ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 915/324/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Ярош А.І.

суддів Діброви Г.І., Принцевської Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом

на рішення господарського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року

у справі № 915/324/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Південьбудресурс

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом

про стягнення коштів,

Товариство з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою №11-03/21 від 11.03.2021р., в якій просить суд стягнути з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» вартість поставленого за договором №23-121-01-20-06616 від 02.12.2020р. товару в сумі 230880,0 грн., та нарахованих 3% річних в розмірі 436,46 грн., зазначивши в резолютивній частині про продовження нарахування 3% річних на суму основного боргу до моменту остаточного виконання рішення суду, а також стягнення з відповідача судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

19.04.2021р. від позивача до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просить суд стягнути з відповідача вартість поставленого за договором товару в сумі 230880,0 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

12.05.2021р. від відповідача до суду надійшло клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, в якому відповідач зазначає, що провівши аналіз документів, які долучені до позовної заяви можна дійти наступного висновку: вартість адвокатських послуг про надання правничої допомоги має неспівмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних адвокатом робіт, так як наявна мінімальна кількість підготовлених документів, долучених до матеріалів справи; проведено мінімум аналітичної роботи адвокатом; витрати на правову допомогу не співмірні зі складністю справи, ціною позову та ін.; заявлена сума у розмірі 8000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності. У зв`язку з викладеним, відповідач просив суд зменшити витрати на правничу допомогу до 1000,0 грн.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року у справі № 915/324/21 (суддя Ткаченко О.В.) позовні вимоги з урахуванням зменшення задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» від імені якого діє відокремлений підрозділ «Южно-Українська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» вартість поставленого за договором №53-121-01-20-06616 від 02.12.2020р. товару в розмірі 230880,0 грн., 3469,75 грн. судового збору та 8000,0 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений, але не оплачений товар у сумі 230880,0 грн. є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також суд зазначив, що з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 8000,0 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Щодо посилань відповідача на неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката, то суд зазначає наступне. Приписами ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання. Відповідачем, в порушення ст. 74 ГПК України не подано суду жодного доказу на підтвердження обставин саме неспівмірності витрат, зокрема не подано жодних доказів на підтвердження існуючих ставок адвокатського гонорару, що дозволяло б суду оцінити вказані обставини. Враховуючи вищевикладене, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги.

Не погодившись з вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулось Державне підприємство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021 року у справі №915/324/21 в частині стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП ЮУ АЕС на користь ТОВ «Південьбудресурс» витрат на професійну (правничу) допомогу в сумі 8000,00 грн., та у відповідній частині ухвалити нове рішення, яким вимоги позивача зменшити до 1000,00 грн.

Апелянт не погоджується з рішенням Господарського суду Миколаївської області 01.06.2021 року у справі №915/324/21 в частині стягнення з апелянта на користь позивача витрат на професійну (правничу) допомогу в сумі 8000,00 грн., та вважає, що рішення винесено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, а тому рішення суду є незаконним, з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення 01.06.2021 року Господарський суд Миколаївській області дійшов висновку, що витрати на правову допомогу є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а саме, представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява №11-03/21 від 11.03.2021, з додатками; заява №22-03/21-04 від 22.03.2021; заява №14-04/21 від 14.03.2021 про зменшення розміру позовних вимог; відповідь на відзив №20-04/21 від 20.04.2021.

Більше того, суд послався на приписи ст.126 ГПК України, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання, а апелянтом, в порушення ст.74 ГПК України не подано суду жодного доказу на підтвердження обставин саме неспівмірності витрат, зокрема не подано жодних доказів на підтвердження існуючих ставок адвокатського гонорару, що дозволяло б суду оцінити вказані обставини.

Враховуючи зазначене вище, судом першої інстанції було відмовлено в задоволенні клопотання апелянта про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги так, як суд вбачає обґрунтованими та підтвердженими понесені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн.

