ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 923/496/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Діброви Г.І.

суддів: Принцевської Н.М., Савицького Я.Ф.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області

на рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року, м. Херсон, суддя Закурін М.К., повний текст рішення складено та підписано 26.05.2021 року

у справі №923/496/21

за позовом Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області

до відповідача Фізичної особи-підприємця Палян Михайла Роміковича, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області

про стягнення 39915 грн. 58 коп.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У квітні 2021 року Чаплинське сільське споживче товариство, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області звернулося до Господарського суду Херсонської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Палян Михайла Роміковича, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, у якому просило стягнути з відповідача 39 915 грн. 58 коп. орендної плати, з яких 9 870 грн. 68 коп. за договором оренди торговельного місця №4 від 15.05.2020 року та 30 044 грн. 90 коп. за договором оренди торговельного місця №5 від 21.05.2020 року, а також вирішити питання про відшкодування на свою користь за рахунок відповідача судового збору у розмірі 2 270 грн.

Мотивуючи вимоги позовної заяви, позивач зазначив, що відповідачем, всупереч умов укладених між сторонами по справі договорів оренди торговельного місця №4 від 15.05.2020 року та №5 від 21.05.2020 року, плата за оренду торговельних місць не здійснювалась, внаслідок чого, заборгованість Фізичної особи-підприємця Палян Михайла Роміковича, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області перед Чаплинським сільським споживчим товариством, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області склала 39915 грн. 58 коп.

У зв`язку з тим, що на час подання позову відповідачем вказана вище сума заборгованості не сплачена, позивач звернувся до господарського суду з відповідним позовом.

Рішенням Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 у позовних вимогах Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області до Фізичної особи-підприємця Палян Михайла Роміковича, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області про стягнення орендної плати у розмірі 39915 грн. 58 коп. - відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у позові, Господарський суд Херсонської області зазначив, що позивачем не надано доказів безпосередньої передачі майна в оренду та доказів виконання умов договору обома сторонами, при цьому, надані відповідачем аргументи щодо відсутності договірних відносин з оренди є більш переконливим.

За наведених обставин, на думку суду першої інстанції, через не передання майна в оренду у відповідача не виник обов`язок зі сплати орендної плати за таке користування, а тому позовні вимоги позивача є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Чаплинське сільське споживче товариство, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області з рішенням суду першої інстанції не погодилося, тому звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 скасувати в повному обсязі та ухвалити нове рішення, за яким позовні вимоги Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області до Фізичної особи-підприємця Палян Михайла Роміковича, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області про стягнення орендної плати у розмірі 39 915 грн. 58 коп. задовольнити у повному обсязі; прийняти до уваги докази, які було подано до суду разом із відповіддю на відзив.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Зокрема, скаржник, посилаючись на обставини, викладені ним в позовній заяві, зазначив, що на адресу суду ще до винесення оскаржуваного рiшення було направлено відповідь на вiдзив з додатками, якi мiстили меморiальнi ордери, що свiдчили про сплату орендної плати Паляном Михайлом та вiдповiдно i свiдчили про фактичне виконання умов договору. Також, як зазначив скаржник, до суду першої інстанції було надано Витяг з Державного земельного кадастру, який пiдтверджує, на його думку, той факт, що земельна дiлянка з кадастровим номером № :03:001:0974, яка перебуває в постiйному користуваннi Чаплинського ССТ на пiдставi Державного акту на право постiйного користування землею серія ХС XVIII, який видано 24 лютого 1994 року, розташована за адресою вул. Грушевського, 75 А в смт. Чаплинка Херсонської областi, вiдповiдно де й розташованi належнi Паляну М.Р. тимчасові споруди.

Натомість, як вказав позивач, судом першої інстанції, вказана вiдповiдь на вiдзив на момент винесення рiшення не була отримана, оскiльки судом, всупереч вимогам ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, встановлено занадто стислi строки на подання вiдповiдi на вiдзив.

Так скаржник зауважив, що для надання вiдзиву вiдповiдачу було надано строк до 15 травня 2021 року. На адресу Чаплинського ССТ вiдзив було скеровано 14 травня 2021 року, який отримано 18 травня 2021 року, тобто лише за два днi до закiнчення строку на подання вiдповiдi на відзив, а тому, скаржнику не вистачило часу для підготовки відповіді на відзив та подання доказiв, з огляду на що, вiдповiдь на відзив була надiслана поштою на адресу суду 24 травня 2021 року.

