ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.09.2021 Справа № 920/504/21
м. Суми
Господарський суд Сумської області у складі судді Джепи Ю.А. за участі секретаря судового засідання Галашан І.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/504/21 у порядку загального позовного провадження
за позовом: Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ),
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Таланпром» (42000 Сумська область, м. Ромни, вул. Римаренків, буд. 24, ідентифікаційний код 30033103),
про стягнення 206 676,00 грн та зобов`язання вчинити дії,
представники учасників справи:
позивача: ОСОБА_1 ,
відповідача: ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

12.05.2021 позивач звернувся до суду з позовною заявою, відповідно до якої, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача штраф у розмірі 206 676,00 грн за поставку 13.11.2020 товару, визначеного договором (черевики з високими берцями утеплені спеціальні (тип 2), з порушенням вимог щодо маркування; зобов`язати відповідача здійснити заміну наявного у позивача залишку товару з порушенням вимог щодо маркування у кількості 497 пар та вартістю 1 027 179,72 грн на товар, який відповідатиме технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62; а також стягнути з відповідача судовий збір.
Позовні вимоги вмотивовані порушенням відповідачем умов договору щодо маркування товару.
У позовній заяві позивачем наведено попередній розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 5 370,15 грн.
Стислий виклад позицій сторін по справі. Заяви, які подавались сторонами. Процесуальні дії, які вчинялись судом.
Ухвалою суду від 17.05.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі № 920/504/21 за правилами загального позовного провадження; призначити підготовче засідання на 06.07.2021, 11:30.
07.06.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позов від 03.06.2021 № 178, відповідно до якого, останній проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що при огляді та приймання товару, поставленого 13.11.2020 згідно з видатковою накладною № 942, у замовника не виникло жодних сумнівів щодо кількості, якості, маркування, етикетування, стану упаковки, тощо. На підставі зазначеного, сторонами було підписано видаткову накладну, жодних актів на підтвердження порушення вимог щодо маркування товару не складалося.
16.06.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив від 11.06.2021 № 78/6/-1099, відповідно до якої останній із доводами відповідача не погоджується, зазначаючи, що пакування та маркування товару, що поставляється за даним договором повинне відповідати діючим стандартам, технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України та забезпечувати зберігання споживацьких властивостей Товару під час транспортування та зберігання. Товар повинен бути новим.
Відповідно до пункту 2.8. розділу 2 договору, позивач протягом гарантійного терміну зберігання товару, як на складі позивача так і на складі будь якого підрозділу Національної гвардії України, має право здійснити вибіркову перевірку за якістю і комплектністю, шляхом комісійного відбору зразків (проб) та направлення їх до незалежної лабораторії, яку визначає позивач, за рахунок відповідача для проведення лабораторних досліджень, результати лабораторних досліджень поширюються на всю партію товару.
При незадовільних результатах дослідження, навіть за одним показником, відповідач протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання результатів досліджень, має право звернутись до позивача щодо проведення повторного відбору зразків (проб) з тієї самої партії у подвійній кількості в лабораторії, яку визначає позивач, за рахунок відповідача.
Відповідач отримавши протокол випробування № 2365/01086-ЛВ/20 від 18 грудня 2020 року жодним чином не відреагував на негативні результати досліджень. Отже, на думку позивача у відповідності до умов договору результати досліджень є остаточними. Відповідно до висновків протоколу випробувань № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020, який складений лабораторією аналітичних досліджень та випробувань продукції Науково-технічного центру підтвердження відповідності, стандартизації та випробувань продукції легкої промисловості і засобів індивідуального захисту ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», товар має порушення вимог щодо маркування на індивідуальній коробці, які встановлені пунктом 1.10.3. Технічних вимог Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62.
Після отримання листа позивача від 30.12.2020 № 78/5/8-3105 про незадовільні результати первинних лабораторних випробувань (досліджень) поставленого товару за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020, відповідач протягом 10-ти календарних днів не скористався правом звернення до позивача щодо проведення повторного відбору зразків (проб) з тієї самої партії товару у подвійній кількості та направлення до державної уповноваженої лабораторії, яку визначає позивач.