На думку апелянта, ухвалюючи рішення, суд не прийняв до уваги, що 12.05.2021 року апелянт звернувся до суду з клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги (вх. №7120/21 ), в якому просив суд витрати на професійну правничу допомогу зменшити до 1000,00 грн., оскільки попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, понесених позивачем в сумі 8000,00 грн., не підтверджуються документально так, як згідно з положеннями ст.74 ГПК України позивач не довів надання йому послуг адвокатом на суму 8000,00 грн., а саме: вартість адвокатських послуг за договором №04- 03/21 від 04.03.2021 року про надання професійної правничої допомоги має не співмірний розмір з обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та виконаних робіт зазначених в позовній заяві так, як наявна мінімальна кількість підготовлених документів, які долучені до справи №915/324/21; проведено мінімум аналітичної роботи адвоката; заявлена сума за професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

До позовної заяви позивачем було долучено лише копію попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат, станом на 11.03.2021 року, відповідно до якого витрати на правову допомогу становили 8000,00 грн.; копію договору про надання правової (правничої) допомоги №04-03/21 від 04.03.2021 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери»; копію Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №317 від 20.04.2021 року, виданої адвокату Лохматову А.О.; копію ордеру серії ЗП №103928 від 04.03.2021 року на адвоката Лохматова А.О., які не підтверджують факт щодо наданих послуг і виконаних робіт та їх вартість.

Апелянт вважає, що висновок суду першої інстанції є передчасним тому, що суд ухвалив рішення в частині стягнення з апелянта судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. безпідставно тому, що на час ухвалення рішення в матеріалах справи були відсутні докази підтверджуючі понесені витрати.

Так, договір №04-03/21 від 04.03.2021 року був укладений з метою надання правової допомоги позивачеві у будь-яких справах, а позивач зобов`язався виплати Адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги та компенсацію фактичних витрат (п.1.2).

Відповідно до п.4.1 договору №04-03/21 за надання юридичної допомоги позивач зобов`язався виплатити гонорар Адвокатському об' єднанню в розмірі, погодженому сторонами, та оформлений окремою письмовою угодою.

04.03.2021 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» було укладено додаткову угоду №2, відповідно до умов якої оплата послуг з представництва інтересів позивача сплачується протягом 3-х робочих днів з дня підписання акту приймання - передачі наданої правничої допомоги по договору (п.3.1), шляхом перерахування відповідної суми коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання (п.3.3).

Проте, позивач направив до суду докази про понесені витрати, а саме: копію додаткової угоди №2 від 04.03.2021, копію акту №2 від 02.06.2021 року про приймання-передачу наданої правничої допомоги, копію рахунку №30 від 02.06.2021, копію платіжного доручення №162 від 02.06.2021 - після ухвалення рішення про стягнення з апелянта витрат на професійну (правничу) допомогу в сумі 8000,00 грн.

Більше того, в п.2.1 додаткової угоди №2 від 04.03.2021 року зазначено, що вартість послуг складає розрахунок 3% річних та індексу інфляції за прострочення оплати вартості поставлено товару, що не є предметом позовних вимог.

Відповідно до чинного законодавства, якщо стороною документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення (постанова палати КЦС ВС від 03.05.2018 року по справі №372/1010/16-ц).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин позивачем суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (постанова ВП ВС від 27.06.2018 у справі №826/1216/16).

Враховуючи, що зазначені вище докази на час ухвалення рішення суду були відсутні в матеріалах справи №915/324/21 - це є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (на професійну (правничу) допомогу в сумі 8000,00 грн.).

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 року відкрито апеляційне провадження по справі №915/324/21 за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом на рішення господарського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року. Ухвалено розглянути справу №915/324/21 в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ст. ст. 267, 268 Господарського процесуального кодексу України, судовою колегією встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заяв, а також заперечень щодо заявлених клопотань.

15.07.2021 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача ТОВ «Південьбудресурс», в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи апеляційним судом в порядку письмового провадження, шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття провадження на електронні адреси учасників процесу у зв`язку з тимчасовим припиненням Південно-західним апеляційним господарським судом поштових відправлень.

Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 02 грудня 2020 року за №53-123-01-20-06616 між державним підприємством національна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі заступника генерального директора відокремленого підрозділу Южно-Українська АЕС, як покупцем, та товариством з обмеженою відповідальністю Південьбудресурс, як постачальником, був укладений договір на постачання товару, відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати покупцю, а останній зобов`язався прийняти та сплатити товар код CPV 44160000-9 по ДК 021:2015-Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби (трубка латунна), у кількості, асортименті і цінам, зазначеним у специфікації №1, що є невід`ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару не раніше 2019 року (п.1.1 договору).

Відповідно до умов п. 2.1 договору, загальна вартість товару є твердою та складає 230880,0 грн. з ПДВ.

Умовами п. 2.2 договору його учасники узгодили, що за даним договором оплата відбувається протягом 45 робочих днів після постачання товару згідно специфікації №1 (додаток №1 до договору) та виконання постачальником умов п.п.3.2, 5.1 цього договору. Пеня за несвоєчасну оплату не нараховується.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що з товаром постачальник надає покупцю: видаткову накладну (в трьох примірниках) з відображенням коду товару згідно УКТ ЗЕД по-позиційно (для платників ПДВ); електронну податкову накладну, оформлену та зареєстровану в ЄРПН у встановленому чинним законодавством порядку в електронній формі з дотриманням вимог Законів України Про електронні документи та електронний документообіг та Про довірчі послуги у строки, визначені для реєстрації податкової накладної в ЄРПН; документ, підтверджуючий якість товару (згідно ТС.0.0905.0327)

Відповідно до п.5.1 договору приймання товару по кількості і якості здійснюється відповідно до інструкцій П-6 Про порядок приймання продукції по кількості і П-7 Про порядок приймання продукції по якості, СОУ НАЕК 038:2017 Управління закупівлями продукції. Організація вхідного контролю продукції АЕС.

Договір вступає в силу з моменту підписання обома сторонами та скріплення печаткою та діє до 31.12.2021р. (п.п.12.1, 12.2 договору).

Відповідно до специфікації №1 учасники договору узгодили види, технічні характеристики, кількість та вартість поставляємого товару (а.с.21).

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар (труба латунна ДКРНП Л68*1*4000) на загальну суму 230880,0 грн., що підтверджується наданою суду копією видаткової накладної №36 від 09.12.2020р. (а.с. 22), податкової накладної №36 від 09.12.2020р.

Станом на дату розгляду справи строк оплати настав. Відповідач, в порушення умов договору, за поставлений товар розрахувався не розрахувався та заборгованість складає 230880,0 грн, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, а також з вимогами про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн.

Оскільки відповідач не погоджується із оскаржуваним рішенням виключно у частині стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 8000 грн, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині задоволення решти позову перегляд рішення Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч.4 ст.126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, ч. 8 ст. 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність": договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п.4 ч. 1 ст.1).

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у позовній заяві позивачем надано попередній розрахунок судових витрат 800 грн витрат на правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 8 ст. 129 ГПК України, представником позивача повідомлено у позовній заяві № 11-03/21 від 11 березня 2021 та заяві про зменшення розміру позовних вимог № 14-04/21 від 14 квітня 2021, що Позивачем протягом п`яти днів після ухвалення рішення Суду будуть подані докази щодо суми судових витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом цієї справи.

04.03.2021 року між АО «Лохматов і партнери» та ТОВ «Південьбудресурс» укладено договір про надання правової допомоги №04-03/21.

Відповідно до умов п. 1.1 договору про надання правової допомоги від 04.03.2021р. №04-03/21, клієнт уповноважив адвокатське об`єднання на представництво його законних прав та інтересів, надавши адвокатському об`єднанню у повному обсязі без винятків та обмежень права, передбачені ст. ст. 55, 59 Конституції України, ст. ст. 42, 46, 47, 56, 58 Кримінального процесуального кодексу України, ст. ст. 27, 44 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 271 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. ст. 22, 28 Господарського процесуального кодексу України, ст. 10 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність. Зазначений перелік нормативно-правових актів не є вичерпним та може бути розширений з метою найбільш ефективної реалізації захисту прав та законних інтересів клієнта.

Умовами п.1.2 даного договору, його учасники узгодили, що адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника та надання правової допомоги для захисту прав, свобод і законних інтересів клієнта в будь-яких справах, що стосуються клієнта, а клієнт зобов`язується виплатити адвокатському об`єднанню винагороду за надання правової допомоги та компенсацію фактичних витрат з виконанням договору.