З огляду на зазначені вище обставини, позивач вважає оскаржуване рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 таким, що ухвалене з порушенням процесуального права в частині розумності процесуальних строків, оскiльки розумним є строк, якщо вiн передбачає час, достатнiй, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дiї, та вiдповiдає завданню господарського судочинства, а відтак підлягає скасуванню.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21, розгляд справи призначено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

25.08.2021 року поштою через канцелярію до Південно-західного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, у якому Фізична особа-підприємець Палян Михайло Ромікович, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області без задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 без змін. Відзив колегією суддів долучено до матеріалів справи.

Зокрема, відповідач у відзиві звернув увагу колегії суддів Південно-західного апеляційного господарського суду на ту обставину, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи щодо наявності акту приймання-передачі у спірних правовідносинах, як достатнього та допустимого доказу для встановлення факту передачі майна.

Крім того, Фізична особа-підприємець Палян Михайло Ромікович, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, посилаючись на доводи, викладені ним у відзиві на позовну заяву, зазначив, що позивачем не передавались в оренду відповідачу у визначений договорами спосіб «торгівельні місця», не надано у передбачений законодавством та встановлений судом строк належних та допустимих доказів передачі такого майна відповідачу, користування цим майном та сплати орендної плати, не доведено факт належності земельної ділянки під тимчасовими спорудами Паляна М.Р. до плану зовнішніх меж земельної ділянки площею 2,45 га згідно Державного акту на право постійного користування землею, зареєстрованого 24.02.1994 року №50, що є, на його думку, підставами для відмови у заявленому позові.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Приписи п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначають, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму (що станом на момент подання позову у даній справі складає 227 000 грн. 00 коп.).

В порядку спрощеного провадження за законом підлягають розгляду малозначні справи, і в даному випадку єдиним критерієм для такого розгляду є саме ціна позову. Судова колегія дійшла висновку, що у даному випадку справа № 923/496/21 відповідає ознакам малозначної справи за законом, оскільки ціна позову складає 39915 грн. 58 коп.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржене у справі рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області не потребує задоволення, а рішення Господарського Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 не потребує скасування, виходячи з наступного.

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Чаплинське сільське споживче товариство, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, зареєстроване 17.12.1991 року, дата запису:15.06.2005 року, номер запису:0000155.

Зі Статуту Чаплинського сільського споживчого товариства, затвердженого рішенням загальних зборів членів Чаплинського споживчого товариства, оформленого протоколом від 29.03.2016 року №1 вбачається, що Чаплинське сільське споживче товариства є добровільним об`єднанням фізичних та/або юридичних осіб для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану, задоволення споживчих потреб його членів шляхом організації торговельного обслуговування, закупівлі сільськогосподарської продукції, сировини, виробництва продукції та надання інших послуг.

Пунктом 1.7 Статуту передбачено, що Споживче товариство має право від свого імені укладати угоди, придбавати майно і набувати майнові та особисті немайнові права, нести зобов`язання, бути позивачем та відповідачем у судах.

Предметом діяльності Споживчого товариства є господарська діяльність, не заборонена законодавством та визначена Статутом, зокрема, Товариство може надавати в оренду й експлуатацію власне чи орендоване нерухоме майно.

Відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ХС ХVІІІ від 24.02.1994 року, Чаплинському сільському споживчому товариству надано у постійне користування 2,45 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування, на підставі рішення Чаплинської селищної ради народних депутатів від 26.10.1993 року №173.

З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Фізична особа підприємець Палян Михайло Ромікович, зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності 25.07.2011 року, номер запису: 0002393. Видами діяльності останнього, поміж іншого є: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами; 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

15.05.2021 року, між Чаплинським сільським споживчим товариством, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Палян Михайлом Роміковичем, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області (орендар), укладено договір оренди торговельного місця № 4, за умовами п. 1.1. якого орендодавець надав орендарю у тимчасове платне користування для провадження торговельної діяльності та/або надання послуг торговельного місця - предринкова площа, загальною площею 24 м2, 12 торгових місць, що розташовані на території ринку за адресою: Грушевського 75а/14.

Об`єкт оренди надавався орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності, а саме: здійснення торговельної діяльності (п. 1.3. договору).

Орендодавець передає орендарю об`єкт оренди протягом 3 робочих днів після укладення цього договору за актом приймання-передачі (додаток 1), який є невід`ємною частиною цього договору, в якому сторони зазначають стан об`єкта оренди на момент передачі; обов`язок зі складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця (пункт 2.1 договору).

