК України; підготовче засідання призначено на 08.09.2020.

08.09.2020 до суду надійшов зустрічний позов ТОВ «ФК «Женева» від 08.09.2020 б/№ (вх. № 18980/20) до ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» про стягнення 602076,37 грн.

Ухвалою суду від 08.09.2020 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, підготовче засідання відкладено на 13.10.2020.

Ухвалою суду від 09.09.2020 зустрічний позов ТОВ «ФК «Женева» повернуто заявнику.

18.09.2020 до суду надійшов відзив ТОВ «ФК «Женева» від 18.09.2020 б/№ (вх. № 19885/20) на заяви ліквідатора про визнання правочинів недійсними.

13.10.2020 судове засідання не відбулось у зв`язку з направленням матеріалів справи № 911/3661/16 до суду апеляційної інстанції за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Женева» на ухвалу суду від 09.09.2020.

Після повернення матеріалів справи до місцевого господарського суду ухвалою суду від 16.11.2020 підготовче засідання призначено на 22.12.2020.

Вказане судове засідання не відбулось у зв`язку з направленням матеріалів справи № 911/3661/16 до Верховного Суду.

Після повернення матеріалів справи до місцевого господарського суду ухвалою суду від 19.05.2021 підготовче засідання призначено на 29.06.2021.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 29.06.2021 закрито підготовче провадження у справі; призначено розгляд справи по суті на 31.08.2021.

31.08.2021 в судове засідання з`явився ліквідатор ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» арбітражний керуючий Прядко А.М.

Відповідач в судове засідання повноважного представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено відомостями з веб-сайту АТ «Укрпошта» про вручення поштового відправлення № 144 (копія ухвали суду від 29.06.2021, адресована Відповідачу).

Враховуючи викладене вище суд вважає можливим здійснювати розгляд справи без участі представника Відповідача.

В судовому засіданні ліквідатор Банкрута подані заяви про визнання недійсним правочинів Боржника підтримав і просив задовольнити.

В заяві від 03.07.2019 б/№ (вх. № 13066/19) ліквідатор на підставі ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (Закон про банкрутство) та ст. 203, 215 ЦК України просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № СП16-0703/ОБ від 03.07.2016, укладений між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ПАТ «Обухівське».

В заяві від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13257/19) ліквідатор просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016, укладений між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ТОВ «СПП-Агро»; визнати недійсною з моменту укладення угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016, укладену між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ТОВ «СПП-Агро».

В заяві від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13258/19) ліквідатор просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-3СГ/ОБ від 07.07.2016, укладений між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ПАТ «Обухівське».

В заяві від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13289/19) ліквідатор просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-7СГ/РЦ від 07.07.2016, укладений між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор».

В заяві від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13482/19) ліквідатор просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016, укладений між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ПАТ «Кагарлицьке»; визнати недійсною з моменту укладення угоду № КГ-РЦЗ-30092016 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2016, укладену між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ПАТ «Кагарлицьке».

В заяві від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13483/19) ліквідатор просить суд визнати недійсним з моменту укладення договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-4СГ/АІ від 07.07.2016, укладений між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ТОВ «Агроінвестпродукт».

Узагальнені доводи ліквідатора Банкрута є наступними.

За договором відступлення права вимоги № СП16-0703/ОБ від 03.07.2016 ПАТ «Обухівське» відступило на користь ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» право вимоги за договором поруки № 20112014-П-26 від 20.11.2014 та № 071/130613-П-1 від 13.06.2013 щодо стягнення з ТОВ «СПП-Агро» заборгованості у сумі 44622032,03 грн, а ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» взяло на себе зобов`язання сплатити на користь ПАТ «Обухівське» кошти у розмірі 44622032,03 грн в строк до 31.07.2016.

За договором відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016 ТОВ «СПП-Агро» відступило на користь ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» право вимоги за договором № СПП-ПФ/16-03 про надання поворотної фінансової допомоги від 16.03.2015 щодо стягнення з ПАТ «Васильківхлібопродукт» заборгованості у сумі 52162643,34 грн, а ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» взяло на себе зобов`язання сплатити на користь ТОВ «СПП-Агро» кошти у розмірі 52162643,34 грн в строк до 31.07.2016.

За угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016 фактично зменшено розмір вимог ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» до ТОВ «СПП-Агро» за Договором поставки нафтопродуктів № 08/19-02 від 19.02.2013 на суму 1156170,51 грн шляхом зарахування частини вимог ТОВ «СПП-Агро» до Боржника за Договором відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016.

За договором відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-3СГ/ОБ від 07.07.2016 ПАТ «Обухівське» відступило на користь ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» право вимоги за договором поставки № ОБ/15-09-3 від 03.09.2015 щодо стягнення з ТОВ «Селект Груп» заборгованості у сумі 4178238,68 грн, а ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» взяло на себе зобов`язання сплатити на користь ПАТ «Обухівське» кошти у розмірі 4178238,68 грн в строк до 31.07.2016.

За договором відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-7СГ/РЦ від 07.07.2016 ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор» відступило на користь ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» право вимоги за договором поставки № РЦ/15-09-7 від 07.09.2015 щодо стягнення з ТОВ «Селект Груп» заборгованості у сумі 4803981,60 грн, а ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» взяло на себе зобов`язання сплатити на користь ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор» кошти у розмірі 4803981,60 грн в строк до 31.07.2016.

За договором відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016 ПАТ «Кагарлицьке» відступило на користь ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» право вимоги за договором поставки № КГ/15-09-10 від 10.09.2015 щодо стягнення з ТОВ «Селект Груп» заборгованості у сумі 5217722,40 грн, а ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» взяло на себе зобов`язання сплатити на користь ПАТ «Кагарлицьке» кошти у розмірі 5217722,40 грн в строк до 31.07.2016.

