ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2585/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Харківської міської ради, місто Харків,

до Виробничого кооператива "Схід", місто Харків,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківська міська рада, звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Виробничого кооператива "Схід", про стягнення 119 547,91 грн.

14 липня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити позовне провадження у справі № 922/2585/21. Розгляд справи № 922/2585/21 ухвалено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Сторонами, через реалізацію прав за статтями 42, 161, 165, 251 Господарського процесуального кодексу України сторонами сформовано та представлено суду заяви по суті справи: відзив (вх. 17934 від 02 серпня 2021 року) прийнятий до розгляду ухвалою суду від 18 серпня 2021 року.

Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

24 лютого 2010 року рішенням 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання за № 20/10 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" та рішенням 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21 грудня 2016 року № 461/16 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" Виробничому кооперативу "Схід" надано в оренду земельну ділянку загальною площею 0,0925 га, що розташована за адресою: вулиця Іллінська, будинок 67-А у місті Харкові. 13 червня 2018 року між Харківською міською радою (орендодавець, позивач у справі) та Виробничим кооперативом "Схід" (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди земельної землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0925 га, яка знаходиться за адресою вулиця Іллінська, будинок 67-А у місті Харкові, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1" з обов`язком останнього сплачувати щомісячно орендну плату у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, на орендаря покладений обов`язок самостійно обчислювати орендну плату з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки, визначеної законодавством, затвердженими Кабінетом Міністрів України формами (пункт 1, 9, 15 договору). Згідно із листа ГУ ДФС у Харківській області від 12 квітня 2021 року № 8193/5/20-40-40-12-10 відповідач сплатив орендну плату за земельну ділянку у 2018 році 132 000,00 грн., у 2019 році 287 898,89 грн., у 2020 році 221 350,00 грн. Як вказує позивач, за відповідачем рахується заборгованість зі сплати орендних платежів з 01 липня 2017 року по 31 грудня 2020 року у загальній сумі 119 547,91 грн., що послугувало підставою для звернення до господарського суду Харківської області.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина 1 статті 317 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

У відповідності до статей 122, 123 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється органами місцевого самоврядування.

За статтею 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 24 лютого 2010 року рішенням 41 сесії Харківської міської ради 5 скликання за № 20/10 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" та рішенням 10 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 21 грудня 2016 року № 461/16 "Про надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" надано Виробничому кооперативу "Схід" земельну ділянку загальною площею 0,0925 га, що розташована за адресою: вулиця Іллінська, будинок 67-А у місті Харкові.

13 червня 2018 року між Харківською міською радою (орендодавець, позивач у справі) та Виробничим кооперативом "Схід" (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди земельної землі, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 0,0925 га, яка знаходиться за адресою вулиця Іллінська, будинок 67-А у місті Харкові, для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. "А-1", з обов`язком останнього сплачувати щомісячно орендну плату у розмірі 8% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. При цьому, на орендаря покладений обов`язок самостійно обчислювати орендну плату з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки, визначеної законодавством, затвердженими Кабінетом Міністрів України формами.

Будь-яких доказів визнання в судовому порядку договору оренди земельної ділянки від 13 червня 2018 року недійсним матеріали справи не містять. А відтак, неспростованою у встановленому законом порядку є обставина правомірності договору оренди земельної ділянки від 13 червня 2018 року, об`єктом якого виступає земельна ділянка загальною площею 0,0925 га, яка знаходиться за адресою вулиця Іллінська, будинок 67-А у місті Харкові.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 Земельного кодексу України у вищевказаній редакції).

Відповідно до статей 15, 21 Закону України "Про оренду землі" розмір орендної плати є істотною умовою такого правочину.

Відповідно до пункту 9 договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем щомісячно у грошовій формі на рахунок управління Державної казначейської служби України у м. Харкові Харківської області. Інформація щодо реквізитів отримується у відповідному органі державної податкової служби за місцем знаходження земельної ділянки. Розмір орендної плати за земельну ділянку на рік згідно з рахунком № 534/17 від 28 вересня 2017 року становить 8% від нормативної грошової оцінки.

Тобто, обов`язок орендаря сплачувати орендну плату з урахуванням зміненого індексу нормативно грошової оцінки випливає безпосередньо з чинного законодавства, та не залежить чи були внесені зміни до договору оренди чи ні; не враховано, що згідно положень Податкового кодексу України індекс інфляції (індекс споживчих цін) безпосередньо впливає на індексацію нормативної грошової оцінки земель, що відповідно до пункту 10 договору вказує на обов`язок орендаря здійснювати оплату з урахуванням цих змін.

