ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р. м. Київ Справа № 911/1725/21

Господарський суд Київської області у складі судді Лилака Т.Д., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю КОНЕ Ліфти (04050, м. Київ, вул. Пимоненка, буд. 13, корп. 7Б, оф. 42, код 36049391)

до Товариства з обмеженою відповідальністю Регіональні ресурси (07501, Київська обл., Баришівський р-н, смт. Баришівка, вул. Софіївська, 34, буд. 1, код 33960377)

про стягнення 17 402,48 грн.

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю КОНЕ Ліфти (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю Регіональні ресурси (відповідач) про стягнення 17 402,48 грн., з яких: 15806,30 грн. основного боргу, 478,95 грн. пені, 236,55 грн. 3% річних та 880,68 грн. інфляційних втрат. Також позивач просив покласти судові витрати на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за договором про надання послуг з технічного обслуговування ліфтового обладнання №17165-2/MNT від 28.01.2020 зобов`язання по оплаті наданих послуг, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути у судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 15.06.2021 у справі № 911/1725/21 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю КОНЕ Ліфти залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду: доказів, ненадходження коштів від відповідача (скріплених печаткою банку та засвідчених підписами уповноважених осіб банку довідок з банку, банківських виписок, за весь період спірних правовідносин до моменту звернення з позовом до суду); відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви.

25.06.2021 через канцелярію Господарського суду Київської області від Товариства з обмеженою відповідальністю КОНЕ Ліфти надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.06.2021 відкрито провадження у даній справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) та зобов`язано сторін вчинити певні дії.

Крім того, цією ухвалою відповідачу було визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, для подання заперечень на відповідь на відзив - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

У встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідач не подав.

На адресу Господарського суду Київської області надійшов відзив на позовну заяву від б/н 20.07.2021 (вх. № суду 17591/21 від 23.07.2021, в якому відповідач просив суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, представник відповідача зазначив про те, що ухвалу про відкриття провадження по справі №911/1725/21 ТОВ Регіональні ресурси не отримувало, а випадково дізналось про розгляд справи з порталу «Судова влада».

06.07.2021 на підставі поданої заяви представник ТОВ Регіональні ресурси ознайомився із матеріалами даної справи, що підтверджується його розпискою на заяві про ознайомлення від 06.07.2021. Відтак, відповідач вважає, що після ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи у відповідача виникла можливість в порядку ст. 165, 178 ГПК України підготувати та подати до суду відзив на позовну заяву. Тому на підставі вищевикладеного строк для подання відзиву слід відраховувати від дати ознайомлення з матеріалами справи.

З даного приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 114 Господарського процесуального кодексу України суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Згідно зі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Відповідно до ст. 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду (ч. 2 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України).

Судом встановлено, що ухвалу про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви було направлено відповідачу на адресу зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Водночас, ухвала суду та позовна заява не була вручена адресату, а отже відповідач не був ознайомлений з позовними вимогами, у зв`язку з чим був позбавлений можливості надати відзив на позов, визнати заявлені вимоги або заперечувати проти їх задоволення.

Враховуючи викладені обставини, а також з метою реалізації прав відповідача подати відзив, суд вирішив за власною ініціативою продовжити відповідачеві строк на подання відзиву.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Положення ч.1 ст.248 ГПК України визначають, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Разом з тим, у зв`язку з перебуванням судді Лилака Т.Д. у щорічній основній відпустці підписання повного тексту рішення здійснюється після виходу судді з відпустки.

Згідно з частиною 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

28 січня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Регіональні ресурси (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю КОНЕ Ліфти (Виконавець) був укладений Договір по наданню послуг з технічного обслуговування ліфтового обладнання №17165- 2 MNT.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Замовник доручає, а Виконавець протягом строку дії та на умовах Договору здійснює організацію та виконання Робіт на Об`єкті згідно положень Договору та Додатку №1 до Договору.

