Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/211/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Морозова Т.В. - ордер АІ № 1090495 від 20.02.2021;

від відповідача: Бродецький М.А. - керівник;

присутні: Антонюк О.Я. - паспорт НОМЕР_1 від 25.03.1996.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни

до Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс"

про визнання недійсним договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011, визнання недійсним положення абзацу п.1.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Фізична особа підприємець Антонюк Антоніна Олексіївна звернулася до суду з позовом, згідно якого просить:

- визнати недійсним Договір на встановлення земельного сервітуту, укладений 08 листопада 2011 року ТзДВ "Кортекс та ФОП Антонюк Антоніною Олексіївною, посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В., реєстровий номер 7116.

- визнати недійсними положення абзацу другого п.1.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 08 листопада 2011 року ТзДВ "Кортекс" та ФОП Антонюк А.О., посвідченого Владикою І.В., приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу, реєстровий номер 7114.

- зобов`язати ТзДВ "Кортекс", код 00306503, усунути перешкоди в користуванні ФОП Антонюк А.О. земельною ділянкою кадастровий номер :01:016:0237, що знаходиться за адресою: м. Коростишів, Житомирської області, вул. Київська, буд. 68, шляхом покладення обов`язку демонтувати частину електромережі, що живить розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР) та демонтувати розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР), які розміщені на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237 по вул. Київській, буд. 68 у місті Коростишеві.

Ухвалою від 05.03.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 01.04.2021.

Ухвалою від 01.04.2021 відкладено підготовче засідання на 27.04.2021. В порядку ст.81ГПК України, витребувано у Житомирського обласного державного нотаріального архіву належним чином засвідчені копії первинних документів нотаріальних справ, на підставі яких приватним нотаріусом Коростишівського районного округу Житомирської області Владикою Іриною Вільгельмівною 08 листопада 2011 року посвідчувалися договори. Вказані документи надійшли на адресу суду 09.04.2021 (а.с. 47-72, т.2).

Ухвалою від 30.04.2021, у зв`язку з перебуванням судді Вельмакіної Т.М. на лікарняному, продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та призначено підготовче засідання на 03.06.2021.

Ухвалою від 03.06.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/211/21 до судового розгляду по суті на 14.07.2021.

В судовому засіданні 14.07.2021 суд оголосив перерву до 03.09.2021.

Представник позивача в судових засіданнях підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, відповіді на відзив від 29.03.2021 (а.с.18-22, т.2), письмових поясненнях від 14.07.2021 (а.с.133-144, т.2), письмових поясненнях позивача по суті від 14.07.2021 (а.с. 133-144, т.2), промові у судових дебатах від 03.09.2021 (а.с. 156-159, т.2).

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечив, просив у позові відмовити з підстав, наведених у відзиві від 22.03.2021 на позовну заяву (а.с.7-11, т.2), запереченнях на відповідь на відзив №51 від 01.05.2021 (а.с. 75-86, т.2), промові відповідача №88 від 03.09.2021 (а.с. 148-149, т.2), письмових поясненнях №85 від 20.08.2021 (а.с.155, т.2). Також підтримав заяву №36 від 22.03.2021 про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 4-5, т.2).

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач просить суд визнати недійсним Договір на встановлення земельного сервітуту, укладений 08 листопада 2011 року ТДВ "Кортекс та ФОП Антонюк Антоніною Олексіївною, посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В., реєстровий номер 7116 та визнати недійсними положення абзацу другого п.1.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 08 листопада 2011 року ТзДВ "Кортекс" та ФОП Антонюк А.О., посвідченого Владикою І.В., приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу, реєстровий номер 7114.

Також позивач просить зобов`язати ТДВ "Кортекс" усунути перешкоди в користуванні ФОП Антонюк А.О. земельною ділянкою кадастровий номер :01:016:0237, що знаходиться за адресою: м. Коростишів, Житомирської області, вул. Київська, буд. 68, шляхом покладення обов`язку демонтувати частину електромережі, що живить розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР) та демонтувати розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР), які розміщені на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237 по вул. Київській, буд. 68 у місті Коростишеві.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що:

- станом на 08.11.2011 не мала необхідного обсягу дієздатності для укладання спірного договору земельного сервітуту від 08.11.2011 №7116, оскільки право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0237 виникло у неї лише 30.12.2011, коли позивачка здійснила державну реєстрацію права власності на земельну ділянку в Управлінні Держкомзему у Коростишівському районі за реєстровий №1822510Д7:3:02, про що зроблено запис на Державному акті на право власності на земельну ділянку серії Ж №238298;

