ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.2021 Справа № 920/584/21
м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі судді Котельницької В.Л., при секретарі судового засідання Чепульській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду матеріали справи №920/584/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродмитрівське" (16572, Чернігівська область, Бахмацький район, смт. Дмитрівка, вул. Романкова, 2, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Промислова, 2, ),

про стягнення 1277001,53 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: Ганненко О.С. (адвокат, ордер № 1014476 від 08.04.2021),

від відповідача: не прибув,

справа розглядається у порядку загального позовного провадження

встановив:

01.06.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги за Договором складського збереження від 22.07.2019 № 10 в розмірі 1277001,53 грн та понесені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 19155,02 грн, а також 19000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №920/584/21 в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05.08.2021, 10:30, установлено сторонам строки для надання заяв по суті справи.

Ухвалою суду від 05.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті в судове засідання на 02.09.2021.

У судовому засіданні 02.09.2021 судом встановлено:

Представник позивача в судове засідання прибув.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, будь-яких клопотань чи заяв суду не подав, відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 25.08.2021 про місце, дату та час розгляду справи по суті був повідомлений належним чином.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки та подання заяв по суті справи, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам були створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.

Судом розпочато розгляд справи по суті.

Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити та до судових дебат заявив заяву в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України.

Судовий процес на виконання ч. 1 ст. 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 02.09.2021 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд встановив наступне:

22.07.2019 між Філією «Бахмацький елеватор» Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродмитрівське» (далі - позивач, зерновий склад) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерагростандарт» (далі - відповідач, поклажодавець) було укладено договір складського зберігання № 10 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору на умовах даного договору поклажодавець зобов`язується передати, а зерновий склад зобов`язується прийняти сільськогосподарську культуру (надалі - "Зерно"), які визначені в п.1.1.1. договору на зберігання на визначених цим договором умовах і в установлений строк повернути його поклажодавцеві або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим договором та законодавством.

На відповідальне зберігання приймається зерно по таким культурам як пшениця, ячмінь, жито, овес, кукурудза, соняшник, соя 2019 року врожаю згідно з складських квитанцій (п. .1.1.1. договору).

Пунктами 1.5. та 1.6. договору визначено, що передане на зберігання Зерно залишається власністю поклажодавця протягом всього часу знаходження на зберіганні, якщо інше не передбачено даним договором. Зерновий склад не має права розпоряджатись та користуватись переданим на зберігання Зерном у своїх цілях та інтересах. Зерновий склад проводить облік та надає послуги поклажодавцю згідно з Інструкцією Про порядок ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його перероблення на хлібоприймальних та зернопереробних підприємствах, затвердженої наказом Міністерства аграрної політики України від 13 жовтня 2008 року N661 (в подальшому - Інструкція), Природні втрати Зерна при зберіганні і відвантаженні розраховуються відповідно до Норм природного убутку зерна, затверджених Постановою Дєржпостача СРСР від 07.01.1986 р. № 4 та Наказу Міністерства хлібопродуктів СРСР від 28.01.1986 № 23. Сторони домовились, що дана Інструкція та норми природних втрат будуть діяти у взаємовідносинах між сторонами у межах даного договору до моменту прийняття нових законодавчих актів, що будуть регулювати відносини у сфері проведення операцій із зерном.

Зерновий склад зобов`язується: прийняти на відповідальне зберігання у поклажодавця Зерно та довести його до показників згідно вимог нормативних документів та контрактів як експортних так і тих, що діють в Україні; в погоджених об`ємах, в обумовлені терміни і на умовах, встановлених цим Договором, після оплати поклажодавцем послуг, пов`язаних із збереженням Зерна, відповідно до встановлених графіків відвантаження, проводить передачу Зерна поклажодавцю з відвантаженням у наданий автомобільний чи залізничний транспорт, або переоформляє на особовий рахунок іншого поклажодавця (п. 2.1.1. та 2.1.2. договору).

Відповідно до п. 2.2.1 поклажодавець зобов`язаний своєчасно, розраховуватися за надані йому послуги з приймання, зберігання, відвантаження та надання додаткових послуг, пов`язаних із зберіганням Зерна.

Порядок приймання, відвантаження та зберігання зерна врегульований пунктом 3 договору.

Згідно з п. 4.1-4.3. договору визначено, що розрахунки проводяться шляхом банківського переказу на поточний рахунок зернового складу або внесення готівки в касу зернового складу. Зерновий склад надає поклажодавцю рахунки за надані послуги (виконані роботи), до 5-го числа місяця, що слідує за місяцем в якому надавались послуги. При не одержанні рахунка поклажодавець не звільняється від обов`язку оплати за отримані послуги (виконані роботи) у термін зазначений в п.4.3. даного Договору. Поклажодавець сплачує вартість всіх наданих послуг Зернового складу, не рідше одного разу на місяць, протягом 5-ти днів після отримання рахунку згідно п. 4.2 даного Договору, в грошовій формі. Розрахунки за надані послуги проводяться в гривнях. Послуги по збереженню, відвантаженню вагонів, оплачуються поклажодавцем по тарифах, затвердженим Зерновим складом шляхом передоплати до моменту відвантаження або переоформлення.