Позивач зазначає, що в порушення вимог пункту 7.4.1. пункту 7.4. розділу 7 договору, після отримання 05.01.2021 акту позивача № 3 від 05.01.2021 про порушення відповідачем умов договору, відповідач ні в строк 5-ти робочих днів, ні в подальшому так і не здійснив заміну товару з порушенням вимог щодо маркування, поставленого за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020, залишок якого у позивача станом на 06.05.2021 становить 497 пар вартістю 1 027 179,72 грн, на товар, який відповідатиме Технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62.
Також позивач зауважує, що товар був поставлений згідно видаткової накладної № 942 від 13 листопада 2020 року, а протокол випробування висновків протоколу випробувань № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020, який складений лабораторією аналітичних досліджень та випробувань продукції Науково-технічного центру підтвердження відповідності, стандартизації те випробувань продукції легкої промисловості і засобів індивідуального захист) ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», та надійшов до позивача лише 23.12.2020 за реєстраційним індексом № 2401, а оплата товару відбулась згідно платіжного доручення № 5720 від 22 грудня 2020 року, який оплачений 23 грудня 2020 року 11:55:14, тобто позивач оплатив товару не знаючи обставини про те, що товар неналежної якості щодо умов маркування.
Відповідно до вимог частини другої статті 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, суд ухвалою від 06.07.2021 закрив підготовче провадження у справі № 920/504/21 та призначив справу до судового розгляду по суті в судове засідання на 12.08.2021, 11:30.
Ухвалою від 12.08.2021 у справі № 920/504/21 судом постановлено відкласти розгляд справи по суті на 02.09.2021, 14:30.
Представник позивача в судовому засіданні по суті 02.09.2021 усно зазначив, що підтримує заявлені позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні судом.
Представник відповідача в судовому засіданні по суті усно зазначила, що проти задоволення повних вимог заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог за їх необгрунтованістю.
Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Статтею 114 ГПК України визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.
За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для підготовки до судового засідання та подання витребуваних судом документів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України, статтями 13, 14, 74 ГПК України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів у справі та є підстави для розгляду справи по суті за наявними у ній матеріалами.
Судовий процес на виконання вимог статті 222 ГПК України фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до статті 233 ГПК України рішення у цій справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих учасниками справи.
У судовому засіданні 02.09.2020 на підставі статті 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
27.08.2020 між сторонами укладено договір № 119/ВЗЗ-2020 про поставку товару (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого відповідач зобов`язувався у визначені договором строки поставити позивачу якісний товар, зазначений у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору, а позивач - прийняти і оплатити такий товар.
Пунктом 1.2 договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару за кодом СPV ДК 021:2015-18810000-0 - Взуття різне, крім спортивного та захисного (черевики з високими берцями спеціальні (тип 1); черевики з високими берцями утеплені спеціальні (тип 2) (далі - товар). Кількість товару за договором: черевики з високими берцями спеціальні (тип 1) 2 000 пар; черевики з високими берцями спеціальні (тип 1) 2 000 пар; черевики з високими берцями спеціальні (тип 1) 1 000 пар; черевики з високими берцями утеплені спеціальні (тип 2) 2 000 пар; черевики з високими берцями утеплені спеціальні (тип 2) 2 000 пар; черевики з високими берцями утеплені спеціальні (тип 2) 1 000 пар.
Пунктом 2.1 договору сторони узгодили між собою, що відповідач зобов`язаний поставити позивачу товар, якість яких відповідає, зокрема, Технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62 та узгодженому зразку. Пакування та маркування товару, що поставляється за даним договором повинне відповідати діючим стандартам, технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України та забезпечувати зберігання споживацьких властивостей Товару під час транспортування та зберігання. Товар повинен бути новим.
Відповідно до пункту 2.1 договору, товар, котрий відповідач зобов`язується передати позивачу, має відповідати вимогам до його якості на момент його передачі позивачу, а також протягом строку придатності (гарантійного терміну).