- станом на день укладання спірного договору земельного сервітуту від 08.11.2011 року №7116 власником та володільцем земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0237 був відповідач на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №238298 від 26.09.2011, відповідно, й земельна ділянка кадастровий номер 182251010:01:016:0237 була сформована 26.09.2011 року;

- приватний нотаріус Коростишівського районного нотаріального округу Владика І.В. незаконно внесла до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2011 №7114 абзац 2 п. 1.1., яким зазначено, що згідно договору від 08.11.2011, що посвідчений за реєстром __ (номер в оригіналі відсутній) про встановлення земельного сервітуту, встановлено обмеження щодо вказаної ділянки, оскільки на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0237 від 08.11.2011 року жодного обмеження щодо неї не існувало;

- відповідачем з липня 2018 року чиняться перешкоди позивачці у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою кадастровий номер :01:016:0237;

- розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР), належний відповідачу ТОВ "Кортекс" знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237, належній позивачці, без жодних правових підстав та виробничої необхідності.

За вказаного, позивач стверджує, що оскільки на день укладення спірного договору земельного сервітуту від 08.11.2011, власником та володільцем земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0237 був відповідач, а позивачка набула право власності на дану земельну ділянку лише 30 грудня 2011, в силу імперативних вимог статті 100 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на час укладення договору), позивачка не мала повноважень на встановлення земельного сервітуту для відповідача, а відповідач, як власник, не мав права вимагати встановлення такого земельного сервітуту.

Також позивач стверджує, що неодноразово, зокрема в листі від 23.07.2018 б/н повідомляла відповідача про те, що з 22.12.2014 погоджено та реалізовано проект незалежного електропостачання нежитлових приміщень по вул. Більшовицькій, 68А, які їй належать згідно договору №7111 від 08.11.2011 року, та з цього часу вона припинила експлуатацію інженерних мереж, які перебували в експлуатації згідно з додатком до договору № 7111 "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", а оскільки умови цього додатку були припинені та повністю закінчені з 22.12.2014, він припинив свою дію; наголосила, що з 22.11.2014 за власний рахунок утримувала інженерні мережі, які є внутрішніми мережами ТДВ "Кортекс" і не належать до об`єктів електроенергетики; що електромережа є транзитною та проходить по найдовшому існуючому шляху, прокладена із грубим порушенням "Правил Улаштування Електроустановок" та "Правил пожежної безпеки в Україні", становить безпосередню загрозу як життю та здоров`ю відвідувачів її магазину, так і належному їй майну, та вказувала, що відмовляється від відповідальності за охорону, експлуатацію чи збереження цих інженерних мереж на межі своєї приватної земельної ділянки та вимагає у відповідача прибрати з приватної території небезпечні для здоров`я та життя людей об`єкти (частину електромережі ТДВ "Кортекс").

Зазначає, що у листах від 30.07.2018 та від 22.03.2019 відповідач повідомляв, що стан належних йому електромереж задовільний та вимагав у позивачки припинити дії деструктивного характеру, а електричний щит № 1, про який йдеться, наразі і на перспективу має і матиме у подальшому відповідне технологічне навантаження.