Орендар набуває права користування об`єктом оренди з моменту підписання акту приймання-передачі (пункт 2.2 договору).

Розділом 3 договору оренди визначено орендну плату та порядок розрахунків за користування об`єктом оренди. А саме: орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів господарської діяльності орендаря та фактичного використання ним об`єкта оренди (п. 3.2. договору); загальний розмір орендної плати за місяць користування об`єктом оренди становить 1260 грн. з урахуванням ПДВ (п. 3.3. договору).

За вказаним вище договором, орендодавець зобов`язався, зокрема, передати у тимчасове користування орендарю об`єкт оренди на умовах і в строк, передбачений договором (п. 4.1.1. договору), а орендар, в свою чергу, зобов`язався, зокрема, у визначений договором термін прийняти об`єкт оренди у тимчасове платне користування, та дотримуватися режиму роботи ринку (п. 4.3.1. договору).

Договір діє з 15.05.2020 року до 15.05.2030 року включно.

Вказаний вище договір підписано сторонами та посвідчено печаткою позивача. Доказів щодо припинення дії договору, його розірвання у повному обсязі або в частині матеріали справи не містять.

Також, в подальшому, 21.05.2020 року між Чаплинським сільським споживчим товариством, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Палян Михайлом Роміковичем, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області (орендар), укладено договір оренди торговельного місця № 4, за умовами п. 1.1. якого, орендодавець надав орендарю у тимчасове платне користування для провадження торговельної діяльності та/або надання послуг торговельного місця - предринкова площа, загальною площею 72 м2, 36 торгових місць, що розташовані на території ринку за адресою: Грушевського 75а/14. Об`єкт оренди надавався орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності, а саме: здійснення торговельної діяльності промисловими товарами (п. 1.3. договору).

Орендодавець передає орендарю об`єкт оренди протягом 3 робочих днів після укладення цього договору за актом приймання-передачі (додаток 1), який є невід`ємною частиною цього договору, в якому сторони зазначають стан об`єкта оренди на момент передачі; обов`язок зі складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця (пункт 2.1 договору).

Орендар набуває права користування об`єктом оренди з моменту підписання акту приймання-передачі (пункт 2.2 договору).

Розділом 3 договору оренди визначено орендну плату та порядок розрахунків за користування об`єктом оренди. А саме: орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів господарської діяльності орендаря та фактичного використання ним об`єкта оренди (п. 3.2. договору); загальний розмір орендної плати за місяць користування об`єктом оренди становить 3780 грн. з урахуванням ПДВ (п. 3.3. договору).

За вказаним вище договором, орендодавець зобов`язався, зокрема, передати у тимчасове користування орендарю об`єкт оренди на умовах і в строк, передбачений договором (п. 4.1.1. договору), а орендар, в свою чергу, зобов`язався, зокрема, у визначений договором термін прийняти об`єкт оренди у тимчасове платне користування, та дотримуватися режиму роботи ринку (п. 4.3.1. договору).

Договір діє з 21.05.2020 року до 20.05.2030 року включно.

Вказаний вище договір підписано сторонами та посвідчено печаткою позивача. Доказів щодо припинення дії договору, його розірвання у повному обсязі або в частині матеріали справи не містять.

Відповідно до Паспорту прив`язки від 10.06.2020 року за реєстраційним № 8/08-02-27/2020, виданого Відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та надзвичайних ситуацій Чаплинської районної державної адміністрації, Паляну М.Р. дозволено розмістити споруди для здійснення підприємницької діяльності трьох павільйонів на земельній ділянці площею 72 кв. м за адресою: Херсонська область, Чаплинський район, смт. Чаплинка, вул. Грушевського, 75а.

Також, за Паспортом прив`язки від 10.06.2020 року за реєстраційним № 6/08-02-27/2020, виданого Відділом містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та надзвичайних ситуацій Чаплинської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 дозволено розмістити споруди для здійснення підприємницької діяльності торгового павільйону на земельній ділянці площею 24 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до схем розміщення тимчасових споруд, наявних в матеріалах справи як додатках до вказаних вище паспортів прив`язки, такі тимчасові споруди знаходяться поза територією ринку.