За угодою про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2016 зменшено суму заборгованості за договором відступлення прав вимоги до 4645533,44 грн. Вказана угода в матеріалах справи відсутня, проте ПАТ «Кагарлицьке» посилалося на неї в заяві з грошовими вимогами до Боржника.

За договором відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-4СГ/АІ від 07.07.2016 ТОВ «Агроінвестпродукт» відступило на користь ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» право вимоги за договором поставки № АІ/15-09-4 від 04.09.2015 щодо стягнення з ТОВ «Селект Груп» заборгованості у сумі 3519366,40 грн, а ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» взяло на себе зобов`язання сплатити на користь ТОВ «Агроінвестпродукт» кошти у розмірі 3519366,40 грн в строк до 31.07.2016.

При цьому, станом на 30.06.2016 активи Боржника становили 259344 тис. грн, а поточні зобов`язання складали 186570 тис. грн, отже наявні активи дозволяли виконувати поточні зобов`язання перед кредиторами.

В той же час, протягом липня 2016 року Боржником укладено низку правочинів, які призвели до його неплатоспроможності та неможливості виконання зобов`язань перед кредиторами, зокрема правочини, що оспорюються у даній справі та крім того договори відступлення права вимоги від 06.07.2016 № СХП16-0706-ПР і № СХП16-0706-ПФД, укладені з ТОВ «Сільгосп-продукт».

Внаслідок укладення вказаних правочинів, в період з 03.07.2016 по 07.07.2016 Боржник взяв на себе зобов`язання сплатити за права вимоги грошові кошти в розмірі 181998802,50 грн, у строк до 31.07.2016, що призвело до значного збільшення зобов`язань Боржника перед кредиторами, його неплатоспроможності та неможливості виконати зобов`язання перед іншими кредиторами.

Таким чином ліквідатор Банкрута вважає наявними підстави для визнання оспорюваних договорів недійсними відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство.

Крім цього ліквідатор зазначає про наявність загальних підстав для визнання оспорюваних правочинів недійсними відповідно до ст. 203, 215 ЦК України.

Зокрема, при укладенні договорів порушено положення Закону України «Про акціонерні товариства» стосовно дотримання порядку укладення правочину, щодо якого є заінтересованість, оскільки вказані контрагенти є пов`язаними підприємствами з Боржником, а також порядку укладення значних правочинів.

Також ліквідатор зазначає про наявність ознак фіктивності правочинів, оскільки оспорювані договори укладені без наміру створення правових наслідків, які ними обумовлені, а з метою створення заборгованості перед пов`язаними підприємствами, збільшення розміру конкурсних вимог пов`язаних кредиторів, що дає змогу сформувати більшість у загальних зборах кредиторів Боржника та сформувати комітет кредиторів з пов`язаних кредиторів, що дозволить впливати на хід процедури банкрутства.

Враховуючи все викладене вище ліквідатор Банкрута просить суд визнати недійсними оспорювані договори відступлення права вимоги.

Відповідач ТОВ «ФК «Женева» надав суду відзив на заяви ліквідатора про визнання правочинів недійсними, відповідно до якого позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні заяв ліквідатора.

Відповідач зазначає, що оспорювані договори не суперечать актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; договори укладені з дотриманням необхідного обсягу цивільної дієздатності, не містять ознак фіктивності та не підпадають під підстави для визнання правочинів недійсними, що передбачені ст. 42 КУзПБ.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Судом встановлено, що заяви ліквідатора Банкрута про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги подані до суду за чинності Закону про банкрутство та обґрунтовані нормами саме Закону про банкрутство (ст. 10, 20), оспорювані правовідносини сторін виникли під час чинності норм Закону про банкрутство до введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства.

Зокрема, 21.10.2019 введено в дію Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018 № 2597-VIII та згідно п. 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу визнано таким, що втратив чинність, зокрема, Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»; подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації.

Відповідно до правового висновку, наведеного в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, до події, факту застосовується закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, підлягають застосуванню приписи статті 20 Закону про банкрутство.

Таким чином, відповідно до ч. 1, 3 ст. 3 ГПК України під час розгляду даної справи підлягають застосуванню процесуальні норми, чинні на час розгляду справи, а надання оцінки правовідносинам сторін здійснюється відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення оспорюваних правочинів, зокрема ст. 20 Закону про банкрутство.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУзПБ, спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

За результатами розгляду заяви арбітражного керуючого або кредитора про визнання недійсним правочину боржника господарський суд постановляє ухвалу.

У судовому засіданні 31.08.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Детально розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши подані докази та заслухавши доводи ліквідатора Банкрута, суд встановив наступне.

Щодо заяв ліквідатора від 03.07.2019 б/№ (вх. № 13066/19) та від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13258/19).

03.07.2016 між ПАТ «Обухівське» (цедент) та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № СП16-0703/ОБ («Договір 1»).

07.07.2016 між ПАТ «Обухівське» (цедент) та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-3СГ/ОБ («Договір 2»).

За Договором 1 цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за Договором поруки № 20112014-П-26 від 20.11.2014 та Договором поруки № 071/130613-П-1 від 13.06.2013 в частині стягнення заборгованості у розмірі 44622032,03 грн, які укладені між цедентом і ПАТ «Банк Кредит Дніпро», відповідно до яких цедент погасив зобов`язання за ТОВ «СПП-Агро» (боржник) (п. 1).

Відповідно до п. 2 Договору 1, цесіонарій набуває право вимагати від боржника (замість цедента) належного виконання обов`язків за Договором поруки № 20112014-П-26 від 20.11.2014 та Договором поруки № 071/130613-П-1 від 13.06.2013, а саме стягнення суми заборгованості у розмірі 44622032,03 грн.