Пояснює, що оскільки сторони не дійшли згоди у листах щодо демонтажу розподільного пристрою РП№1 0,4 кВ (ЩР), в порядку ст. 101 ГПК України, позивачем було замовлено судову земельно-технічну та будівельно-технічну експертизу, за результатами якої експертом були здійснені наступні висновки: на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0132 загальною площею 0,0273 га, яка є комунальною власністю та перебуває в оренді у ФОП Антонюк А.О., розташована мережа водопостачання; користувачем вказаної мережі являється ФОП Антонюк Д.О. та вказана мережа відноситься до інженерно-технічних систем споживача - ФОП Антонюк А.О.; на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237 загальною площею 0,0333 га, яка перебуває у приватній власності ОСОБА_1 розташована мережа водопостачання; користувачем вказаної мережі являється ФОП Антонюк А.О. та вказана мережа відноситься до інженерно-технічних систем споживача - ФОП Антонюк А.О.; існуюча мережа водопостачання ФОП Антонюк А.О. лежить в межах земельної ділянки кадастровий номер № :01:016:0237 (власник - ОСОБА_1 ), та не-виходить на земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0404, яка належить ТДВ "Кортекс"; існуюча мережа водопостачання ФОП Антонюк А.О. лежить в межах земельної ділянки кадастровий номер № :01:016:0132 (комунальна власність, орендар - ФОП Антонюк А.О.), та не виходить на земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0404, яка належить ТДВ "Кортекс"; весь об`єм води, що поставляється від МКП Водоканал споживачу води ФОП Антонюк А.О:, обліковується лічильником води заводський номер №57 (МТК-ІЛА 25/^60 6,3 (1180) Т50, виробник - ТОВ НВП Вимірювальні системи); зазначений лічильник встановлений колодязі в розриві водопровідної труби до точки вводу в нежитлові приміщення, що належать Антонюк А.О. біля правої зовнішньої стіни зазначених приміщень за адресою: АДРЕСА_1 ; на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237, яка перебуває у приватній власності Антонюк А.О. знаходяться дві електромережі; власником однієї електромережі являється ФОП Антонюк А.О.; власником іншої електромережі являється ТДВ "Кортекс"; розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР) ТДВ "Кортекс", який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237, яка перебуває у власності Антонюк А.О. використовує один споживач електроенергії - магазин "Господарчі товари", який розташований на суміжній земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0039; споживачі електроенергії, які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237, яка належить ОСОБА_1 , та які використовують розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР) ТДВ "Кортекс" відсутні; споживачі електроенергії, які розташовані на земельній ділянці кадастровий номер 01:016:0404, яка належить ТДВ "Кортекс", та які використовують розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР) ТДВ "Кортекс", - відсутні; можливість перенесення розподільного пристрою РП№1 0,4 кВ (ЩР) ТДВ "Кортекс" за межі земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0237, яка належить ОСОБА_1 , на земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0404, яка належить ТДВ "Кортекс", без втрати його функціонального призначення, в тому числі з можливістю його використання для постачання електроенергії на магазин "Господарчі товари", розташований на суміжній земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0039 (приватна власність), існує. На розгляд суду пропонується один з варіантів такого перенесення.

Аналогічні доводи позивач наводить у письмових поясненнях (а.с. 133-144, т.2).

Нормативно позовні вимоги обґрунтовано, зокрема, приписами ст. 41 Конституції України, ст. 15, 16, 202, 203, 215, 216, 219, 220, 223, 224, 316, 317, 319, 321, 391, 402 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 100, 152 ЗК України.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 7-11, т.2), позовні вимоги заперечив. Пояснив, що при укладенні договорів купівлі-продажу, між сторонами попередньо були досягнуті домовленості про обов`язкове встановлення земельних сервітутів на землях, що мали відчужуватися. Зазначив, що сервітути були необхідні для захисту інженерних мереж (електромережі, водоводу, системи водовідведення), які належали та належать товариству, та, в разі потреби, доступу до них. Вказав, що досягнуті домовленості були реалізовані в 2004 - 2011 роках, шляхом відповідного нотаріального оформлення договорів купівлі-продажу, договорів на встановлення земельних сервітутів з реєстраціями цих дій. Всі вказані договори є діючими на сьогоднішній день. Упродовж всього періоду існування цих договорів умови їх виконувались без зауважень та претензій, аж до 2018 року, коли з незрозумілих причин розпочались активні та агресивні дії щодо ТДВ "Кортекс", шляхом подання позовних заяв про визнання недійсними укладених договорів.

Відповідач вважає, що дії позивачки, яка уклала в 2011 році договір земельного сервітуту, в подальшому неодноразово підтверджувала його існування й виконувала його умови, а згодом, в 2019 (справа №906/656/19) та в 2021 (справа №906/211/21), без зміни об`єктивних обставин, пред`являє позови, направлені на ліквідацію сервітуту, суперечать її попередній поведінці і є недобросовісними.

Наголосив, що жодних прав ФОП Антонюк А.О., як власниці земельної ділянки, чинність договору земельного сервітуту не порушувала і не порушує.

Згідно заяви від 22.03.2021 вказав, що даний позов не є негаторним, як зазначає позивач, тому просить суд застосувати строки позовної давності.

Додатково, у запереченнях на відповідь на відзив (а.с. 75-86, т.2), звернув увагу на те, що наданий позивачем висновок експерта Горкуші М.Д., містить грубі помилки та упереджені твердження; ґрунтується на матеріалах, отриманих з порушенням закону; містить висновки, здійснювати які експерт не наділений правом.

У відповіді на відзив (а.с.18-22, т.2) позивач звернув увагу суду на те, що: відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що у придбаних позивачкою в 2008-2011 роках приміщеннях знаходиться чи знаходилось раніше будь-яке належне йому майно, в тому числі й будь-які інженерні мережі водопостачання, каналізації, тощо. Вважає, що відповідач визнає факт протизаконного перебування його небезпечного майна на земельній ділянці позивачки, оскільки доказів на спростування вказаного не надано. Вважає, що відповідач у своєму відзиві фактично визнав доводи позивачки, не спростував їх, та вказав, що на його думку, даний позов не є негаторним, а тому єдиною підставою для відмови у позові він вважає застосування строку позовної давності. Зауважила, що спірний договір не зареєстрований в Державному реєстрі правочинів, тому дана дія не була завершена нотаріусом.