На переконання позивача, у відповідності до умов укладених вище договорів оренди торговельних місць, відповідач не виконує взятих на нього господарських зобов`язань щодо сплати відповідних коштів за оренду, у зв`язку із чим, у останнього виникла заборгованість за договором від 15.05.2020 року №4 у розмірі 11 445 грн. 68 коп., за договором від 21.05.2020 року №5 у розмірі 33 824 грн. 90 коп. На підтвердження зазначеної вище заборгованості, позивачем до суду подано відповідні розрахунки за підписом головного бухгалтера Л.О. Мальченко.

03.03.2021 року Чаплинським сільським споживчим товариством на адресу ОСОБА_1 поштовим повідомленням було направлено досудове попередження №17, у відповідності до якого, позивач вимагав у відповідача сплати заборгованості за договорами оренди до 15.03.2021 року у розмірі 35 280 грн. Вказане вище попередження отримане відповідачем 05.03.2021 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

З довідки Чаплинської селищної ради від 13.05.2021 року за вих. №836/02-19 вбачається, що земельна ділянка, на якій розташовані тимчасові споруди, які перебувають у користуванні ОСОБА_1 , площе 72, 0 кв. м. та 24, 0 кв. м. належить до земель комунальної власності та визначені як проїзд, у відповідності до генерального плану селища Чаплинка, належать до земель запасу. Належність вказаної вище земельної ділянки до земель, які перебувають згідно Державного акта на право постійного користування серія ХС ХVІІІ від 24.02.1994 року у користуванні Чаплинського сільського споживчого товариства, площею 2,45 га встановити неможливо.

26.05.2021 року у справі №923/496/21 Господарським судом Херсонської області було ухвалено оскаржуване позивачем рішення щодо відмови Чаплинському сільському споживчому товариству, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області у позовних вимогах до Фізичної особи-підприємця Палян Михайла Роміковича, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області про стягнення 39915 грн. 58 коп.

28.05.2021 року до Господарського суду Херсонської області від позивача надійшла відповідь на відзив ОСОБА_1 , у якому скаржник, посилаючись на додані до відповіді на відзив документи зазначив про факт користування відповідачем торгівельними місцями.

Відповідь на відзив ОСОБА_1 , була надіслана на адресу Господарського суду Херсонської області поштовим повідомленням, оформленим 24.05.2021 року, про що свідчить наявна у матеріалах справи квитанція Укрпошти.

До наведеної вище відповіді, скаржником було додано Інформаційну довідку щодо відомостей про право власності/право постійного користування позивачем земельної ділянки, на підставі Державного акта від 24.02.1994 року, копію Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0974, загальною площею 2.1074 га, призначеної для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), дата державної реєстрації земельної ділянки 08.10.2020 року; копії меморіальних ордерів: від 13.08.2020 року на суму 1 134 грн., призначення платежу Оплата за надання торговельного місця зг. №СФ000835 від 03.08.2020 року, ОСОБА_1 ; від 24.06.2020 року на суму 315 грн., призначення платежу: оплата за надання торговельного місця, ОСОБА_1 ; від 13.08.2020 року, на суму 378 грн., призначення платежу: оплата за надання торговельного місця зг. рах. №СФ 000844 від 03.08.2020 року, ОСОБА_1 ; від 02.07.2020 року на суму 3528 грн., призначення платежу: оплата за надання торговельного місця, ОСОБА_1 .

Вказану вище відповідь на відзив, разом із доданими до неї документами судом першої інстанції не було розглянуто у зв`язку із тим, що остання надійшла до суду після ухвалення оскаржуваного рішення від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.

Інших належних та допустимих доказів, як то, актів приймання передачі спірного орендованого майна, рахунків фактур тощо матеріали господарської справи №923/496/21 не містять.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є наявність або відсутність підстав для стягнення з Фізичної особи-підприємця Палян Михайла Роміковича, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області на користь Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області суми нарахованої позивачем заборгованості за договорами оренди торгівельних місць у розмірі 39915 грн. 58 коп.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви неприйняття аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції.

Як встановлено колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, основним аргументом скаржника за текстом апеляційної скарги, вимогами якої є скасування оскаржуваного рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21, з тієї підстави, що судом першої інстанції не з`ясовано обставини справи та порушено норми процесуального права в частині розумності процесуальних строків, необхідних для надання до суду відповіді на відзив. При цьому, апелянт за доводами апеляційної скарги наголошує лише на тій обставині, що надані ним до відповіді на відзив докази мають вирішальне значення та не були подані вчасно з поважних причин.