Згідно п. 2.1. Договору, щомісячна ціна Договору визначена та погоджена Сторонами становить 3 161,26 грн., в тому числі ПДВ (20%) 526,88 грн. Ціна по кожній одиниці Обладнання наведена у Таблиці 1. Будь-які додаткові роботи чи послуги (включаючи вартість запчастин) оплачуються окремо від Ціни Договору. В ціну Договору також не входить послуга щодо поповнення рахунку мобільного GSM-зв`язку систем диспетчеризації Обладнання (за наявності такої)

Відповідно до п. 2.3. Договору, оплата за роботи здійснюється Замовником щомісячно у строк не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця, що слідує за місяцем, у якому були виконані роботи.

Згідно п. 3.1. Договору, сторони погодили, що Виконавець не пізніше до 5 (п`ятого) числа наступного місяця, у якому виконувалось технічне обслуговування, надає Замовнику Акти у 2 (двох) примірниках або надсилає їх поштовим відправленням. Виконавець може надавати Акти в електронному вигляді, шляхом направлення на адресу електронної пошти Замовника зазначену в Договорі. Замовник зобов`язується в строк не більше 5 (п`яти) днів з дня отримання Актів від Виконавця затвердити їх та оплатити або у наведений строк надати Виконавцю обґрунтовані письмові заперечення щодо відмови від приймання виконаних робіт. У випадку не підписання у вказаний строк або неподання відмови у цей строк, Акт вважається прийнятим безумовно та підлягає обов`язковій оплаті.

Як стверджує позивач, ним були виконані роботи планового характеру по технічному обслуговуванні 2 ліфтів №43232804 та №43232805 на загальну суму 15 806,30 грн., на підтвердження чого позивачем долучено до матеріалів справи відповідні акти надання послуг, які були направлені відповідачу через систему M.E.Doc

У свою чергу, відповідач оплату виконаних робіт у строки, передбачені п. 2.3. Договору не здійснив, у зв`язку з чим, заборгованість відповідача перед позивачем становить 15 806,30 грн.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач направляв на юридичну адресу відповідача лист Вих. №11/2091 від 11.11.2020 та претензію Вих. №05/3118 від 27.05.2021 з Актами, що направлялися раніше через систему M.E.Doc проте вони не були повернуті відповідачем з підписом.

Враховуючи те, що вимоги про оплату заборгованості були відповідачем не виконані, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач, у свою чергу проти позовних вимог заперечив, зазначивши, що з серпня 2020 року ТОВ «Регіональні Ресурси» перестало експлуатувати ліфти Kone за №№ 43232804, 43232805 у зв`язку із відсутністю потреби та закриття доступу до будівлі по вул. Пушкінській, 27 у м. Києві через судові спори щодо права власності на вказану будівлю (справа № 910/5371/20 та справа №640/5313/20).

При цьому, попередній директор Ляпунов О.Є. не передавав нинішньому директору Турченку Є.Г. документи, програмне забезпечення з ключами доступу до 1С Бухгалтерія та M.E.Doc, а тому, про існування Договору про надання послуг з технічного обслуговування ліфтового обладнання №17165-2/MNT від 28.01.2020 стало відомо лише після ознайомлення з матеріалами справи. За таких обставин, за твердженням відповідача, він не міг отримувати Акти здачі-приймання робіт (послуг).

Крім того на думку відповідача лише, надання позивачем звіту про виконання Робіт, Акту технічного стану Обладнання, звіту про необхідність проведення ремонтних робіт або заміни зношених компонентів, акту планового сервісного (технічного) візиту на Об`єкт (Додаток № 5) та сервісного акту сервісного візиту, який складає Виконавець під час сервісного обслуговування є доказами надання послуг за Договором про надання послуг з технічного обслуговування ліфтового обладнання №17165-2/MNT від 28.01.2020.

Враховуючи викладені вище обставини, відповідач вважає, що невиконання зобов`язань з оплати сталось не з вини ТОВ Регіональні ресурси.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Згідно статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 175 ГК України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є змішаним та містить ознаки договору надання послуг та договору підряду.

Частинами 1 та 2 статті 837 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Частинами 1, 2 ст. 853 ЦК України передбачено, що замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Частиною 1 статті 854 ЦК України визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Згідно ч. 4. ст. 879 ЦК України, оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін.