Оцінивши в сукупності надані до справи документи, проаналізувавши вимоги законодавства, що регулює спірні правовідносини, господарський суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п.3 ст. 3, ст. 627 ЦК України, ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами, 30.10.2008 між ВАТ "Коростишівська прядильно-ткацька фабрика "Кортекс" та ОСОБА_1 (покупець) було укладено Договір купівлі-продажу частини приміщення, а саме: приміщення головного корпусу, що позначено літ. "Б": приміщення 1-17 пл. 51.8 кв. м., 1-18 пл. 5,1кв.м., 1-19 пл. 8,1 кв. м., 1-20 пл. 3,4 кв. м., 1-21 пл. 10,5 кв. м., 1-22 пл. 6,2 кв. м., 1-23 пл.3,6 кв. м., 1-25 пл. 1,1 кв. м., 1-26 пл. 1,2 кв. м., 1-27 пл. 1,4 кв. м., загальною площею 92,4 кв.м., що знаходиться по вул. Більшовицька, 68 в місті Коростишів, Житомирської області (15-16, т.1).

30.10.2008 сторонами було укладено Договір про виділ майна в натурі, згідно п. 2, 3 якого зазначено, що укладення цієї угоди припиняє часткову власність сторін на вказане приміщення (з приміщення головного корпусу, що позначено літ. "Б": приміщення 1-17 пл. 51.8 кв. м., 1-18 пл. 5,1кв.м., 1-19 пл. 8,1 кв. м., 1-20 пл. 3,4 кв. м., 1-21 пл. 10,5 кв. м., 1-22 пл. 6,2 кв. м., 1-23 пл.3,6 кв. м., 1-25 пл. 1,1 кв. м., 1-26 пл. 1,2 кв. м., 1-27 пл. 1,4 кв. м., загальною площею 92,4 кв.м.).

08.11.2011 між ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс" та ФОП Антонюк Антоніною Олексіївною було укладено Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень, за п. 1.1. якого ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс" передає у власність (продає), а ФОП Антонюк А.О. приймає у власність (купує) і сплачує ціну згідно з умовами цього договору нежитлові приміщення в будівлі літ. Б, а саме: приміщення 1-16, площею 31,9 кв.м., 1-24, площею 6,60 кв.м., 1-28, площею 1,20 кв. м., 1-29, площею 1,20 частину приміщення головного корпусу, що позначене літ. Б, загальною площею 40,90 кв. м., та знаходиться по вул. Більшовицька, буд. 68 в м. Коростишів. Сторони визначили, що на підставі ст. 183, 319, 364, 367 ЦК України, відповідно до технічної характеристики об`єкта, вказані приміщення виділяються та становлять окремий об`єкт нерухомого майна без зміни цільового призначення приміщень та без встановлення спільної часткової власності (а.с. 23-24, т.1).

За умовами п. 2 вищевказаного договору купівлі-продажу нежитлових приміщень сторони погодили, що приміщення знаходяться на земельній ділянці, площею 0,0333га з кадастровим номером :01:016:0237, що продається разом з приміщеннями.

08 листопада 2011 року між ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс" та Фізичною особою-підприємцем Антонюк А.О. укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до п. 1.1. якого предметом останнього є купівля-продаж земельної ділянки, площею 0,0333 га, з кадастровим номером :01:016:0237, з цільовим призначенням: землі промисловості, що знаходиться за адресою: м.Коростишів, Житомирської області, вулиця Більшовицька. На вказаній земельній ділянці знаходяться нежитлові приміщення, що належать продавцю на праві власності та продаються ним покупцеві за окремим договором. Згідно договору від 08.11.2011, що посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В. про встановлення земельного сервітуту, встановлено обмеження щодо вказаної ділянки по вул. Більшовицька, буд. 68 в м. Коростишів.

Нерухоме майно, що є предметом даного договору, належить продавцеві на праві власності згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №238298.

У п. 3.1. Договору сторони визначили, що покупець зобов`язується зареєструвати право власності на протязі 3 місяців з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

За умовами п. 9.1. договору, останній вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення та державної реєстрації.

Вищевказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Владикою І.В. за №7114 та 30.12.2011 зареєстровано в Коростишівському районному земельному відділі, про що в книзі записів державної реєстрації зроблено запис за №47, який засвідчено печаткою (а.с .34, т.1; а.с. 71-72, т.2).

Згідно Витягу з Державного реєстру правочинів, вищевказаний договір зареєстровано в реєстрі 08.11.2011 (а.с. 35-36, т.1).

08.11.2011 між вищевказаними сторонами також було укладено Договір на встановлення земельного сервітуту (а.с. 38-39, т.1), відповідно до розділу 1 якого Публічне акціонерне товариство Коростишівське підприємство "Кортекс" встановлює земельний сервітут на земельній ділянці ФОП Антонюк А.О., а саме: сервітут на прохід, загальною площею 0,0096 га, на використання даної земельної ділянки для проходу до доріг загального користування, та сервітут на проходження інженерних мереж ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс", що за адресою: м. Коростишів, Житомирської області, вул. Більшовицька,68, згідно плану земельного сервітуту, що є невід`ємною частиною даного договору.

За п.1 р. 2 Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011, останній є безстроковим і вступає в силу з моменту його підписання.

Згідно з п. 2 р. 2 Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011 сторони обумовили, що ФОП Антонюк А.О. в межах дії сервітут забороняється: розпочинати будівництво будинків і споруд без письмового узгодження з ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс"; проведення земельних робіт без погодження з ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс"; влаштування звалищ.

Відповідно до п. 4 р. 2 Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011, сторони погодили обов`язки ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс": дотримуватися загальних правил використання відведеної земельної смуги; відшкодовувати ФОП Антонюк А.О. збитки, в зв`язку з погіршенням якості земель в результаті господарської діяльності; не чинити дій, що можуть привести до погіршення якісних характеристик відведеної земельної смуги.

За умовами п. 6 р. 2 Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011, ФОП Антонюк А.О. зобов`язалась: виконувати в повному обсязі всі умови договору; не втручатись в господарську діяльність ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс".

У п. 8 Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011 сторони визначили, що зміна умов договору можлива за письмовою згодою сторін. Дострокове розірвання договору в односторонньому порядку можливе тільки за рішенням суду. За порушення умов договору сторони несуть відповідальність з діючим законодавством України.

Договір посвідчено приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 7116. Договір зареєстровано в Коростишівському районному земельному відділі, про що в книзі записів державної реєстрації зроблено запис № 03.02.2012, який засвідчено печаткою (а.с. 39, т.1).

До вищевказаного договору сторонами укладено Додаток, що є невід`ємною частиною Договору №7116 від 08.11.2011 (а.с. 40,41, т.1), яким сторони визначили план обмежень земельної ділянки при відчуженні.

Зважаючи на наведене позивачем обґрунтування позовних вимог в частині визнання недійсним Договору на встановлення земельного сервітуту та положення абзацу другого п.1.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладених 08.11.2011 між ТзДВ "Кортекс" та ФОП Антонюк А.О., суд враховує таке.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України (далі - ЗК України (в редакції, чинній на дату укладання договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011)), право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до п. в-д ст. 99 ЗК України, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів, як право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми.

Згідно зі ст. 100 ЗК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Аналогічні приписи містить ч. 2 ст. 402 ЦК України (в редакції на час укладення договору про встановлення сервітуту).

Проаналізувавши умови Договору на встановлення земельного сервітуту, суд встановив, що його зміст відповідає вимогам вищевказаних норм законодавства, та спростовує твердження позивача про те, що вона не мала повноважень на встановлення сервітуту для позивача, оскільки сервітут встановлювався відповідачем (за вимогою відповідача), як одна із умов продажу земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0237 та визначав обумовлені сторонами обмеження щодо її використання, після укладення договору купівлі - продажу цієї земельної ділянки.

Також матеріалами справи спростовуються твердження позивач про те, що на день укладення спірного договору земельного сервітуту від 08.11.2011 володільцем земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0237 був відповідач.

Так, згідно Додатку до Договору на встановлення земельного сервітуту, що є невід`ємною частиною Договору №7116 від 08.11.2011 (а.с. 40,41, т.1), сторони визначили план обмежень земельної ділянки при відчуженні, з якого вбачається, що на земельній ділянці площею 0,0333га розміщені будівлі нежитлові вогнестійкі одноповерхові - площа 0,0171га, територія - площа 0, 0066га та сервітут - площа 0,0096га.