З огляду на наведене вище та у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що апеляційний перегляд справи № 923/496/21 за апеляційною скаргою Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року відбувається за наявними у справі і додатково поданими доказами. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, шляхом дослідження доказів, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, у даному випадку, предметом апеляційного оскарження є встановлення наявності або відсутності обставин для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції у зв`язку із порушенням норм процесуального права, а саме наданням позивачу недостатнього процесуального строку для подання до суду відповіді на відзив з додатками, які на думку позивача мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

Щодо доводів позивача, наведених в апеляційній скарзі відносно порушення судом першої інстанції норм процесуального закону в частині ненадання йому достатнього строку для підготовки та подання відповіді на відзив з відповідними додатками, колегія суддів зазначає таке.

Як вбачається судом апеляційної інстанції з ухвали Господарського суду Херсонської області про відкриття та визначення форми провадження у справі №923/496/21 від 15.04.2021 року, місцевим господарським судом було зазначено: прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; справу розглядати за правилами спрощеного провадження без повідомлення та виклику учасників справи; установити фізичній особі-підприємцю Палян Михайлу Роміковичу строк для подачі відзиву на позов 15.05.2021, а заперечення 25.05.2021; установити Чаплинському сільському споживчому товариству строк для подачі відповіді на відзив 20.05.2021.

Оцінивши матеріали справи в розрізі ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд приходить до висновку, що справа №923/496/21 підставно віднесена місцевим господарським судом до справ, що розглядаються в порядку спрощенного позовного провадження.

В силу дії ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. А отже, у даному випадку, суд першої інстанції правомірно вирішив скористатися своїм правом провести розгляд справи без виклику сторін, без проведення судового засідання та без призначення розгляду справи на конкретну дату.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі (ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, судом першої інстанції, правомірно, в межах процесуального строку, визначеного вимогами ч. 2 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, здійснено розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін по справі, яка є малозначною, оскільки оскаржуване рішення ухвалене 26.05.2021 року.

Як судом апеляційної інстанції було встановлено раніше, ухвалою Господарського суду Херсонської області про відкриття та визначення форми провадження у справі №923/496/21 від 15.04.2021 року Фізичній особі-підприємцю Палян Михайлу Роміковичу установлено строк для подачі відзиву на позов до 15.05.2021 року, заперечення 25.05.2021 року; установлено Чаплинському сільському споживчому товариству строк для подачі відповіді на відзив до 20.05.2021 року. Вказана вище ухвала отримана позивачем 19.04.2021 року про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення від 20.04.2021 року.

Згідно зі ст. 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних принципів господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом. Статтею 114 цього Кодексу визначено, що суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

За вимогами ч. 4 ст. 166 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Таким чином, виходячи з норми вказаної вище статті, вбачається, що при підготовці відповіді на відзив застосовуються правила, які передбачені діючим процесуальним законом і саме суд має встановлювати строк, необхідний для подання такої відповіді.

Отже, зважаючи на прерогативу суду у питанні встановлення достатнього строку для подання стороною господарського процесу відповіді на відзив, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції правомірно визначено позивачу строк для подання такої відповіді до 20.05.2021 року, оскільки такі дії суду першої інстанції, зважаючи на своєчасне повідомлення сторін про дату час та місце відкриття провадження у справі, не призвели до порушень процесуального закону при ухваленні оскаржуваного рішення.

Разом з тим, згідно із вимогами ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

Як вбачається з матеріалів господарської справи, позивач не скористався наданим йому правом щодо подання відповідного клопотання про надання додаткового часу для подання відповіді на відзив, хоча мав таку можливість з огляду на можливість подати процесуальні документи, письмові та електронні докази до суду, вчинити інші процесуальні дії в електронній формі, з використанням власного електронного цифрового підпису, прирівняного до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», надіслав відповідь на відзив поза строками, встановленими судом першої інстанції, а саме 24.05.2021 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи поштова квитанція.

Колегія суддів зазначає, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, зважаючи на те, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою та кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України"), колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає, що вищенаведені обставини у повній мірі нівелюють доводи позивача про порушення норм процесуального закону судом першої інстанції щодо встановлення строку на подання відповіді на відзив до 20.05.2021 року у справі №923/496/21, а відтак, не приймаються колегією суддів до уваги.