Пунктом 5 Договору 1 визначено, що за відступлення права вимоги цесіонарій сплачує цеденту кошти у розмірі 44622032,03 грн. Строк оплати не пізніше 31.07.2016.

За Договором 2 цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за Договором поставки № ОБ/15-09-3 від 03.09.2015 в частині стягнення заборгованості у розмірі 4178238,68 грн, який укладений між цедентом і ТОВ «Селект Груп» (боржник) (п. 1).

Відповідно до п. 2 Договору 2, цесіонарій набуває право вимагати від боржника (замість цедента) належного виконання обов`язків за Договором поставки № ОБ/15-09-3 від 03.09.2015, а саме стягнення суми заборгованості у розмірі 4178238,68 грн.

Пунктом 5 Договору 2 визначено, що за відступлення права вимоги цесіонарій сплачує цеденту кошти у розмірі 4178238,68 грн. Строк оплати не пізніше 31.07.2016.

Предмет оспорюваного Договору 1 становить суму 44622032,03 грн; предмет оспорюваного Договору 2 становить суму 4178238,68 грн, отже вказані суми перевищують розмір 100 мінімальних заробітних плат.

Крім цього, за даними фінансової звітності Боржника і ПАТ «Обухівське», яка офіційно оприлюднена в інформаційній базі даних про ринок цінних паперів на сайті Державної установи «Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України», станом на 31.12.2015 активи Боржника складали 241021 тис грн, активи ПАТ «Обухівське» складали 205685 тис грн, отже оспорюваний Договір 1 (на суму 44622032,03 грн) є значним правочином для обох підприємств в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин) (для Боржника вартість предмету Договору 1 становить 18,5% його активів за даними останньої річної фінансової звітності, для ПАТ «Обухівське» - 21,7%).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин) для укладення оспорюваного Договору 1 була необхідність прийняття відповідних рішень наглядових рад обох сторін Договору 1.

Крім цього, від імені Боржника оспорювані Договори 1, 2 підписав генеральний директор Страхар О.В., від імені ПАТ «Обухівське» підписантом є голова правління Накавалова І.П.

В той же час, згідно інформації, яка офіційно оприлюднена в інформаційній базі даних про ринок цінних паперів на сайті Державної установи «Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України», генеральний директор ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» Страхар О.В. 30.04.2015 був обраний строком на 3 роки членом наглядової ради ПАТ «Обухівське».

Відтак, для ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» як і для ПАТ «Обухівське» оспорювані Договори 1, 2 є правочинами, щодо яких є заінтересованість в розумінні ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», отже рішення про надання згоди на укладення Договорів 1, 2 повинно було прийматися загальними зборами акціонерів обох акціонерних товариств.

Проте матеріали справи не містять доказів прийняття наглядовими радами ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ПАТ «Обухівське», а також загальними зборами акціонерів обох акціонерних товариств, рішень про надання згоди на укладення оспорюваних правочинів, ліквідатор Банкрута зазначив, що у нього відсутня інформація про прийняття відповідних рішень.

Щодо заяви ліквідатора від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13257/19).

05.07.2016 між ТОВ «СПП-Агро» (цедент) та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 («Договір 3»).

За Договором 3 цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № СПП-ПФ/16-03 від 16.03.2015 у розмірі 52162643,34 грн, який укладений між цедентом і ПАТ «Васильківхлібопродукт» (п. 1).

Відповідно до п. 2 Договору 3, цесіонарій набуває право вимагати від боржника (замість цедента) належного виконання обов`язків за Договором про надання поворотної фінансової допомоги № СПП-ПФ/16-03 від 16.03.2015, а саме стягнення суми заборгованості у розмірі 52162643,34 грн.

Пунктом 5 Договору 3 визначено, що за відступлення права вимоги цесіонарій сплачує цеденту кошти у розмірі 52162643,34 грн. Строк оплати не пізніше 31.07.2016.

За даними фінансової звітності Боржника, яка офіційно оприлюднена в інформаційній базі даних про ринок цінних паперів на сайті Державної установи «Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України», станом на 31.12.2015 активи Боржника складали 241021 тис грн, отже оспорюваний Договір 3 (на суму 52162643,34 грн) є значним правочином для Боржника в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин) (вартість предмету Договору 3 становить 21,6% його активів за даними останньої річної фінансової звітності).

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин) для укладення оспорюваного Договору 3 була необхідність прийняття відповідного рішення наглядової ради Боржника.

Крім цього, стаття 71 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлює умови, за яких правочин акціонерного товариства вважається таким, щодо якого існує заінтересованість, зокрема якщо такий правочин укладено між пов`язаними особами, а сума правочину перевищує розмір ста мінімальних заробітних плат, необхідне погодження укладення правочину наглядовою радою підприємства або загальними зборами акціонерів (залежно від співвідношення суми правочину до розміру активів підприємства).

Мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2016 складала 1378,00 грн, отже розмір ста мінімальних заробітних плат становив 137800,00 грн.

Згідно з інформацією щодо власників пакетів голосуючих акцій акціонерних товариств з офіційного сайту Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо ПАТ «Рокитнянський цукровий завод», власником 89,9952% акцій Боржника є ТОВ «Рокитнянський комбікормовий завод» ().

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, власником 100% статутного капіталу ТОВ «СПП-Агро» є ТОВ «Рокитнянський комбікормовий завод» ().