Здійснивши аналіз положень Договору купівлі - продажу частини приміщення від 30.10.2008, Договору купівлі продажу нежитлових приміщень від 08.11.2011 та матеріалів Інвентаризаційної справи №6231 на частину будівлі по вул. Більшовицька №68 в м. Коростишів (а.с.119-125, т.2), суд встановив, що за Договором від 30.10.2008 позивачу було передано значну частину приміщень приміщення головного корпусу, що позначено літ. "Б" (приміщення 1-17 пл. 51.8 кв. м., 1-18 пл. 5,1кв.м., 1-19 пл. 8,1 кв. м., 1-20 пл. 3,4 кв. м., 1-21 пл. 10,5 кв. м., 1-22 пл. 6,2 кв. м., 1-23 пл.3,6 кв. м., 1-25 пл. 1,1 кв. м., 1-26 пл. 1,2 кв. м., 1-27 пл. 1,4 кв. м., загальною площею 92,4 кв.м., що знаходиться по вул. Більшовицька, 68 в місті Коростишів, Житомирської області (15-16, т.1)), а за Договором від 08.11.2011 позивачу було передано решту нежитлових приміщень в будівлі літ. Б (: приміщення 1-16, площею 31,9 кв.м., 1-24, площею 6,60 кв.м., 1-28, площею 1,20 кв. м., 1-29, площею 1,20 частину приміщення головного корпусу, що позначене літ. Б, загальною площею 40,90 кв. м., та знаходиться по вул. Більшовицька, буд. 68 в м. Коростишів).

Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України (в редакції станом на дату укладення Договорі купівлі - продажу частини приміщення від 30.10.2008 та нежитлових приміщень від 08.11.2011), якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

При цьому ст. 377 ЦК України (в редакції станом на дату укладення Договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 08.11.2011) в імперативному порядку визначала, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Вказане узгоджується зі змістом п.3 Договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 08.11.2011 та зі змістом Договору Купівлі - продажу земельної ділянки від 08.11.2011).

З вищенаведеного вбачається, що станом на дату формування земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0237 (20.09.2011 - дата видачі Державного акта на право власності на земельну ділянку ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс"), позивачем здійснювалося фактичне користування зазначеною земельною ділянкою, оскільки на ній знаходилося передане йому нерухоме майно - нежитлові приміщення в будівлі літ. Б.

При цьому суд враховує, що матеріали справи не містять жодних доказів на спростування того, що станом на 20.09.2011 зазначене приміщення вцілому перебувало у користуванні позивача.

Про фактичне користування майном, розміщеним на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237 та самою земельною ділянкою, зокрема, з дати укладення договорів від 08.11.201 також свідчить умова абз.2 п. 3.1 Договору купівлі - продажу земельної ділянки, згідно якої, до моменту реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, згідно діючого законодавства, покупець бере на себе обов`язок відшкодувати повну вартість земельних податків, що будуть сплачуватись продавцем до цього договору за відчужувану земельну ділянку, площею 0,0333га з моменту укладення цього договору і до моменту реєстрації права власності на вказану земельну ділянку.

Відповідно до ст.210 ЦК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

На час укладання 08.11.2011 договору купівлі-продажу земельної ділянки (зареєстрований в реєстрі за №7114) та Договору на встановлення земельного сервітуту (зареєстрований в реєстрі за №7116), діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року №671, відповідно до п. 2 якого реєстраторами є державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси, які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії тощо.

Пунктом 5 зазначеного Порядку встановлено, що державній реєстрації підлягають, зокрема правочини, державна реєстрація яких передбачена законом. Державна реєстрація правочинів проводиться шляхом внесення нотаріусом запису до Реєстру одночасно з його нотаріальним посвідченням. Датою державної реєстрації правочину вважається дата та час внесення відповідного запису до Реєстру.

Як зазначалося вище, Договір купівлі - продажу земельної ділянки від 08.11.2011 та Договір на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011 були зареєстровані у Державному реєстрі правочинів 08.11.2011. Вказане також підтверджено копією Реєстру для реєстрації нотаріальних дій із реєстраційними записами №7114, №7116 від 08.11.2011, наданого Житомирським обласним нотаріальним архівом (а.с. 71-72, т.2).

За вказаного та враховуючи приписи ч.4 ст. 334 ЦК України, саме 08.11.2011 у позивача виникло право власності на нежитлове приміщення в будівлі літ. Б, на земельну ділянку кадастровий номер :01:016:0237, з урахуванням обмежень, встановлених Договором на встановлення земельного сервітуту.