Щодо вимоги скаржника, викладеної в апеляційній скарзі про прийняття судом апеляційної інстанції доказів, які було подано позивачем до суду першої інстанції разом з відповіддю на відзив, колегія суддів зазначає таке.

Оскільки, як було встановлено судом апеляційної інстанції раніше, Господарським судом Херсонської області під час розгляду справи №923/496/21 не було допущено порушень норм процесуального законодавства в частині надання достатнього строку на подання позивачем відповіді на відзив, документи, зазначені скаржником в апеляційній скарзі, у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, не приймаються колегією суддів в якості доказів по даній справі.

Але, оскільки доводи апеляційної скарги ґрунтуються також і на цих документах, судова колегія зазначає наступне.

Зі змісту наданих документів, а саме, з: Інформаційної довідки щодо відомостей про право власності/право постійного користування позивачем земельної ділянки, на підставі Державного акта від 24.02.1994 року, копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, кадастровий номер :03:001:0974, загальною площею 2.1074 га, призначеної для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (адміністративних будинків, офісних приміщень та інших будівель громадської забудови, які використовуються для здійснення підприємницької та іншої діяльності, пов`язаної з отриманням прибутку), дата державної реєстрації земельної ділянки 08.10.2020 року; копій меморіальних ордерів: від 13.08.2020 року на суму 1 134 грн., призначення платежу Оплата за надання торговельного місця зг. №СФ000835 від 03.08.2020 року, ОСОБА_1 ; від 24.06.2020 року на суму 315 грн., призначення платежу: оплата за надання торговельного місця, ОСОБА_1 ; від 13.08.2020 року, на суму 378 грн., призначення платежу: оплата за надання торговельного місця зг. рах. №СФ 000844 від 03.08.2020 року, ОСОБА_1 ; від 02.07.2020 року на суму 3528 грн., призначення платежу: оплата за надання торговельного місця, ОСОБА_1 , не вбачається наявність обставин щодо прийняття відповідачем торгівельних місць, які є об`єктами договорів оренди, укладених між позивачем та відповідачем.

Так, з меморіальних ордерів, перелічених вище, не вбачаться, що відповідачем було здійснено оплату саме за торгівельні місця, обумовлені договорами, оскільки в призначенні платежу у кожному меморіальному ордері, наданому позивачем, не вказано підставу для перерахування коштів на рахунок останнього, зокрема, договір оренди, або за які саме торгівельні місця здійснено оплату тощо. При цьому, меморіальні ордери від 13.08.2020 року на суму 1 134 грн. та 378 грн. містять посилання на рахунки №СФ000835 від 03.08.2020 року та №СФ 000844 від 03.08.2020 року, які відсутні в матеріалах справи та які б могли підтвердити факт виставлення рахунків саме за спірні орендовані відповідачем торгівельні місця.

Позивачем не доведено ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції, що відповідачем була здійснена часткова оплата саме на виконання зобов`язань за спірними договорами оренди, оскільки загальна сума сплати відповідачем за серпень 2020 року не співпадає з розміром заборгованості за той же період, нарахованої позивачем та визначеної у наданому суду розрахунку заборгованості, а інші суми оплати Фізичної особи підприємця Палян М.Р. є відмінними від розміру орендної плати, визначеної як у договорі оренди №4, так і в договорі №5. Протилежного скаржником ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції доведено не було.

Крім того, сторонами не доведено суду, що між ними не існують правовідносини оренди за іншими договорами оренди.

Верховний Суд у постанові від 20.08.2018 року у справі №925/1596/16 визнав, що при вирішенні питання щодо визначення початку користування орендованим майном (момент виникнення орендних правовідносин та відповідних прав та обов`язків) та щодо обрахування початку перебігу строку оренди має значення наявність будь-якого належного доказу, що підтверджує відповідні обставини, а не виключно документу під назвою «акт приймання-передачі», передбаченого ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України, що підтверджує прийняття майна в оренду.

Отже, у випадку відсутності такого доказу як акт приймання-передачі орендованого майна, позивач повинен підтвердити наявність орендних відносин іншими належними та допустимими доказами, які б підтвердили факт передачі торгівельних місць в оренду відповідачу або доказів провадження підприємницької діяльності відповідачем на таких місцях.

Однак, достовірних та належних доказів з підстав, зазначених вище, скаржником надано не було, що унеможливлює встановлення судом факту користування Фізичною особою-підприємцем Палян М.Р. об`єктів оренди, який за текстом процесуальної заяви по суті справи №923/496/21 підтверджує відсутність факту передання останньому орендованого майна.