Відповідно до умов п.4.1 договору, за надання юридичної допомоги клієнт зобов`язується виплатити гонорар адвокатському об`єднанню в розмірі, погодженому сторонами та оформленому окремою письмовою угодою.

12.05.2021р. до господарського суду від відповідача надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату професійної правничої допомоги (вх. № 7120/21), в якому відповідач просить суд витрати на професійну правничу допомогу зменшити до 1 000, 00 грн.

Клопотання мотивоване тим, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,0 грн. не підтверджуються документально та не співмірні із складністю справи.

Відповідач зазначає, що адвокатом проведено мінімум аналітичної роботи адвоката; витрати на професійну правничу допомогу не співмірні зі складністю справи та ціною позову; заявлена сума у розмірі 8000,0 грн. за професійну правничу допомогу не відповідає критеріям реальності та розумності.

У рішенні суд першої інстанції зазначив, що розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення витрат в суді, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява №11-03/21 від 11.03.2021р. з додатками (розрахунки відсотків річних); заява №22-03/21-04 від 22.03.2021р.; заява №14-04/21 від 14.03.2021р. про зменшення розміру позовних вимог; відповідь на відзив №20-04/21 від 20.04.2021р. Всі документи підписані представником позивача адвокатом Лохматовим А.О.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, дійшов висновку, що в даній справі витрати на правову допомогу в сумі 8000,0 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Після винесення рішення у справі, 07.06.2021 року до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, до якої надано Акт №2 від 02.06.2021 приймання-передачі наданої правової допомоги, додаткову угоду №2 до договору №04-03/21 від 04.03.2021 року.

Актом №2 від 02.06.2021 приймання-передачі наданої правової допомоги (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги №04-03/21 від 04.03.2021 та додаткової угоди №2 від 04.03.2021 Сторони підтвердили надання Адвокатським об`єднанням «Лохматов і партнери» Позивачу наступної правової допомоги:

Ознайомлення з документами договірної 0,5 години 1000 500,00

справи.

Надання усних консультацій та роз`яснень, 0,5 години 1000 500,00

які стосуються предмету спору.

Розрахунок 3% річних та індексу інфляції 0,5 години 1000 500,00

за прострочення оплати вартості

поставленого товару.

Складання та підготовка до відправки 4,5 години 1000 4 500,00

позовної заяви до Господарського суду

Миколаївської області про стягнення

вартості поставленого за договором № 53-

123-01-20-06616 від 02.12.2020 товару в

розмірі 230 880 грн., 3% річних та індексу

інфляції за прострочення оплати вартості

поставленого товару.

Ознайомлення з відзивом, складання та 2 години 1000 2 000,00

підготовка до відправки відповіді на відзив,

заяви про зменшення розміру позовних

вимог та заяв в порядку ст.197 ГПК

України до Господарського суду

Миколаївської області.

ВСЬОГО: 8 000,00

Загальна вартість наданої правової допомоги (наданих послуг) склала 8 000,00 (вісім тисяч гривень 00 коп.) грн.

02.06.2021 Адвокатське об`єднання «Лохматов і партнери» виписало рахунок на оплату №30 від 02.06.2021 (наявний у матеріалах справи, направлений до Суду вих. № 03-06/21 від 03.06.21) на суму 8000 грн.

Зазначені послуги були сплачені Позивачем 02.06.2021 платіжним дорученням № 162 від 02.06.2021 (наявний у матеріалах справи, направлений до Суду вих. № 03- 06/21 від 03.06.21), тобто вже після судового засідання по справі.

Частиною 5 ст.129 ГПК України передбачено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд серед іншого враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи пропорційні ці витрати до предмета спору.

Тобто, законодавцем конкретизовано, що судові витрати повинні бути пов`язані з розглядом конкретної справи.

В постанові Великої палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц колегією суддів зазначено, що судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Відповідно до п.2 ч. 2 ст. 126 ГПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

У разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 цього Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (наведений правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18, від 21.01.2020 у справі № 916/2982/16, від 07.07.2020 у справі № 914/1002/19).