Відповідно до пункту 2.4 договору, відповідач гарантує якість товару, що постачається, протягом гарантійного терміну, установленого до такого виду товару, його відповідність чинним технічним вимогам та відповідає перед позивачем за всіма гарантійними зобов`язаннями. Гарантія поширюється на весь товар, що поставляється відповідачем, за умови дотримання позивачем (одержувачем) встановлених вимог і норм експлуатації даного товару.
Пунктом 2.5 договору сторони узгодили між собою, що у разі виходу з ладу товару протягом гарантійного терміну, відповідач за свій рахунок замінює його якісним товаром протягом 10-ти календарних днів з моменту звернення (повідомлення) позивача (одержувача). У разі виявлення прихованих недоліків у товарі протягом гарантійного періоду, відповідач за свій рахунок замінює його якісним товаром протягом 10-ти календарних днів з моменту звернення (повідомлення) позивача (одержувача).
Відповідно до пункту 2.8 договору, позивач протягом гарантійного терміну зберігання товару, як на складі позивача так і на складі будь якого підрозділу Національної гвардії України, має право здійснити вибіркову перевірку за якістю і комплектністю, шляхом комісійного відбору зразків (проб) та направлення їх до незалежної лабораторії, яку визначає позивач, за рахунок відповідача для проведення лабораторних досліджень, результати лабораторних досліджень поширюються на всю партію товару. При незадовільних результатах дослідження, навіть за одним показником, відповідач протягом 10-ти календарних днів з моменту отримання результатів досліджень, має право звернутись до позивача щодо проведення повторного відбору зразків (проб) з тієї самої партії у подвійній кількості в лабораторії, яку визначає позивач, за рахунок відповідача. Результати повторних досліджень є остаточними.
Пунктом 2.13 договору сторони узгодили між собою, що про відбір зразків (проб) складається акт, що підписується усіма особами, що приймають участь у відборі. В акті повинно бути зазначено: 1) час і місце складання акта, найменування одержувача продукції, прізвища та посади осіб, які брали участь у відборі зразків (проб); 2) найменування виробника (учасника), від якого надійшла продукція; 3) номер і дата рахунка - фактури і накладної, за якими надійшла продукція, і дата надходження її на склад одержувача; 4) дата виробництва товару, номер партії та вага, з якої відбиралися зразки (проби) продукції; 5) опечатані або опломбовані зразки (проби), чиєю печаткою або пломбою (відтиски на пломбах), їхні номера; 6) чи забезпечені відібрані зразки (проби) етикетками, що містять дані, передбачені стандартами або технічними умовами; 7) до якої незалежної лабораторії направлені відібранні зразки (проби); 8) інші дані, які особи, що беруть участь у відборі проб, вважають необхідним включити в акт для більш докладної характеристики зразків (проб).
Відповідно до пункту 2.17 договору, у випадку, якщо відібрані зразки (проби) товару позивачем, які направлені до незалежної лабораторії, за показниками якості не співпадають з лабораторними випробуваннями Відповідача наданими під час поставки товару, вважається у відповідності до умов даного договору, що остаточно правильними результатами являються результати, які отримав позивач при перевірці зразків товару, який був поставлений на його адресу.
Пунктом 3.1 договору сторони визначили, що його ціна складає 17 914 800,00 грн, у тому числі ПДВ 20 %: 2 985 800,00 грн.
Пунктом 4.1 договору визначено, що розрахунки за товар, що поставляється, позивачем проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати прийняття товару на склад позивача.
Відповідно до пунктів 5.1, 5.2 договору сторони узгодили між собою, що строк поставки товару за цим договором зазначено в специфікації до договору. Поставка товару здійснюється автотранспортом відповідача до місця призначення.
Пунктом 5.5 договору визначено, що право власності на товар переходить від відповідача до позивача після прийняття товару на склад позивача і підписання уповноваженими на це особами відповідача та позивача накладної.
Відповідно до пункту 5.8 договору сторони узгодили, що транспортування товару, проводиться відповідачем у тарі й упаковці з відповідним маркуванням, пакуванням, що відповідає вимогам чинних нормативно-правових актів. Тара та упаковка товару під час транспортування до місця поставки повинна бути цілісною і непошкодженою. Тара, у якій відвантажується товар, має відповідати встановленим в Україні стандартам або технічним умовам і забезпечувати, за умови належного поводження з вантажем, схоронність товару під час транспортування та збереження.