Аналогічну правову позицію викладено також у постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №914/1479/18.

Переглядаючи справу №923/496/21 в апеляційному порядку по суті, у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України, ст. 15, 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України підставою для захисту прав (охоронюваних законом інтересів) є їх порушення, невизнання або оспорення. Тому задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права відповідачем з урахуванням належності обраного способу судового захисту.

Зокрема, ст. 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. При цьому позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту. Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з положеннями ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Відповідно до приписів ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст.638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з положеннями ст.193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічну норму містить ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України, згідно з якою за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно з ч. 1, 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

У даній справі судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 15.05.2021 року та 21.05.2020 року, між Чаплинським сільським споживчим товариством, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області, (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Палян Михайлом Роміковичем, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області (орендар), укладено договори оренди торговельного місця № 4, №5, за умовами п. 1.1. яких орендодавець надав орендарю у тимчасове платне користування для провадження торговельної діяльності та/або надання послуг торговельного місця - предринкова площа, загальною площею 24 м2, 12 торгових місць та 72 м2, 36 торгових місць відповідно, що розташовані на території ринку за адресою: Грушевського 75а/14.

Об`єкти оренди надавалися орендодавцем у тимчасове платне користування орендарю для провадження торговельної діяльності, а саме: здійснення торговельної діяльності (п. 1.3. договорів).

Орендодавець передає орендарю об`єкти оренди протягом 3 робочих днів після укладення договорів за актами приймання-передачі (додаток 1 до договорів), які є невід`ємною частиною договорів, в якому сторони зазначають стан об`єкта оренди на момент передачі; обов`язок зі складання акта приймання-передачі покладається на орендодавця (пункт 2.1 договорів).

Орендар набуває права користування об`єктами оренди з моменту підписання актів приймання-передачі (пункт 2.2 договорів).

Розділом 3 договорів оренди визначено орендну плату та порядок розрахунків за користування об`єктом оренди. А саме: орендна плата підлягає сплаті незалежно від результатів господарської діяльності орендаря та фактичного використання ним об`єкта оренди (п. 3.2. договору); загальний розмір орендної плати за місяць користування об`єктом оренди становить 1260 грн. та 3780 грн. відповідно з урахуванням ПДВ (п. 3.3. договорів).

За вказаними вище договорами, орендодавець зобов`язався, зокрема, передати у тимчасове користування орендарю об`єкти оренди на умовах і в строк, передбачений договором (п. 4.1.1. договорів), а орендар, в свою чергу, зобов`язався, зокрема, у визначений договором термін прийняти об`єкти оренди у тимчасове платне користування, та дотримуватися режиму роботи ринку (п. 4.3.1. договору).

Договір №4 діє з 15.05.2020 року до 15.05.2030 року включно, договір №5 діє з 21.05.2020 року до 20.05.2030 року включно.

Вказані вище договори підписано сторонами та посвідчено печаткою позивача. Доказів щодо припинення дії договорів, їх розірвання у повному обсязі або в частині матеріали справи не містять, як і не містять будь-яких доказів, які б підтверджували факт користування Фізичною особою-підприємцем Палян М.Р. об`єктів оренди на умовах укладених договорів.

За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.

Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.

Відтак, позиція суду першої інстанції, викладена ним в оскаржуваному рішенні від 26.05.2021 року у справі №923/469/21, що позивачем фактично не доведені обставини виконання договорів в частині передачі орендованого майна відповідачу у відповідності до вимог ст. 1 ст. 759 Цивільного кодексу України, є такою, що знайшла своє підтвердження під час апеляційного перегляду зазначеної вище справи. При цьому, обставини для скасування такого рішення, викладені скаржником в апеляційній скарзі є непереконливими та такими, які не приймаються колегією суддів до уваги.

Відповідно до діючого законодавства обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Рішення суду має прийматися у цілковитій відповідності з нормами матеріального та процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних та допустимих доказів у конкретній справі.

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що норми чинного законодавства місцевим господарським судом застосовані правильно, рішення відповідає приписам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, а мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 відповідає обставинам справи та вимогам закону і достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського роцесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чаплинського сільського споживчого товариства, смт. Чаплинка Чаплинського району Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 26.05.2021 року у справі №923/496/21 залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Г.І. Діброва

Судді Н.М. Принцевська

Я.Ф. Савицький