ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р. Справа№ 910/4989/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тарасенко К.В.

за участю секретаря судового засідання Тарнавського В.Б.

за участю представника(-ів) згідно протоколу судового засідання від 08.09.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 (повний текст складено 09.06.2021)

у справі №910/4989/21 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП"

до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом"

про стягнення 612 506,85 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 612 506,85 грн, з яких: 610 000,00 грн - основний борг, 2 506,85 грн - 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної та в повному обсязі оплатити товару, який був поставлений позивачем на виконання умов договору на постачання товару № 53-122-08-20-10246 від 16.12.2020.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" основний борг у розмірі 610 000,00 грн, 3% річних в розмірі 2 456,71 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 611,85 грн, витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" з Державного бюджету України частину сплаченого судового збору в розмірі 4 575,00 грн, сплаченого платіжним дорученням № 385 від 25.03.2021, яке знаходиться в матеріалах справи № 910/4989/21.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/4989/21 в частині стягнення 3 % річних та витрат на професійну правничу допомогу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені таких вимог відмовити у повному обсязі.

Короткий зміст апеляційної скарги та узагальнення її доводів

В обґрунтування наведеної позиції, викладеної у апеляційній скарзі відповідач не погоджується з оскаржуваним рішенням суду першої інстанції в частині стягнення 3 % річних та витрат по оплаті професійної правничої допомоги, оскільки в цій частині відповідач вважає рішення місцевого господарського суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в апеляційному порядку.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував те, що у відповідача не виникло обов`язку сплатити на користь позивача заявлених у позовній заяві 3 % річних, через відсутність відповідної вимоги зі сторони позивача.

Таким чином відповідач не погоджується з витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн, з огляду на те, що позивачем не доведено факту їх понесення.

Узагальнений виклад позицій позивача.

Позивач не скористався правом подати письмовий відзив на апеляційну скаргу, хоча був належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги. Неподання відзиву не перешкоджає розгляду апеляційної скарги по суті, що насамперед узгоджується ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2021 апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/4989/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Тарасенко К.В., Разіної Т.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/4989/21. Зупинити дію рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/4989/21 до винесення Північним апеляційним господарським судом судового акту за результатами розгляду апеляційної скарги; розгляд апеляційної скарги призначено на 08.09.2021.

Від відповідача до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в якій заявник просив надати його представникам можливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Згідно розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2021 у справі №910/4989/21 у зв`язку з перебуванням судді Разіної Т.І. на лікарняному призначено повторний автоматизований розподіл, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.202, справу №910/4989/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді: Михальська Ю.Б., Тарасенко К.В.

З 02.09.2021 головуючий суддя Іоннікова І.А. перебувала у відпустці та з 07.09.2021 приступила до виконання своїх обов`язків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/4989/21 колегією суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Іоннікової І.А., суддів Михальської Ю.Б.,Тарасенко К.В. Повернуто без розгляду заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції за апеляційною скаргою Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 року у справі №910/4989/21; розгляд справи вирішено здійснювати за раніше визначеною датою та часом.

В судове засідання, яке відбулося 08.09.2021 з`явилися представник позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, до Північного апеляційного господарського суду електронною поштою надіслав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Враховуючи, що явка представника відповідача в судове засідання судом апеляційної інстанції обов`язковою не визнавалась, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за наявними матеріалами та за відсутності представника відповідача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

16.12.2020 між позивачем (постачальник) та відповідачем (замовник) був укладений договір № 53-122-08-20-10246 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених цим договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника певну продукцію, а замовник, у свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).

Згідно з п. 1.2 договору предметом поставки по даному договору є продукція: 33190000-8 засоби для експрес дезінфекції, яка передбачена специфікацією № 1 до даного договору.

Ціна продукції, що поставляється за цим договором, складає 610 000,00 грн, без ПДВ. Загальна сума договору (вартість продукції) становить 610 000,00 грн, без ПДВ (п. 2.1, 2.2 договору).

Пунктом 6.1 договору передбачено, що оплата за поставлену якісну продукцію здійснюється замовником за умови реєстрації постачальником податкової накладної в ЄРПН, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 45 календарних днів з дати оформлення ярлика на придатну продукцію згідно СОУ НАЕК 038:2017 "Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції для АЕС". Початок перебігу строку оплати починається з дня, наступного за днем оформлення ярлика на придатну продукцію.

Відповідно до п. 6.2 договору про дату оформлення ярлика на придатну продукцію замовник письмово повідомляє постачальника не пізніше 5 робочих днів з дати оформлення ярлика.

Згідно з п. 12.1 договору договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками (для контрагентів, які застосовують печатку). Строк дії даного договору - по 31.03.2021, а в частині виконання гарантійних зобов`язань постачальника, що передбачені даним договором, - до спливу гарантійних строків.