Тобто ТОВ «СПП-Агро» є афілійованою особою щодо ТОВ «Рокитнянський комбікормовий завод», яке, в свою чергу, є акціонером ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

Відтак, для ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» оспорюваний Договір 3 є правочином, щодо якого є заінтересованість в розумінні ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», отже враховуючи, що сума Договору 3 перевищує розмір 10% вартості активів Боржника за даними останньої річної фінансової звітності, рішення про надання згоди на укладення Договору 3 повинно було прийматися загальними зборами акціонерів ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

Проте матеріали справи не містять доказів прийняття наглядовою радою та загальними зборами акціонерів ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» рішень про надання згоди на укладення оспорюваного правочину, ліквідатор Банкрута зазначив, що у нього відсутня інформація про прийняття відповідних рішень.

Крім цього ліквідатор звернув увагу на порушення ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред., чинній на дату вчинення оспорюваного правочину), оскільки 07.04.2016 органом ДВС накладено арешт на все рухоме майно ТОВ «СПП-Агро», про що до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено відповідні записи, які були чинними на момент укладення Договору 3.

Отже за наявності накладених арештів ТОВ «СПП-Агро» не мало право відступати (відчужувати) право вимоги до ТОВ «Васильківхлібопродукт».

Щодо Угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог ліквідатор Банкрута зазначив, що оскільки вказана Угода укладена на підставі недійсного договору, угода також підлягає визнанню недійсною.

Крім цього ліквідатор звернув увагу на те, що незважаючи на укладення Угоди від 31.10.2016, Боржником 25.11.2016 подано до суду перелік дебіторів, серед яких в т.ч. значиться ТОВ «СПП-Агро» на суму 1156170,51 грн за Договором поставки нафтопродуктів № 08/19-02 від 19.02.2013, яка є предметом зарахування зустрічних вимог, у зв`язку з чим ліквідатор робить висновок про фіктивність Угоди від 31.10.2016, оскільки вона не була спрямована на настання правових наслідків, обумовлених нею.

Так, 31.10.2016 між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (сторона 1) та ТОВ «СПП-Агро» (сторона 2) укладено Угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до умов якої (п. 1.) сторона 1 і сторона 2, маючи одна до одної зустрічні однорідні вимоги, строк виконання яких настав, керуючись ст. 601 ЦК України, дійшли згоди про зарахування таких зустрічних однорідних вимог, що випливають з нижче вказаних договорів, у яких сторона 1 і сторона 2 є сторонами: 1.1. сторона 1 є кредитором, а сторона 2 є боржником при виконанні грошового зобов`язання на загальну суму 1156170,51 грн за Договором поставки нафтопродуктів № 08/19-02 від 19.02.2013; 1.2. сторона 2 є кредитором, а сторона 1 є боржником при виконанні грошового зобов`язання на загальну суму 52162643,34 грн за Договором відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016.

По визначеним в п. 1.1.-1.2. цієї угоди зобов`язанням сторін здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 1156170,51 грн (п. 2 Угоди).

Згідно п. 3 Угоди, з моменту набрання чинності цією угодою: сторона 1 констатує відсутність будь-яких грошових зобов`язань сторони 2 станом на дату укладення цієї Угоди за Договором, зазначеним в п.п. 1.1.-1.2. цієї Угоди; сторона 2 констатує зменшення грошового зобов`язання на суму 1156170,51 грн по Договору відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016 та залишок грошового зобов`язання після підписання Угоди на суму 51006472,83 грн.

Враховуючи, що наслідком визнання Договору про відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016 недійсним є те, що він не створює будь-яких правових наслідків, відтак Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог також підлягає визнанню недійсною, оскільки зарахування вимог здійснено на підставі недійсного правочину, отже фактично Боржник відмовився від власних майнових вимог без відповідних майнових дій іншої сторони, що відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство є підставою для визнання правочину недійсним.

Щодо заяви ліквідатора від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13289/19).

07.07.2016 між ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор» (цедент) та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-7СГ/РЦ («Договір 4»).

За Договором 4 цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за Договором поставки № РЦ/15-09-7 від 07.09.2015 в частині стягнення заборгованості у розмірі 4803981,60 грн, який укладений між цедентом і ТОВ «Селект Груп» (боржник) (п. 1).

Відповідно до п. 2 Договору 4, цесіонарій набуває право вимагати від боржника (замість цедента) належного виконання обов`язків за Договором поставки № РЦ/15-09-7 від 07.09.2015, а саме стягнення суми заборгованості у розмірі 4803981,60 грн.

Пунктом 5 Договору 4 визначено, що за відступлення права вимоги цесіонарій сплачує цеденту кошти у розмірі 4803981,60 грн. Строк оплати не пізніше 31.07.2016.

Предмет оспорюваного Договору 4 становить суму 4803981,60 грн, отже вказана сума перевищує розмір 100 мінімальних заробітних плат; вартість предмету Договору 4 становить 2% активів Боржника за даними останньої річної фінансової звітності.

Від імені ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор» оспорюваний Договір 4 підписав директор ОСОБА_1 .

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у 2016 році був головою наглядової ради ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

Відтак, оспорюваний Договір 4 є правочином, щодо якого є заінтересованість в розумінні ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», отже рішення про надання згоди на укладення Договору 4 повинно було прийматися наглядовою радою Боржника.

Проте матеріали справи не містять доказів прийняття наглядовою радою ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» рішення про надання згоди на укладення оспорюваного правочину, ліквідатор Банкрута зазначив, що у нього відсутня інформація про прийняття відповідного рішення.

Щодо заяви ліквідатора від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13482/19).

07.07.2016 між ПАТ «Кагарлицьке» (цедент) та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-10СГ/КГ («Договір 5»).

За Договором 5 цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за Договором поставки № КГ/15-09-10 від 10.09.2015 в частині стягнення заборгованості у розмірі 5217722,40 грн, який укладений між цедентом і ТОВ «Селект Груп» (боржник) (п. 1).