Пунктами 6.1.1, 6.1.2 договору визначено, що позивач зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений товар; приймати поставлений товар згідно з накладною або актом приймання-передачі товару.
Відповідно до пункту 6.3.2 договору відповідач зобов`язаний забезпечити поставку товару якість яких відповідає умовам, встановленим цим договором, зокрема:
а) надати товар у розпорядження позивача разом з усіма документами, необхідними для прийому товару на умовах договору;
б) забезпечити за свій рахунок упаковку та маркування товару, необхідні для його перевезення до місця призначення;
в) повідомити про дату, коли товар буде переданий у його розпорядження, не пізніше ніж за 10 календарних днів;
г) нести всі витрати щодо перевірки якості та кількості товару;
д) нести всі ризики, яких може зазнати товар до моменту його передачі позивачу.
Пунктом 7.1 сторони узгодили, що за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за договором сторони несуть відповідальність передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим Договором.
Відповідно до пункту 7.4.1 договору за поставку товару з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10 % вартості товару поставленого з порушенням таких вимог. Факт поставки товару з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування підтверджується відповідним актом. У випадку відмови від підпису цього акту однією із сторін цього договору, запис про таку відмову зазначається в акті і підписується відповідно другою із сторін цього договору. Зазначений товар не зараховується відповідачу у виконання поставки і підлягає заміні в строк п`яти робочих днів з дня направлення повідомлення про порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим договором.
Пунктом 7.6 договору визначено, що у разі поставки товару неналежної якості, кількості або комплектності позивач має право за своїм вибором використати оперативно-господарську санкцію у вигляді:
- відмови від оплати: або поставленої та прийнятої, але неоплаченої партії товару, або наступної партії товару, що буде поставлена, із звільненням позивача від будь-якої відповідальності за такі дії;
- відмовитися від встановлення на майбутнє господарських відносин з відповідачем;
- відмови від прийняття та оплати товару із звільненням позивача від будь-якої відповідальності за такі дії.
Відповідно до пункту 7.7 договору сторони домовилися, що строк позовної давності три роки застосовується для вимог про стягнення з Відповідача штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).
Пунктами 10.1 та 10.3 договору визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання. Дія договору може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в початковому договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на досягнення цієї цілі затверджено в установленому порядку.
Позивач у позовній заяві зазначає, шо 13.11.2020 відповідач на підставі видаткової накладної № 942 від 13.11.2020 поставив позивачу товар, визначений договором (черевики з високими берцями утеплені спеціальні (тип 2), у кількості 1 000 пар та вартістю 2 066 760,00 грн, який того ж дня був прийнятий позивачем шляхом підписання вказаної видаткової накладної та в подальшому сплачений згідно платіжного доручення № 5720 від 22.12.2020.
Відповідно до умов пунктів 2.8, 2.13 договору 11.12.2020 позивач провів вибіркову перевірку за якістю і комплектністю поставленого відповідачем товару за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020 шляхом комісійного відбору зразків (проб) для проведення досліджень на відповідність Технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62, про що склав акт № 22 від 11.12.2020, який підписаний уповноваженим представником відповідача на підставі довіреності від 12.08.2020 № 2 Узуновим Є.В. без зауважень та заперечень щодо його змісту, та направив до ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ».
Відповідно до висновків протоколу випробувань № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020, який складений лабораторією аналітичних досліджень та випробувань продукції Науково-технічного центру підтвердження відповідності, стандартизації та випробувань продукції легкої промисловості і засобів індивідуального захисту ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ», та надійшов до позивача 23.12.2020 за реєстраційним індексом № 2401, товар має порушення вимог щодо маркування на індивідуальній коробці, які встановлені пунктом 1.10.3. Технічних вимог Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62. Зокрема, маркування на індивідуальній коробці товару не містить наступну інформацію, а саме: про колір взуття; напис «Власність НГУ»; про нормативний документ за яким виготовляється товар; про знак замовника.
Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до умов пункту 2.8 договору результати лабораторних випробувань (досліджень) протоколу ДП «УКРМЕТРТЕСТСТ АНДАРТ» № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020 поширюються на всю партію товару, який поставлений відповідачем за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020.
Відповідно до умов пункту 7.4.1 договору позивач листом від 30.12.2020 № 78/5/8-3105 повідомив відповідача про виявлене порушенням вимог щодо маркування поставленого товару, що підтверджується висновками протоколу ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020, який 05.01.2021 отримав уповноважений представник відповідача на підставі довіреності від 04.01.2021 № 2 ОСОБА_3 .
Після отримання листа позивача від 30.12.2020 № 78/5/8-3105 про незадовільні результати первинних лабораторних випробувань (досліджень) поставленого товару за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020, відповідач протягом 10-ти календарних днів не скористався правом звернення до позивача щодо проведення повторного відбору зразків (проб) з тієї самої партії товару у подвійній кількості та направлення до державної уповноваженої лабораторії, яку визначає позивач.
Отже, на думку позивача, незадовільні результати первинних лабораторних випробувань (досліджень) поставленого відповідачем товару за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020, які підтверджуються висновками протоколу ДП «УКРМЕТРТЕСТ СТАНДАРТ» № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020, є остаточними.
Відповідно до пункту 7.4.1 договору позивачем складено акт № 3 від 05.01.2021 про порушення відповідачем умов договору, за висновками якого поставлений відповідачем товар за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020 не відповідає вимогам щодо маркування на індивідуальній коробці, які встановлені Технічними вимогами Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62, не зарахований відповідачу у виконання поставки та підлягає заміні в строк 5-ти робочих днів з дня отримання цього акту. Вказаний акт того ж дня був підписаний та отриманий уповноваженим представником відповідача на підставі довіреності від 04.01.2021 № 2 Узуновим Є.В. із запереченнями щодо його висновків.
Позивач вважає, що в порушення вимог пункту 7.4.1 договору, після отримання 05.01.2021 акту позивача № 3 від 05.01.2021 про порушення відповідачем умов договору, відповідач ні в строк 5-ти робочих днів, ні в подальшому так і не здійснив заміну товару з порушенням вимог щодо маркування, поставленого за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020, який у позивача станом на 06.05.2021 наявний у кількості 497 пар вартістю 1 027 179,72 грн, на товар, який відповідатиме Технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62.
10.03.2021 позивач надіслав відповідачу претензію від 09.03.2021 № 78/6-428 про сплату штрафу у розмірі 206 676,00 грн, вимоги якої не задоволені відповідачем.
Як зазначає позивач, загальний розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача за поставку товару з порушенням вимог щодо маркування становить 206 676,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач, посилаючись на умови пунктів 2.2 договору, а також вимоги статей 655, 664, 673, 686, 687, 549 Цивільного кодексу України та статті 230, 231 Господарського кодексу України зазначає про обов`язок відповідача сплатити позивачеві штраф у розмірі 10 % вартості поставленого товару з порушенням вимог щодо маркування за видатковою накладною від 13.11.2020 № 942 у вищезазначеній сумі; а також здійснити заміну наявного у позивача товару з порушенням вимог щодо маркування у кількості 497 пар та вартістю 1 027 179,72 грн на товар, який відповідатиме технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62.
Відповідач в обґрунтування своїх заперечень проти позову зазначає, що ним не було порушено умов договору щодо якості та комплектності, укладеного між сторонами, й виконано зобов`язання з поставки продукції якісно та у встановлені строки, що відповідає умовам договору та відповідній технічній документації. При цьому вимоги позивача про стягнення 10 % штрафу та зобов`язання здійснити заміну наявного у позивача товару у кількості 497 пар та вартістю 1 027 179,72 грн на товар, який відповідатиме технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62, вважає необгрунтованими та безпідставними, враховуючи, що акт про порушення умов маркування складений поза межами часу дії договору та ним й іншими документами не встановлено кількість товару, поставленого з невідповідним маркуванням.