Матеріали справи свідчать, що сторони погодили специфікацію № 1, яка є додатком № 1 до укладеного сторонами договору № 53-122-08-20-10246 від 16.12.2020, згідно з якою позивач зобов`язувався поставити відповідачу товар згідно з переліком загальною вартістю 610 000,00 грн, ПДВ - 0,00 грн.

На виконання умов вищевказаного договору позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар вартістю 610 000,00 грн, що підтверджується видатковою накладною № Вп-0000401 від 17.12.2020, підписаною представниками обох сторін. При цьому підписуючи вказану видаткову накладну представник відповідача поставив дату "18.12.2020".

Крім того, позивач склав податкову накладну № 60 від 17.12.2020, яка була зареєстрована у ЄРПН 24.12.2020.

Листом № 19446/041 від 23.12.2020 відповідач повідомив позивача про те, що товар, поставлений ним за вищевказаною видатковою накладною № Вп-0000401 від 17.12.2020, пройшов вхідний контроль, а відповідачем складений ярлик на придатну продукцію № 1-3-135 від 21.12.2020.

Проте, в порушення умов укладеного сторонами договору відповідач товар, поставлений позивачем за видатковою накладною № Вп-0000401 від 17.12.2020, не оплатив.

Таким чином спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що відповідач у добровільному порядку не сплатив наявну у нього заборгованість перед позивачем, внаслідок чого останній звернувся із даним позовом до суду першої інстанції та нарахував, крім основного боргу, 3 % річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" основний борг у розмірі 610 000,00 грн, 3% річних в розмірі 2 456,71 грн, витрати по сплаті судового збору в розмірі 4 611,85 грн, витрати по оплаті професійної правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено. Вирішено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" з Державного бюджету України частину сплаченого судового збору в розмірі 4 575,00 грн, сплаченого платіжним дорученням № 385 від 25.03.2021, яке знаходиться в матеріалах справи № 910/4989/21.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

В силу вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, вивчивши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, зважаючи на наступне.

Правовідносини сторін ґрунтуються на договорі поставки, який регулюється статтями 264-271 Господарського кодексу України.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За правилами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1 і 7 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; а одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

За змістом положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу,інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Разом з тим ст. 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Системний аналіз ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України свідчить про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Доводи відповідача про те, обов`язок сплати 3 % річних у останнього відсутній, оскільки позивач не звертався до відповідача з вимогою щодо сплати 3 % річних, судовою колегією відхиляються з огляду на те, що з урахуванням умов договору відповідач зобов`язаний сплатити позивачеві грошову суму, тому 3% річних були правомірно нараховані позивачем на суму заборгованості, розрахунок яких частково задоволено судом першої інстанції. При цьому судова колегія зауважує на тому, що законодавство не містить в собі жодних виключень чи обмежень з цього приводу.

Враховуючи правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України колегія суддів зазначає, що наявність суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц виклала свої висновки про те, що положеннями статті 625 Цивільного кодексу України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання не залежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, колегія погоджується з правильним висновком суду першої інстанції стосовно часткового задоволення стягнення 3 % річних.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 10 000,00 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України). Такий правовий висновок викладено Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 р. у справі № 922/445/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Господарського процесуального кодексу України, суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з підп.1 ч. 3 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.ч. 1 та 2 ст. 126, ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частинами 3 та 4 ст.126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Таких доказів або обґрунтувань, в тому числі розрахунків, які б свідчили про неправильність розрахунку витрат або неналежність послуг адвоката до справи, позивач не надав.

Між тим, суд дослідив додані до заяви про стягнення фактичних витрат на професійну правничу допомогу докази (рахунки, детальний опис виконаних робіт, акти виконаних робіт) та не встановив недотримання позивачем (його представником) вимог ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За змістом ст. 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи здійснюється розподіл судових витрат.

Зі змісту п. 2 ч. 4 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

Беручи до уваги, що рішенням Господарського суду міста Києва від від 09.06.2021 по справі № 910/4989/21 позовні вимоги задоволено частково, з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати позивача на оплату послуг професійної правової допомоги у розмірі 10 000,00 грн, що є співмірним розміром витрат позивача на послуги адвоката у даній справі.

Підсумовуючи вищевикладене колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Наведені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги відповідача.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у рішенні суду, питання вичерпності висновків господарського суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки за результатами апеляційної скарги

За таких обставин, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи, підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст.з 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 у справі №910/4989/21 - без змін.

Матеріали справи №910/4989/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 09.09.2021.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді Ю.Б. Михальська

К.В. Тарасенко