Відповідно до п. 2 Договору 5, цесіонарій набуває право вимагати від боржника (замість цедента) належного виконання обов`язків за Договором поставки № КГ/15-09-10 від 10.09.2015, а саме стягнення суми заборгованості у розмірі 5217722,40 грн.

Пунктом 5 Договору 5 визначено, що за відступлення права вимоги цесіонарій сплачує цеденту кошти у розмірі 5217722,40 грн. Строк оплати не пізніше 31.07.2016.

Ліквідатор стверджує, що оспорюваний правочин укладений між пов`язаними особами, оскільки ПАТ «Кагарлицьке» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» на момент укладення правочину перебували під контролем однієї особи - ОСОБА_2 , укладення Договору 5 не мало жодного економічного сенсу для Боржника, оскільки до укладення Договору 5 Боржник не мав заборгованості перед ПАТ «Кагарлицьке», а в результаті укладення правочину став винен більше ніж 5 млн грн, отримавши за це право вимоги до ТОВ «Селект Груп», яке залишилось непогашеним.

Так, згідно з відомостями, які офіційно оприлюднені в інформаційній базі даних про ринок цінних паперів на сайті Державної установи «Агентство з розвитку інфраструктури фондового ринку України» щодо Боржника, 28.04.2015 Головою наглядової ради ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» обрано строком на три роки ОСОБА_2 , а згідно з інформацією щодо власників пакетів голосуючих акцій акціонерних товариств, власником 89,1524% акцій ПАТ «Кагарлицьке» є ОСОБА_2 .

Таким чином, сторони Договору 5 у 2016 році перебували під контролем ОСОБА_2 , а тому є пов`язаними особами.

Крім цього ліквідатором заявлена вимога про визнання недійсною Угоди № КГ-РЦЗ-30092016 про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2016, укладеної між ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та ПАТ «Кагарлицьке».

Примірник зазначеної угоди ліквідатором Банкрута надано не було у зв`язку з її відсутністю у ліквідатора. Вимоги ухвал суду по даній справі про витребування від ПАТ «Кагарлицьке» примірника Угоди № КГ-РЦЗ-30092016 від 30.09.2016 залишені без реагування.

В той же час, ПАТ «Кагарлицьке» при зверненні до суду з кредиторськими вимогами до Боржника у даній справі про банкрутство посилалось на факт укладення оспорюваної Угоди та виходячи зі змісту правовідносин сторін вбачається, що за вказаною Угодою сторонами фактично зменшено зобов`язання Боржника перед ПАТ «Кагарлицьке» за Договором про відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016 до 4645533,44 грн (отже на суму 572188,96 грн) шляхом зарахування відповідних зобов`язань ПАТ «Кагарлицьке» перед Боржником на зазначену суму.

Враховуючи, що наслідком визнання Договору про відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016 недійсним є те, що він не створює будь-яких правових наслідків, відтак Угода про зарахування зустрічних однорідних вимог також підлягає визнанню недійсною, оскільки зарахування вимог здійснено на підставі недійсного правочину, отже фактично Боржник відмовився від власних майнових вимог на суму 572188,96 грн без відповідних майнових дій іншої сторони, що відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство є підставою для визнання правочину недійсним.

Щодо заяви ліквідатора від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13483/19).

07.07.2016 між ТОВ «Агроінвестпродукт» (цедент) та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» (цесіонарій) укладено договір відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-4СГ/АІ («Договір 6»).

За Договором 6 цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за Договором поставки № АІ/15-09-4 від 04.09.2015 в частині стягнення заборгованості у розмірі 3519366,40 грн, який укладений між цедентом і ТОВ «Селект Груп» (боржник) (п. 1).

Відповідно до п. 2 Договору 6, цесіонарій набуває право вимагати від боржника (замість цедента) належного виконання обов`язків за Договором поставки № АІ/15-09-4 від 04.09.2015, а саме стягнення суми заборгованості у розмірі 3519366,40 грн.

Пунктом 5 Договору 6 визначено, що за відступлення права вимоги цесіонарій сплачує цеденту кошти у розмірі 3519366,40 грн. Строк оплати не пізніше 31.07.2016.

Ліквідатор стверджує, що оспорюваний правочин укладений між пов`язаними особами, оскільки власником 89,9952% акцій Боржника є ТОВ «Рокитнянський комбікормовий завод», яке також є власником 90% статутного капіталу ТОВ «Аграманта». Іншим учасником ТОВ «Аграманта» є ПАТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Мелон», яке в свою чергу є власником 100% статутного капіталу ТОВ «Агро-СПП», яке є власником 100% статутного капіталу ТОВ «Агроінвестпродукт».

Укладення Договору 6 не мало жодного економічного сенсу для Боржника, оскільки до укладення Договору 6 Боржник не мав заборгованості перед ТОВ «Агроінвестпродукт», а в результаті укладення правочину став винен більше ніж 3,5 млн грн, отримавши за це право вимоги до ТОВ «Селект Груп», яке залишилось непогашеним.

З матеріалів справи вбачається, що за оспорюваними у даному провадженні правочинами, що укладені Боржником з ПАТ «Обухівське», ТОВ «СПП-Агро», ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор», ПАТ «Кагарлицьке» та ТОВ «Агроінвестпродукт», у Боржника виникла заборгованість перед вказаними контрагентами в загальному розмірі 114503954,45 грн і з`явилась дебіторська заборгованість ТОВ «СПП-Агро» і ТОВ «Селект Груп», яка залишилась непогашеною.

При цьому, на даний час, права вимоги ПАТ «Обухівське», ТОВ «СПП-Агро», ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор», ПАТ «Кагарлицьке» та ТОВ «Агроінвестпродукт» до Боржника за оспорюваними Договорами 1-6 перейшли до ТОВ «ФК «Женева»

Зокрема, 26.12.2019 між ПАТ «Обухівське» та ТОВ «ФК «Женева» укладено договір № 2612-1 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відступлено вказані вище вимоги до Боржника за Договорами 1, 2.