Отже, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок позивача відповідно до ст. 129 ГПК України має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до ч.3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (надання прослуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правичої допомоги. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04, п. 269).

За таких обставин, обґрунтованість та співмірність понесених витрат на професійну правничу допомогу слід досліджувати з урахуванням ст.13 ГПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на доводи апеляційної скарги, судовою колегією надається оцінка запереченням відповідача проти розміру витрат на професійну правничу допомогу.

У розумінні положень ч.5 ст.126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2020 у справі №920/13/19 наголосив, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч.4 ст.129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до ч.5 ст.129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч.4 ст.129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч.6,7,9 ст.129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч.4 ст.126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5-6 ст.126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, керуючись критеріями, що визначені ч.ч.5-7,9 ст.129 ГПК України, може з власної ініціативи не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч.5-7, ст.129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (до таких висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Так, за результатами аналізу наданого позивачем акту №2 від 02.06.2021 приймання послуг (робіт) до договору №04-03/21 від 04.03.2021 про надання правової допомоги та матеріалів справи, судовою колегією взято до уваги рівень складності справи, а саме що поставка товару відбулась за одним договором №53-121-01-20-06616 від 02.12.2020 року та фактично виконаний однією видатковою накладною №36 від 09.12.2020 року.

Судова колегія зауважує, що справа не представляє особливої складності, спір стосується стягнення заборгованості за поставлений товар, розмір якої визнаний відповідачем у відзиві на позову заяву.

Крім того, судова колегія зауважує, що від стягнення 3% річних, заявлених до стягнення у позовній заяві, позивач в подальшому відмовився у заяві про зменшення позовних вимог від 19.04.2021, при цьому до акту включено послугу з розрахунку інфляційних втрат, які у даній справі взагалі не заявлялись, тому така графа як «розрахунок 3% річних та індексу інфляції за прострочення оплати вартості товару» вартістю 500 грн. включена позивачем безпідставно.

Тому вказаний у акті час, витрачений на підготовку матеріалів адвокатом, суд вважає значно завищеним, зважаючи на кількість та складність документів, які містяться у справі.

Судова колегія зазначає, що позивачем не доведено особливої складності справи, співмірності та необхідності адвокатських витрат саме у заявленому розмірі, а також критерію розумності їхнього розміру; а тому, враховуючи фактичний об`єм наданих юридичних послуг, співмірність суми витрат із складністю справи та відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності, судова колегія доходить висновку про те, що сума витрат на адвоката в розмірі 8000,0 грн є непропорційною до предмету спору та ціни позову, а також обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

З огляду на вищевикладене, судова колегія доходить висновку про наявність підстав для зменшення суми заявлених до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» до 3500,00 грн.

У зв`язку з викладеним, судове рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення витрат на правову допомогу з 8000,00 грн до 3500,00 грн., в решті рішення залишається без змін.

Судова колегія звертає увагу, що у відповідності до приписів Закону України «Про судовий збір», судовий збір не сплачується при оскарженні судового рішення в частині вирішення питання розподілу судових витрат, оскільки ці питання не пов`язані з вимогами позову, але в обов`язковому порядку мають бути вирішені судом.

Однак, за відсутності клопотання відповідно до ст.7 Закону України «Про судовий збір», у суду відсутні підстави для повернення з Державного бюджету сплаченого апелянтом судового збору у розмірі 3405,00 грн за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року у справі №915/324/21.

Керуючись ст. ст. 126-129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Южно-Українська атомна електрична станція Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року у справі № 915/324/21 змінити в частині стягнення 8000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, стягнувши з Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі відокремленого підрозділу «Южно-Українська атомна електрична станція» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьбудресурс» 3500,00 (три тисячі п`ятсот) грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті рішення Господарського суду Миколаївської області від 01 червня 2021 року у справі № 915/324/21 залишити без змін.

Доручити Господарському суду Миколаївської області видати відповідний наказ.

Постанова в порядку статті 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя А.І. Ярош

Суддя Г.І. Діброва

Суддя Н.М. Принцевська