Оцінка суду, висновки суду та законодавство, що підлягає застосуванню.
Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Статтею 174 ГК України визначено, що підставою виникнення господарських зобов`язань зокрема є господарські договори та інші угоди, передбачені законом, а також угоди, не передбачених законом, але такі, які йому не суперечать.
Статтею 193 ГК України встановлено обов`язок суб`єктів господарювання та інших учасників господарських відносин виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до вимог частини першої статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно статей 526, 530 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона -постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частинами першою, другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно із частиною шостою статті 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.
Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини першої статті 664 ЦК України готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
При цьому, основним призначенням товарознавчого маркування є ідентифікація товару з метою доведення до покупця відомостей щодо товару, його споживчих та видових якостей, виробника товару, дати та місця його виготовлення, відповідностей товару санітарно-гігієнічним, ветеринарним та іншим вимогам, а отже маркування слугує засобом, за допомогою якого визначаються асортиментні якості товару.
Статтею 673 ЦК України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.
Відповідно до статті 678 ЦК України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.
У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.
Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.
Відповідно до статті 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.
Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.
Відповідно до статті 686 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві товар без тари та (або) упаковки чи в неналежних тарі та (або) упаковці, покупець має право вимагати від продавця передання товару у належних тарі та (або) упаковці або заміни неналежних тари та (або) упаковки, якщо інше не випливає із суті зобов`язання чи характеру товару, або пред`явити до нього інші вимоги, що випливають із передання товару неналежної якості.
Статтею 687 ЦК України визначено, що перевірка додержання продавцем умов договору купівлі-продажу щодо кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару та інших умов здійснюється у випадках та в порядку, встановлених договором або актами цивільного законодавства. Якщо нормативно-правовими актами з питань стандартизації встановлено вимоги щодо порядку перевірки кількості, асортименту, якості, комплектності, тари та (або) упаковки товару, порядок перевірки, визначений договором, має відповідати цим вимогам.
У відповідності до частин першої та другої статті 672 ЦК України, якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати. Якщо продавець передав покупцеві частину товару, асортимент якого відповідає умовам договору купівлі-продажу, і частину товару з порушенням асортименту, покупець має право на свій вибір:
1) прийняти частину товару, що відповідає умовам договору, і відмовитися від решти товару;
2) відмовитися від усього товару;
3) вимагати заміни частини товару, що не відповідає асортименту, товаром в асортименті, який встановлено договором;
4) прийняти весь товар.
Відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з положеннями статтей 546 та 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидами якої є штраф та пеня.
Відповідно до частини другої статті 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 2.1 договору відповідач повинен передати (поставити) позивачеві товар, якість якого відповідає технічним вимогам (ТВ від 03.04.2020 № 63; ТВ від 03.04.2020 № 62) та узгодженому зразку. Пакування та маркування товару, що поставляється за даним договором, повинне відповідати діючим стандартам, технічним вимогам та забезпечувати зберігання споживчих властивостей товару під час транспортування та зберігання.
Пунктом 5 договору врегульовано порядок та строк поставки товару. Так відповідно до пункту 5.4.1 договору позивач розпочинає приймання товару при наявності у представника відповідача, встановлених нормативно-правовими актами України супровідних документів вказаних у пункті 5.4 договору.
Як свідчать матеріали справи 13.11.2020 відповідач поставив на адресу позивача товар, визначений договором - черевики з високими берцями утеплені спеціальні (тип 2) у кількості 1000 пар на загальну суму 2 066 760 грн.00 коп. (видаткова накладна № 942 від 13.11.2020 року)
У пункті 5.6 договору зазначено порядок дій позивача, які він мав би здійснити у випадку виявлення (виникнення) сумнівів щодо порушення умов договору в частині маркування товару, а саме: позивач має право відкласти приймання товару за кількістю та якістю, у разі виникнення сумніву щодо якості, маркування та етикетування, скасування, стану упаковки товару після проведення огляду, на строк, достатній для встановлення відповідної якості товару.
Разом з тим, факт поставки товару з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування повинен підтверджуватися відповідним актом (пункт 7.4.1 договору).