За вимогами ч. 4. ст. 882 ЦК України, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Передання і прийняття робіт на підставі підписаного в односторонньому порядку акта і виникнення за таким актом прав та обов`язків можливе за наявності реального виконання робіт за договором у разі неотримання обґрунтованої відмови про причини неприйняття робіт (виявлені недоліки) у строк, визначений договором. Та відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Вказану правову позицію висловив Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 05.02.2020 по справі № 904/2082/19

Судом встановлено, що Акт надання послуг від 30.06.2020 р. №529 на суму 3161,26 грн., підписаний власноручно двома Сторонами та скріплений печатками сторін; Акт надання послуг від 31.07.2020 р. №630 на суму 3 161,26 грн., який підписаний обома Сторонами за допомогою електронного цифрового підпису, а також Акт надання послуг від 31.08.2020 р. №713 на суму 3161,26 грн., Акт надання послуг від 30.09.2020 р. №775 на суму 3161,26 грн. та Акт надання послуг від 31.10.2020 р. №891 на суму 3161,26 грн., підписані Позивачем за допомогою електронного цифрового підпису та направлені Відповідачеві через систему M.E.Doc.

Згідно з ч. 7 ст. 193 ГК України, що кореспондує з приписами статей 525, 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

У відповідності з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18.

Таким чином, відмова відповідача від підписання актів за відсутності своєчасно наданих зауважень не звільняє його від обов`язку щодо їх оплати.

Суд ставиться критично до заперечень відповідача, оскільки на їх підтвердження останнім не надано жодних доказів.

Аналізуючи твердження сторін та подані ними докази, суд дійшов висновку, що зазначені вище докази виконання позивачем умов договору, є більш вірогідними доказами ніж доводи і докази, надані відповідачем на їх спростування.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на спростування позовних вимог та на підтвердження своїх заперечень, як і не надано належних доказів на підтвердження повної оплати наданих послуг у строки, які обумовлені сторонами в договорі.

За таких обставин, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 15 806,30 грн. основного боргу.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 478,95 грн. пені за неналежне виконання Договору про надання послуг з технічного обслуговування ліфтового обладнання №17165-2/MNT від 28.01.2020.

Пунктом 6.2. Договору передбачено, що за невиконання зобов`язань по оплаті робіт Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ (яка діяла на момент виникнення порушення) від суми не виконаного платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною 1 статті 230 ГК штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання

Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Статтею 1 даного Закону передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Згідно з положеннями ст. 3 вказаного Закону розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на викладене, перевіривши здійснені позивачем розрахунки пені, суд дійшов висновку, що вказані розрахунки є вірними, відповідають умовам Договору та нормам законодавства України, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 478,95 грн. пені, є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3 % річних у сумі 236,55 грн. та 880,68 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат та 3 % річних, суд встановив, що позивачем розрахунок здійснено арифметично вірно, відтак вимоги про стягнення у сумі 236,55 грн. та 880,68 грн. інфляційних втрат підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, заснованими на законі, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судовий збір, відповідно приписів ст. 129 ГПК України, покладається судом на відповідача.

Також, відповідно до змісту викладених позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу.

У позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, зокрема: 5000,00 грн витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Оскільки у процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Вказані висновки щодо застосування ч. 8 ст.129 ГПК України містяться у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20.

Отже питання щодо розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу буде вирішено судом за умови подання позивачем відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Регіональні ресурси (07501, Київська обл., Баришівський р-н, смт. Баришівка, вул. Софіївська, 34, буд. 1, код 33960377) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю КОНЕ Ліфти (04050, м. Київ, вул. Пимоненка, буд. 13, корп. 7Б, оф. 42, код 36049391) 15806 (п`ятнадцять тисяч вісімсот шість) грн. 30 коп. основного боргу, 478 (чотириста сімдесят вісім) грн. 95 коп. пені, 236 (двісті тридцять шість) грн. 55 коп. 3% річних, 880 (вісімсот вісімдесят) грн. 68 коп. інфляційних втрат та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення до Північного апеляційного господарського суду у порядку, визначеному ст. 257 та з урахуванням п.17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06.09.2021

Суддя Т.Д. Лилак