Відповідно до п. 4.4. договору сторонами були встановлені розміри плати (тарифи) за надані послуги, а саме: приймання, сушка, очистка, зберігання, відвантаження і переоформлення, в залежності від виду сільськогосподарської продукції.

Згідно п. 4.7. договору послуги зернового складу вважаються повністю наданими в момент закінчення відвантаження Зерна або повного переоформлення, зі складанням акта розрахунку.

У разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно із чинним законодавством (п. 5.1. договору).

Строк дії договору був визначений сторонами у п. 6.3. договору до 30.06.2020 року, але у будь-якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

29.01.2020 Філією «Бахмацький елеватор» ТОВ «Агродмитрівське» було отримано на зберігання від ТОВ «Інтерагростандарт» 8277300 кг кукурудзи 3 класу 2019 року врожаю, що підтверджується Актами приймання передачі №№ 1, 2, 3, 4 від 29.01.2020 кожен, а також складськими квитанціями на зерно серії БА №№ 439286, 439287, 439288, 439289 - №№ 497, 498, 499, 500 від 29.01.2020 кожна.

Як зазначає позивач, що також підтверджується матеріалами справи, під час дії договору позивачем були надані відповідачу послуги з зберігання і відвантаження кукурудзи 3 класу урожаю 2019 року, а також оформлення складських документів відповідно до умов договору, які були прийняті відповідачем без претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг), що підтверджується наступними актами здачі-приймання робіт (наданих послуг): № 4 від 31.01.2020 на суму 103722,74 грн. з ПДВ та № 6 від 09.02.2020 на суму 1338440,81 грн. з ПДВ.

Разом з підписанням вищевказаних актів здачі-приймання робіт (наданих послуг) позивачем були надані відповідачу рахунки на оплату № 1 від 31.01.2020 на суму 103722,74 грн, №2 від 07.02.2020 на суму 1277001,53 грн, №3 від 09.02.2020 на суму 61439,28 грн, які відповідно до п. 4.3. Договору повинні були оплачуватися протягом 5-ти днів після отримання рахунку, при цьому поклажодавець не звільняється від оплати за отримані послуги навіть у випадку неодержання рахунку, оскільки розрахунки мають проводитися в будь-якому разі не рідше одного разу на місяць (н. 4.2., 4.3. договору).

12.11.2020 між сторонами спору було підписано Акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.01.2020 по 12.11.2020, відповідно до якого станом на 12.11.2020 заборгованість ТОВ «Інтерагростандарт» на користь ТОВ «Агродмитрівське» за договором складського зберігання №10 від 22.07.2019 склала 1277001,53 грн.

Разом з тим, відповідачем не було проведено оплату рахунку №1 від 07.02.2020 року на суму 1277 001,53 грн, у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.

Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Виходячи з правової природи укладеного правочину суд дійшов висновку, що між сторонами склались відносини зі зберігання, що регулюються Главою 66 ЦК України.

Частиною 1 статті 936 ЦК України встановлено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Згідно з ст. 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати. Якщо поклажодавець після закінчення строку договору зберігання не забрав річ, він зобов`язаний внести плату за весь фактичний час її зберігання. Установчим документом юридичної особи або договором може бути передбачено безоплатне зберігання речі.

За договором складського зберігання товарний склад зобов`язується за плату зберігати товар, переданий йому поклажодавцем, і повернути цей товар у схоронності. Договір складського зберігання, укладений складом загального користування, є публічним договором. Договір складського зберігання укладається у письмовій формі. Письмова форма договору складського зберігання вважається дотриманою, якщо прийняття товару на товарний склад посвідчене складським документом. (ст. 957 ЦК України).

Таким чином, наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем договору.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 даного Кодексу достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наявними у справі доказами, поданими позивачем, підтверджується факт неналежного виконання відповідачем договору.

Отже, на підставі досліджених матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 1277001,53 грн заборгованості за надані послуги за договором складського збереження від 22.07.2019 № 10 є правомірними, обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерагростандарт" (40007, Сумська область, м. Суми, вул. Промислова, 2, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агродмитрівське" (16572, Чернігівська область, Бахмацький район, смт. Дмитрівка, вул. Романкова, 2, код ЄДРПОУ 03794,53 грн (один мільйон двісті сімдесят сім тисяч одну грн 53 коп.) заборгованості за надані послуги за договором складського збереження від 22.07.2019 №10, а також 19155,02 грн (дев`ятнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять грн 02 коп. ) судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 13.09.2021.

Суддя В.Л. Котельницька