У випадку відмови від підпису цього акту однією із сторін цього договору, запис про таку відмову зазначається в акті і підписується відповідно другою із сторін цього договору. Зазначений товар не зараховується відповідачу у виконання поставки і підлягає заміні в строк п`яти робочих днів з дня направлення повідомлення про порушення вимог щодо тари, упаковки та маркування.
При огляді та прийманні товару, поставленого відповідачем позивачеві 13.11.2020 по видатковій накладній № 942, у позивача не виникло сумнівів щодо кількості, якості, маркування та етикетування, фасування, стану упаковки товару у не виникло. Сторонами було підписано видаткову накладну. Вказаною видатковою накладною підтверджується виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки позивачу товару на суму 2 066 760,00 грн.
При прийманні та огляді товару жодного акту, що підтверджував би факт поставки товару з порушенням вимог щодо маркування не складалося. Крім того, 23.12.2020 товар, поставлений відповідно до даної видаткової накладної, сплачений позивачем в повному розмірі, що також підтверджує відсутність будь-яких зауважень з боку позивача.
Разом з тим, договором передбачено право позивача здійснювати перевірку товару протягом гарантійного строку зберігання за якістю та комплектністю, що є відмінним від встановлення порушення вимог щодо маркування та пакування товару.
Порядок проведення перевірки за якістю та комплектністю передбачено пунктом 2.8 договору, відповідно до якого позивач протягом гарантійного терміну зберігання товару, як на складі позивача так і на складі будь якого підрозділу Національної гвардії України, має право здійснити вибіркову перевірку за якістю і комплектністю, шляхом комісійного відбору зразків (проб) та направлення їх до незалежної лабораторії, яку визначає позивач, за рахунок відповідача для проведення лабораторних досліджень, результати лабораторних досліджень поширюються на всю партію товару. Пунктом 2.13 договору сторони узгодили, що про відбір зразків (проб) складається акт, який підписується усіма особами, що приймають участь у відборі.
Позивач, скориставшись даним правом, 11.12.2020 року провів вибіркову перевірку за якістю і комплектністю поставленого товару за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020, шляхом комісійного відбору зразків (проб) для направлення на дослідження до ДП «Укрметртестстандарт», про що складено акт № 22 від 11.12.2020.
У позовній заяві позивач зазначає, що відповідно до пункту 7.4.1 договору позивачем складено акт № 3 від 05.01.2021 про порушення відповідачем умов договору, за висновками якого поставлений відповідачем товар за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020 не відповідає вимогам щодо маркування на індивідуальній коробці, які встановлені Технічними вимогами Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62, не зарахований відповідачу у виконання поставки та підлягає заміні в строк 5-ти робочих днів з дня отримання цього акту.
Вказаний акт того ж дня був підписаний та отриманий уповноваженим представником відповідача на підставі довіреності від 04.01.2021 № 2 Узуновим Є.В. із запереченнями щодо його висновків.
Проте, як встановлено судом, акт № 3 від 05.01.2021 про порушення відповідачем умов договору щодо маркування складено позивачем після закінчення строку дії договору поставки та без посилання на встановлення конкретної кількості товару, поставленого з порушенням умов маркування. Претензії щодо якості та комплектності товару у позивача відсутні, що не заперечувалось у судових засіданнях та вбачається з позовної заяви та матеріалів справи.
Відповідно до умов пунктів 2.8, 2.13 договору 11.12.2020 позивач провів вибіркову перевірку за якістю і комплектністю поставленого відповідачем товару за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020 шляхом комісійного відбору зразків (проб) для проведення досліджень на відповідність Технічним вимогам Головного управління Національної гвардії України на виготовлення черевиків з високими берцями утеплених спеціальних (тип 2) від 03.04.2020 № 62, про що склав акт № 22 від 11.12.2020, який підписаний уповноваженим представником відповідача на підставі довіреності від 12.08.2020 № 2 Узуновим Є.В. без зауважень та заперечень щодо його змісту, та направив до ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ».