Водночас, враховуючи твердження позивач про те, що вона набула право власності на дану земельну ділянку лише 30 грудня 2011, суд вважає за доцільне зазначити, що дійсно Державний Акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯК №238298, виданий ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс" та зареєстрований 20.09.2011 в книзі записів реєстрації державний актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00019 (а.с. 45-46, т.1), містить відмітку про те, що право власності на вищевказану ділянку було перереєстровано за позивачем 30.12.2011.

Вищевказана відмітка була здійснена у відповідності до Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 06.05.2009 (далі - Порядок №439 (в редакції на час укладення договорів 08.11.2011), зокрема, відповідно до п. 4 вказаного Порядку.

Так, згідно з приписами п. 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1878, в редакції від 11.02.2010 (далі - Закон) встановлено, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація: права власності, права користування (сервітут) земельними ділянками, права постійного користування земельними ділянками, договорів оренди земельних ділянок; права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); права забудови земельної ділянки (суперфіцій) проводиться територіальними органами земельних ресурсів.

Відповідно до п.6,7 Прикінцевих положень цього Закону, Кабінету Міністрів України забезпечити здійснення поетапного введення в дію Державного реєстру прав з передачею в установленому порядку інформації бюро технічної інвентаризації щодо об`єктів нерухомості місцевим органам державної реєстрації прав у міру їх готовності до виконання зазначених повноважень. До приведення законів та інших нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

За умовам п. 28 Наказу Міністерства юстиції України №20/5 від 03.03.2004 "Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" (в редакції станом на 12.09.2011), у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії): державного акта на право власності на земельну ділянку - при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину. На оригіналі державного акта нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця. Порядок здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2009 року N 439 ( 439-2009-п ).

За приписами п. 1 Порядку здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №439 від 06.05.2009 (далі - Порядок в редакції станом на 06.08.2011), цей порядок встановлює процедуру здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж та цільового призначення, на державному акті на право приватної власності на землю, державному акті на право власності на землю, державному акті на право власності на земельну ділянку (далі - державний акт).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що відмітка про перехід права власності на земельну ділянку здійснюється на сторінках державного акта, де знаходиться план зовнішніх меж земельної ділянки, план меж земельної ділянки, починаючи з верхнього лівого кута зверху вниз, зліва направо.

За умовами пункту 3 Порядку, нотаріус у разі посвідчення цивільно-правового договору про відчуження земельної ділянки, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також вилучення державного акта у передбачених законом випадках із своїх справ за наявності витягу з Поземельної книги проставляє на державному акті відмітку про перехід права власності на земельну ділянку відповідного змісту.

При цьому, за приписами пункту 4 Порядку, територіальний орган Держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня подання до нього документа про перехід права власності на земельну ділянку проставляє на державному акті відмітку про реєстрацію права власності на неї.

Власник земельної ділянки подає для здійснення відмітки про перехід права власності на земельну ділянку такі документи: а) державний акт з відміткою нотаріуса про перехід права власності на земельну ділянку; б) цивільно-правовий договір про відчуження земельної ділянки у разі набуття права власності на земельну ділянку за таким договором або свідоцтво про право на спадщину.

З огляду на наведене, станом на момент укладення договору купівлі-продажу від 08.11.2011 між сторонами саме на нового власника земельної ділянки було покладено обов`язок щодо звернення та подання документів про перехід права власності на земельну ділянку та проставлення на державному акті відмітки про реєстрацію права власності на неї до територіального органу Держкомзему, що було виконано позивачем 30.12.2011.

Відповідно до частини 1 статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Пункт 1 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: договорів, укладених у порядку, встановленому законом; свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Вказане узгоджується з приписами ч.4 ст. 334 ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договорів від 08.11.2011).

За вказаного, суд дійшов висновку, що Договір на встановлення земельного сервітуту укладений та зареєстрований належним чином, у відповідності до діючого на той час Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, а здійснення 30.12.2011 державної реєстрації права за Договором купівлі - продажу земельної ділянки не впливає на дійсність договору сервітуту, оскільки сервітут був встановлений за вимогою ТДВ "Кортекс", що не суперечить приписам діючої в той час редакції ст. 100 Земельного кодексу України та с. 402 Цивільного Кодексу України.

Вищевказаним спростовуються також твердження позивача про те, що приватний нотаріус Коростишівського районного нотаріального округу Владика І.В. незаконно вніс до Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 08.11.2011 п.1.1.

Дог того ж, у п. 10.8 Договору купівлі - продажу земельної ділянки сторони наголосили, що цей Договір складений при повному розумінні сторонами його умов та термінології українською мовою у 3 (трьох) автентичних примірниках, які мають однакову юридичну силу, один примірник Договору зберігається у нотаріуса, а інші видаються Сторонам.