26.12.2019 між ТОВ «СПП-Агро» та ТОВ «ФК «Женева» укладено договір № 2612-3 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відступлено вказані вище вимоги до Боржника за Договором 3.

18.12.2018 між ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор» та ТОВ «СХП-Трейд» укладено договір № 1218-РЦЗ про відступлення прав вимоги, та в подальшому 26.12.2019 між ТОВ «СХП-Трейд» та ТОВ «ФК «Женева» укладено договір № 2612-2 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відступлено вказані вище вимоги до Боржника за Договором 4.

26.12.2019 між ПАТ «Кагарлицьке» та ТОВ «ФК «Женева» укладено договір № 2612-6 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відступлено вказані вище вимоги до Боржника за Договором 5.

26.12.2019 між ТОВ «Агроінвестпродукт» та ТОВ «ФК «Женева» укладено договір № 2612-5 про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого відступлено вказані вище вимоги до Боржника за Договором 6.

У зв`язку з відступленням прав вимоги ухвалою суду від 17.03.2020 у даній справі про банкрутство проведено процесуальне правонаступництво кредиторів та в подальшому, ухвалою суду від 12.05.2020 замінено відповідачів за вказаними вище заявами ліквідатора ПАТ «Обухівське», ТОВ «СПП-Агро», ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор», ПАТ «Кагарлицьке» та ТОВ «Агроінвестпродукт» на правонаступника ТОВ «ФК «Женева», як нового відповідача за оспорюваними правочинами.

Згідно з даними фінансової звітності Боржника станом на 30.06.2016, яка наявна в матеріалах справи № 911/3661/16, активи Боржника становили 259344 тис. грн, а поточні зобов`язання складали 186570 тис. грн, тобто наявні активи дозволяли виконувати поточні зобов`язання перед кредиторами.

В той же час, з матеріалів справи вбачається, що протягом липня 2016 року Боржником укладено низку правочинів, які призвели до його неплатоспроможності та неможливості виконання зобов`язань перед кредиторами, зокрема (крім правочинів, що оспорюються у даній справі на загальну суму 114503954,45 грн): договори відступлення права вимоги № СХП16-0706-ПР та № СХП16-0706-ПФД від 06.07.2016, укладені з ТОВ «Сільгосп-продукт».

Внаслідок укладення вказаних правочинів, в період з 03.07.2016 по 07.07.2016 Боржник фактично взяв на себе зобов`язання сплатити за права вимоги грошові кошти в розмірі 181998802,50 грн, у строк до 31.07.2016, що призвело до значного збільшення зобов`язань Боржника перед кредиторами, його неплатоспроможності та неможливості виконати зобов`язання перед іншими кредиторами.

Вказані вище правочини наявні в матеріалах справи № 911/3661/16 про банкрутство ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» та є предметом оспорювання ліквідатором в межах даної справи про банкрутство.

Враховуючи, що зазначені вище правочини укладено в період з 03.07.2016 по 07.07.2016, а провадження у справі про банкрутство ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» відкрите 29.11.2016, вбачається, що спірні правочини Боржника укладені в період протягом року, що передує даті відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника (підозрілий період).

Частинами 1, 2 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Боржник є публічним акціонерним товариством, правове регулювання діяльності якого здійснюється, зокрема у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства».

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин), значний правочин - правочин (крім правочину з розміщення товариством власних акцій), учинений акціонерним товариством, якщо ринкова вартість майна (робіт, послуг), що є його предметом, становить 10 і більше відсотків вартості активів товариства, за даними останньої річної фінансової звітності.

Частиною 1 статті 70 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що рішення про надання згоди на вчинення значного правочину, якщо ринкова вартість майна або послуг, що є його предметом, становить від 10 до 25 відсотків вартості активів за даними останньої річної фінансової звітності акціонерного товариства, приймається наглядовою радою.

Згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин), рішення про надання згоди на вчинення правочину, щодо вчинення якого є заінтересованість (далі - правочин із заінтересованістю), приймається відповідним органом акціонерного товариства згідно із цією статтею, якщо ринкова вартість майна або послуг чи сума коштів, що є предметом правочину із заінтересованістю, перевищує сто мінімальних заробітних плат виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня поточного року. Статутом акціонерного товариства може бути встановлене нижче граничне значення, а також можуть встановлюватися додаткові випадки віднесення правочину до правочину із заінтересованістю. Таке рішення може містити перелік умов проекту правочину, які можуть змінюватися за рішенням виконавчого органу акціонерного товариства під час вчинення правочину із заінтересованістю. У разі відсутності такого переліку умови правочину не можуть відрізнятися від умов проекту, наданого відповідно до частини четвертої цієї статті.

Частиною 2 тієї ж статті визначено, що особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, може бути будь-яка з таких осіб: 1) посадова особа органу акціонерного товариства або її афілійовані особи; 2) акціонер, який одноосібно або спільно з афілійованими особами володіє принаймні 25 відсотками акцій товариства, та його афілійовані особи (крім випадків, коли акціонер прямо або опосередковано володіє 100 відсотками акцій такого акціонерного товариства); 3) юридична особа, в якій будь-яка з осіб, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини, є посадовою особою; 4) інші особи, визначені статутом акціонерного товариства.

Особа, визначена у частині другій цієї статті, вважається заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, якщо вона: 1) є стороною такого правочину або є членом виконавчого органу юридичної особи, яка є стороною правочину; 2) отримує винагороду за вчинення такого правочину від акціонерного товариства (посадових осіб акціонерного товариства) або від особи, яка є стороною правочину; 3) внаслідок такого правочину набуває майно; 4) бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва акціонерного товариства посадовими особами) (ч. 3 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин)).