Відповідно до пункту 9 підрозділу 6 розділу XX "Перехідні положення" Податкового кодексу України індекс споживчих цін за 2017-2023 роки, що використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, застосовується із значенням 100 відсотків. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять: 1996 рік - 1,703, 1997 рік - 1,059, 1998 рік - 1,006, 1999 рік - 1,127, 2000 рік - 1,182, 2001 рік - 1,02, 2005 рік - 1,035, 2007 рік - 1,028, 2008 рік - 1,152, 2009 рік - 1,059, 2010 рік - 1,0, 2011 рік - 1,0, 2012 рік - 1,0, 2013 рік - 1,0, 2014 рік - 1,249, 2015 рік - 1,433 (крім сільськогосподарських угідь) та 1,2 - для сільськогосподарських угідь (рілля, перелоги, сіножаті, пасовища, багаторічні насадження), 2016 рік для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) - 1,0, для земель несільськогосподарського призначення - 1,06, 2017 рік - 1,0, 2018 рік - 1,0, за 2019 1,0.

Нормативна грошова оцінка земель за 2002, 2003, 2004 та 2006 роки не індексувалася.

Законодавство не містить положень, які встановлюють обов`язок застосовувати коефіцієнт індексації перспективно. Натомість, сама базова величина нормативної грошової оцінки земель застосовується після введення її в дію.

Розрахунок заявленої у справі суми заборгованості наведений позивачем у тексті позовної заяви з урахуванням індексації.

Господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (пункт 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17 грудня 2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Враховуючи наведене, судом проведено перерахунок заявленої до стягнення суми орендної плати, який склав: з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2018 року - 148 885,02 грн. (розмір орендної визначеної у договорі) / на шість місяців х 1 (добуток коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017 рік); з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року 297 770,08 грн. (розмір орендної визначеної у договорі) х 1 (добуток коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2018 рік); з 01 січня 2020 року о 28 лютого 2020 року 49 628,34 грн. (розмір орендної визначеної у договорі) / на два місяця х 1 (добуток коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2019 рік); з 01 березня 2020 року по 30 квітня 2020 року орендна плата не нараховується та не сплачується за рішенням 34 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 18 березня 2020 року "Про внесення змін до рішення 31 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 27 листопада 2019 року № 1814/19 "Про бюджет міста Харкова на 2020 рік" відповідно до Закону України "Про внесення змін до податкового кодексу України та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникнення і поширення корона вірусної хвороби (COVID-19); з 01 травня 2020 року по 31 грудня 2020 року 198 513,36 грн. (розмір орендної визначеної у договорі) / на вісім місяців х 1 (добуток коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель за 2019 рік)

Згідно проведеного перерахунку, в межах визначених позивачем періодів, сум, на які здійснювалось нарахування, встановлено, що заявлена до стягнення підлягає сума боргу з орендної плати за період 01 липня 2018 року по 31 грудня 2020 року становить 694 796,80 грн. Водночас, враховуючи сплату відповідачем за 2018 рік, за 2019 рік, за 2020 року орендної плати в розмірі 641 248,89 грн., що в перерахунку за визначений позивачем період з 01 липня 2018 року по 31 грудня 2020 року складає 575 248,89 грн. (із вирахуванням 66 000,00 грн. сплачених відповідачем за період з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року, які не входять до заявленого позивачем періоду), стягненню з відповідача підлягає сума 119 547,91 грн.

При цьому суд зауважує, що використання землі є платним і отримуючи земельну ділянку у користування орендар бере на себе тягар сплати кожного місяця орендної плати із врахуванням індексації, визначеної законодавством, та затвердженої Кабінетом Міністрів України формами, а відтак у 2018 році відповідач користуючись земельною ділянкою за період який не охоплений позовними вимогами (з 01 січня 2018 року по 30 червня 2018 року) повинен був дотримуватись своїх договірних зобов`язань, шляхом сплати орендної плати, що зумовлює відсутність у відповідача передплати у сумі 66 000,00 грн. та її врахування в рахунок заборгованості.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню, з урахуванням вище викладеного.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, пунктом 2 частини 1 статті 129, статтями 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Виробничого кооператива "Схід" (61093, місто Харків, вулиця Іллінська, будинок 67-А, ідентифікаційний код юридичної особи 06653884) на користь Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 7, ідентифікаційний код юридичної особи 04059243) заборгованість зі сплати орендної плати у сумі 119 547,91 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 2 270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень цього Кодексу.

Повне рішення складено "08" вересня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2585/21