За вказаного, суд не вбачає підстав для визнання недійсним Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011, та п. 1.1. Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 08.11.2011, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Зважаючи на чинність укладеного між сторонами Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011 та умови п.1.1 Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2011, вимоги позивача зобов`язати ТзДВ "Кортекс" усунути перешкоди в користуванні ФОП Антонюк А.О. земельною ділянкою кадастровий номер :01:016:0237, що знаходиться за адресою: м. Коростишів, Житомирської області, вул. Київська, буд. 68, шляхом покладення обов`язку демонтувати частину електромережі, що живить розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР) та демонтувати розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР), які розміщені на земельній ділянці кадастровий номер :01:016:0237 по вул. Київській, буд. 68 у місті Коростишеві, які є похідними, також задоволенню не підлягають.

При цьому наведені позивачем дані щодо вчинення дій, спрямованих на встановлення незалежного електропостачання та водовідведення до належних їй нежитлових приміщень, за встановлених судом обставин, не впливають на результат вирішення спору.

Метою укладення Договору сервітуту було встановлення земельного сервітуту для проходу до доріг загального користування, та на проходження інженерних мереж ПАТ Коростишівське підприємство "Кортекс", що за адресою: м. Коростишів, Житомирської області, вул. Більшовицька,68, згідно плану земельного сервітуту, що є невід`ємною частиною даного договору.

Укладаючи Договори купівлі-продажу земельної ділянки та Сервітуту, сторони погодили наявність на земельній ділянці електромережі, що живить розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР) та розподільний пристрій РП№1 0,4 кВ (ЩР).

Доданий до матеріалів справи Висновок експерта також не береться судом до уваги, оскільки досліджувані у ньому питання не стосуються предмета доказування, так як не мають жодного відношення до обставин, які мали місце станом на дату укладення Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011 та Договору купівлі - продажу земельної ділянки від 08.11.2011.

Водночас господарський суд вважає за необхідне зауважити, що в силу п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконання обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно зі ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Доктриною venire contra factum proprium закріплено принцип добросовісності. У статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 лютого 2020 року по справі №910/660/19).

На переконання суду, пояснення позивача про відсутність у позивача необхідного обсягу дієздатності для укладення спірного договору, за одночасного виконання сторонами оспорюваного договору впродовж тривалого часу, суперечить вищевказаним принципам, і не є достатнім для підтвердження обставини визнання недійсним договору, зі змістом та умовами якого позивач свідомо погодився під час його укладення.

Укладаючи 08.11.2011 Договір на встановлення сервітуту та погодивши п. 1.1. Договору купівлі-продажу земельної ділянки з відповідачем, позивач прийняв умови, зазначені в останніх. Разом з тим, всупереч умов вищевказаних договорів, позивач намагається в судовому порядку їх змінити та визнати недійсними, що суперечить принципу добросовісності.

Здійснення реєстрації права власності на придбану земельну ділянку, за Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2011, факт здійснення якої 30.12.2011 покладено в основу обґрунтування позовних вимог, також залежало виключно від дій позивача, при цьому обставини, пов`язані з часом реєстрації такого права жодним чином не залежали від волі відповідача.

Помилковим також є зсилання позивача на положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Варто зазначити, що позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Другою умовою застосування негаторного позову має бути відсутність між позивачем і відповідачем договірних відносин, адже в разі наявності таких відносин власник здійснює захист порушеного права власності зобов`язально-правовими засобами.

Водночас, право користування земельною ділянкою позивачки закріплено за відповідачем на відповідній правовій підставі, а саме на підставі Договору на встановлення земельного сервітуту від 08.11.2011.

Отже, заявлений у даній справі позов не є негаторним.

Згідно заяви від 22.03.2021 №36 (а.с. 4-6, т.2), відповідач просив суд застосувати у даній справі наслідки спливу позовної давності.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Оскільки суд дійшов висновку, що даний позов не є негаторним, до нього можуть бути застосовані наслідки спливу позовної давності.

Згідно зі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Враховуючи, що суд не встановив факту порушення оспорюваними договорами прав позивача, позовна давність до спірних правовідносин не застосовується.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаного, суд дійшов висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 123, 129, 233, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи - підприємця Антонюк Антоніни Олексіївни ( АДРЕСА_2 , ід. номер НОМЕР_2 ) до Товариства з додатковою відповідальністю "Кортекс" (12504, Житомирська обл., Коростишівський р-н, м. Коростишів, вул. Київська, буд. 68, ід код 00306503) відмовити

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 13.09.21

Суддя Вельмакіна Т.М.

1 - до справи;

2,3 - сторонам (рек.).