Відповідно до ч. 6 ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» (в ред., чинній на час спірних правовідносин), рішення про надання згоди на вчинення правочину із заінтересованістю приймається більшістю голосів членів наглядової ради, які не є заінтересованими у вчиненні правочину (далі - незаінтересовані члени наглядової ради), присутніх на засіданні наглядової ради. Якщо на такому засіданні присутній лише один незаінтересований член наглядової ради, рішення про надання згоди на вчинення правочину із заінтересованістю приймається таким членом одноосібно.

Вказані вище обставини свідчать про порушення вимог ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства», зокрема при укладенні оспорюваних Договорів 1-4 (про що детально зазначено вище), що відповідно до ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання правочинів недійсними.

Крім цього, згідно ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 234 ЦК України визначено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Отже, фіктивний правочин не відповідає загальним правилам дійсності правочинів, зазначеним у ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямований на реальне настання правових наслідків, зумовлених ним. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто сторони, укладаючи його, знають заздалегідь, що він не буде виконаний. Таким чином, фіктивний правочин існує лише на папері. Його основне завдання полягає в тому, щоб створити уявлення оточуючих суб`єктів про наявність правового зв`язку між сторонами такого правочину. При цьому сторони за допомогою фіктивного правочину намагаються приховати свої неправомірні дії, зокрема: заволодіння майном, несплата податків, кредитних зобов`язань тощо.

Із встановлених судом вище обставин вбачається, що сторони оспорюваних Договорів 1-6 є пов`язаними особами, зокрема ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» за кожним з договорів є пов`язаним з контрагентом в тому чи іншому форматі.

Як зауважив ліквідатор Банкрута та як вбачається з матеріалів справи, укладення оспорюваних Договорів 1-6 не мало економічного сенсу для Боржника, оскільки до укладення оспорюваних договорів Боржник не мав заборгованості перед вказаними контрагентами, а за результатом укладення договорів зобов`язання Боржника перед контрагентами склали загальний розмір 114503954,45 грн, отримавши за це право вимоги до ТОВ «СПП-Агро» та ТОВ «Селект Груп», яке залишилось непогашеним.

Отже слід дійти висновку, що оспорювані Договори 1-6 були укладені не з метою настання наслідків, зумовлених ними, а з метою створення заборгованості Боржника перед пов`язаними підприємствами і, як наслідок, збільшення розміру конкурсних вимог пов`язаних кредиторів, що дає змогу сформувати більшість у загальних зборах кредиторів та сформувати комітет кредиторів з пов`язаних кредиторів, що в свою чергу дозволяє впливати на хід процедури банкрутства Боржника.

Згідно ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов`язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов`язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов`язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Таким чином, стаття 20 Закону про банкрутство регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в так званий «підозрілий» період до відкриття провадження у справі про банкрутство або після відкриття провадження у справі про банкрутство. Вказана стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами повинна утримуватись від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. У період протягом року (згідно Закону про банкрутство) та трьох років (згідно КУзПБ), що передували відкриттю процедури банкрутства або після відкриття справи про банкрутство дії щодо будь-якого вилучення (відчуження) боржником своїх майнових активів є підозрілими і можуть становити втручання у право власності кредиторів, відтак відчуження майна боржником повинно здійснюватися з огляду на права кредиторів щодо забезпечення їх вимог активами боржника, а неврахування інтересів кредиторів у такому випадку є зловживанням з боку боржника своїми правами щодо розпорядження майном як власника, за умови, що відчуження майна призводить завідомо до зменшення обсягу платоспроможності боржника і наносить шкоду кредиторам.

Оскільки, період часу з моменту виникнення грошового зобов`язання у боржника у тому числі при загрозі неплатоспроможності або при надмірній заборгованості до дня порушення справи про його банкрутство є підозрілим періодом, а правочини (договори, майнові дії) боржника, що вчинені у цей період часу є сумнівними, ст. 20 Закону про банкрутство та ст. 42 КУзПБ, встановлено правову презумпцію сумнівності правочинів та майнових дій боржника, що вчинені ним протягом вказаного у Законі (Кодексі) строку, тому будь-який правочин боржника щодо відчуження ним свого майна може бути визнаний недійсним на підставі наведеної норми, а майнові дії спростовані із застосуванням наслідків передбачених цією нормою.

Така правова позиція щодо правильного застосування норми права висловлена Верховним Судом у постановах від 13.02.2019 у справі № 04/01/5026/1089/2011, від 30.01.2019 у справі № 910/6179/17, від 23.04.2019 у справі № 19/5009/2383/11, від 30.01.2019 у справі № 910/7827/17.

При розгляді спорів в поряду ст. 20 Закону про банкрутство та ст. 42 КУзПБ, належить брати до уваги, що дії боржника, зокрема, але не виключно щодо безоплатного відчуження майна, відчуження майна за ціною значно нижче ринкової, для цілей не спрямованих на досягнення розумної ділової мети або про прийняття на себе зобов`язання без відповідних майнових дій іншої сторони, або відмова від власних майнових вимог, або прийняття на себе зобов`язання, в результаті чого боржника став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, якщо вони вчинені у підозрілий період, можуть свідчити про намір ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямовані на завдання шкоди кредиторам.

Інститут визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямована на дотримання балансу інтересів не лише осіб які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника у межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливе справедливе задоволення вимог кредиторів.