З вищезазначених актів та інших наданих сторонами доказів, зокрема довідки щодо наявності речового майна військової частини станом на 06.05.2021, не можливо арифметично точно та коректно встановити кількість пар черевиків (товару), яка поставлена з порушенням умов маркування, тобто фактично й розмір штрафу, який підлягає нарахуванню (10% від кількості поставленого з порушенням умов щодо маркування товару) та кількість пар, що підлягають заміні відповідачем.
Акт № 22 від 11.12.2020 та протокол випробувань № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020 ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» взагалі не містять даних щодо кількості відібраних зразків (проб).
Саме протокол випробувань № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020 ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» містить посилання на невідповідність маркування.
При цьому у протоколі випробувань № 2365/01086-ЛВ/20 від 18.12.2020 ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» унизу першого (титульного) аркушу міститься посилання на те, що цей протокол випробувань стосується тільки зразків, підданих випробуванням.
У свою чергу, в Акті № 22 від 11.12.2020 відповідна графа "кількість відібраних зразків на дослідження" не заповнена; вказаний документ одночасно містить посилання на видаткову накладну № 942 від 13.11.2020, згідно якої поставлено 1000 пар, та посилання у таблиці у стовбчику "Вага (розмір) партії" на 5000 пар.
Відповідно до пункту 7.4.1 договору за поставку товару з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування відповідач сплачує позивачу штраф у розмірі 10 % вартості товару поставленого з порушенням таких вимог. Факт поставки товару з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування підтверджується відповідним актом. У випадку відмови від підпису цього акту однією із сторін цього договору, запис про таку відмову зазначається в акті і підписується відповідно другою із сторін цього договору. Зазначений товар не зараховується відповідачу у виконання поставки і підлягає заміні в строк п`яти робочих днів з дня направлення повідомлення про порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування. Сплата штрафних санкцій не звільняє винну сторону від виконання зобов`язань за цим договором.
Суд звертає увагу позивача на те, що вищезазначеними умовами договору (пункт 7.4.1) поставлений товар з порушенням вимог щодо тари, упаковки та маркування не повинен бути зарахований позивачем у повному розмірі виявлених пар черевиків з порушенням маркування й підлягає заміні.
Проте позивачем нараховано штраф у такому розмірі, що арифметично є 10 % від 1000 пар черевиків, поставлених з порушенням маркування, а заявлені вимоги щодо заміни лише 497 пар товару, що суперечить умовам укладеного між сторонами договору та змісту зобов`язання.
Виходячи з вищевикладеного, позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами точну кількість поставленого товару з порушенням умов договору щодо маркування товару, надані ним докази є суперечливими за своїм змістом, акт на виконання п. 7.4.1 Договору складений поза межами його дії - 05.01.2021, а також суперечливою вбачається поведінка позивача щодо зарахування частини партії, поставленої у кількості 1000 пар черевиків за видатковою накладною № 942 від 13.11.2020, та прохання здійснення заміни лише її частини, а саме - 497 пар.
З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги те, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим, зокрема, воно не може грунтуватись на припущеннях та суперечливих доказах, враховуючи, що позивачем не доведено суду точної кількості поставленого відповідачем позивачеві товару з порушенням умов маркування за вищезазначеним договором, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо заміни відповідного товару з порушенням маркування на таку саму кількість товару з маркуванням, що відповідає умовам договору, а також щодо стягнення штрафу, розмір якого вираховується від кількості товару з порушенням умов маркування.
Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частин першої, третьої статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (стаття 79 ГПК України).
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент на підтримку кожної підстави. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами у справі, аргументи сторін та надана їм правова оцінка. Стосовно інших доводів сторін, які детально не зазначені в рішенні, то вони не підлягають врахуванню, оскільки суперечать встановленим судом фактичним обставинам справи та не стосуються предмета доказування по даній справі.
Розподіл судових витрат між сторонам.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог статті 129 ГПК України судові витрати (судовий збір в сумі 5 370,15 грн) покладаються на позивача у зв`язку з відмовою в позові.
На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позову відмовити.
Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.
Повний текст рішення складено та підписано суддею 13 вересня 2021 року.

Суддя Ю.А. Джепа