З огляду на сферу регулювання Закону про банкрутство (а з 21.10.2019 - Кодексу України з процедур банкрутства) загалом і за змістом зазначених норм статей 20 Закону і 42 Кодексу, вони є спеціальними по відношенню до загальних, установлених ЦК підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ці норми передбачають додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 910/1405/14.

Проаналізувавши матеріали справи в сукупності та оцінивши подані докази суд дійшов висновку про те, що вказані вище обставини щодо фінансового становища ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» станом на 30.06.2016, обставини щодо прийняття Боржником на себе зобов`язань у період з 03.07.2016 по 07.07.2016 в загальному розмірі 181998802,50 грн (з яких 114503954,45 грн за оспорюваними у даному провадженні правочинами), порушення вимог ст. 71 Закону України «Про акціонерні товариства» при укладенні оспорюваних Договорів 1-4, наявність ознак фіктивності оспорюваних правочинів, факт відкриття щодо Боржника 29.11.2016 провадження у справі про банкрутство, свідчать про те, що вчиняючи договори відступлення права вимоги № СП16-0703/ОБ від 03.07.2016; № ЦЗ16-09-3СГ/ОБ від 07.07.2016; № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016; № ЦЗ16-09-7СГ/РЦ від 07.07.2016; № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016; № ЦЗ16-09-4СГ/АІ від 07.07.2016, у період протягом одного року до відкриття провадження у справі про банкрутство, Боржник фактично взяв на себе зобов`язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим, що має ознаки фраудаторного правочину, укладеного з наміром ухилення від розрахунків із контрагентами та спрямованого на завдання шкоди кредиторам.

Твердження ТОВ «Фінансова компанія «Женева», викладені у відзиві на заяви ліквідатора про визнання правочинів недійсними, зокрема про те, що оспорювані договори не суперечать актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; договори укладені з дотриманням необхідного обсягу цивільної дієздатності, не містять ознак фіктивності та не підпадають під підстави для визнання правочинів недійсними, що передбачені ст. 42 КУзПБ, суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються встановленими судом вище фактичними обставинами справи.

Щодо посилання ТОВ «Фінансова компанія «Женева» на ст. 42 КУзПБ суд зазначає, що відповідно до правового висновку, наведеного в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, при розгляді даної справи оцінка правовідносинам сторін на предмет недійсності оспорюваних договорів здійснюється відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство, а не ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.

Отже суд дійшов висновку про те, що договори відступлення права вимоги № СП16-0703/ОБ від 03.07.2016; № ЦЗ16-09-3СГ/ОБ від 07.07.2016; № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016; № ЦЗ16-09-7СГ/РЦ від 07.07.2016; № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016; № ЦЗ16-09-4СГ/АІ від 07.07.2016, укладені з контрагентами Боржника, правонаступником яких на даний час є ТОВ «Фінансова компанія «Женева», підлягають визнанню недійсними в силу спеціальних підстав, передбачених ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також загальних підстав недійсності правочину, передбачених ст. 203, 215 ЦК України.

Судовий збір у сумі 30736,00 грн відповідно ст. 129 ГПК України покладається судом на ТОВ «Фінансова компанія «Женева» та підлягає стягненню з ТОВ «Фінансова компанія «Женева» на користь ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» арбітражного керуючого Прядка А.М.

Керуючись ст. 129, 232-235, 255, п. 17.5. розділу ХІ ГПК України, ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 03.07.2019 б/№ (вх. № 13066/19) задовольнити.

2. Визнати недійсним договір, правонаступником за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Женева», про відступлення права вимоги № СП16-0703/ОБ від 03.07.2016, укладений між ПАТ «Обухівське» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

3. Заяву ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13258/19) задовольнити.

4. Визнати недійсним договір, правонаступником за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Женева», про відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-3СГ/ОБ від 07.07.2016, укладений між ПАТ «Обухівське» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

5. Заяву ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13257/19) задовольнити.

6. Визнати недійсними договір, правонаступником за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Женева», про відступлення права вимоги № ВКХП05/07-16 від 05.07.2016 і угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 31.10.2016, укладені між ТОВ «СПП-Агро» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

7. Заяву ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 05.07.2019 б/№ (вх. № 13289/19) задовольнити.

8. Визнати недійсним договір, правонаступником за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Женева», про відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-7СГ/РЦ від 07.07.2016, укладений між ТОВ «Агрофірма «Рокитне-Цукор» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

9. Заяву ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13483/19) задовольнити.

10. Визнати недійсним договір, правонаступником за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Женева», про відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-4СГ/АІ від 07.07.2016, укладений між ТОВ «Агроінвестпродукт» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

11. Заяву ліквідатора ПАТ «Рокитнянський цукровий завод» від 08.07.2019 б/№ (вх. № 13482/19) задовольнити.

12. Визнати недійсними договір, правонаступником за яким є ТОВ «Фінансова компанія «Женева», про відступлення права вимоги № ЦЗ16-09-10СГ/КГ від 07.07.2016 і угоду про зарахування зустрічних однорідних вимог від 30.09.2016 № КГ-РЦЗ-30092016, укладені між ПАТ «Кагарлицьке» та ПАТ «Рокитнянський цукровий завод».

13. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева» (04071, м. Київ, вул. Верхній Вал, 28/12; ) на користь арбітражного керуючого Прядка Андрія Михайловича (свідоцтво від 21.05.2013 № 973; РНОКПП НОМЕР_1 ; 03039, м. Київ, а/с 59) 30736 (тридцять тисяч сімсот тридцять шість) грн 00 коп. судового збору.

14. Видати наказ.

15. Копію ухвали надіслати сторонам.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом десяти днів з дати складення та підписання повного тексту ухвали шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду через Господарський суд Київської області.

Дата виготовлення і підписання повного тексту ухвали 10.09.2021.

Суддя С.Ю. Наріжний