ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 Справа № 908/3408/20

м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65 зал №511

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),

суддів: Дармін М.О., Березкіна О.В.

секретар судового засідання Загреба В.С.

за участю представників:

від позивача: Шеремета Р.Б. адвокат, посвідчення №001358 від 31.07.2017

від відповідача: - Замета Н.О. представник, посвідчення №88 від 05.05.2020;

- Ареф`єва Ю.М. представник, посвідчення №235 від 05.05.2020

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 (суддя Колодій Н.А.; повне рішення оформлено і підписано 14.05.2021) та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 у справі №908/3408/20 (суддя Колодій Н.А.; додаткове рішення оформлено і підписано 14.05.2021)

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", Запорізька область, м. Бердянськ

до відповідача: Бердянської міської ради, Запорізька область, м. Бердянськ

про відшкодування шкоди, заподіяної рішенням органу місцевого самоврядування

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

Приватне акціонерне товариство "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Бердянської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної рішенням органу місцевого самоврядування у сумі 63130748,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тими обставинами, що рішенням Бердянської міської ради №3 від 22.12.2017 "Про майнові питання", яке визнано судом незаконним в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянськ гуртожитку за адресою: м.Бердянськ, вул. Горького, буд. 7, завдано збитки ПрАТ "БЗПТО" в розмірі 63130748,50 грн., які підлягають відшкодуванню.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 у справі №908/3408/20 в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" до Бердянської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної рішенням органу місцевого самоврядування в розмірі 63130748,50 грн., відмовлено.

Рішення мотивоване недоведеністю належними доказами факту понесення позивачем збитків та відсутністю причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданими збитками.

Окрім того, додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 у справі №908/3408/20 заяву Бердянської міської ради про ухвалення додаткового рішення та вирішення питання про розподіл судових витрат понесених відповідачем при розгляді справи №908/3408/20 - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на користь Бердянської міської ради 2438 грн. 74 коп. витрат понесених з розглядом справи №908/3408/20.

Суд визнав обґрунтованими підстави пропуску строку відповідачем на подання доказів та проаналізувавши їх в підтвердження факту понесених витрат на оплату послуг засобів поштового зв`язку і відряджень представників відповідача, дійшов висновку, що такі докази доводять факт понесених судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішеннями місцевого господарського суду, позивач - ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" через систему "Електронний суд" 02.06.2021 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 у справі №908/3408/20 та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ПрАТ "БЗПТО" до Бердянської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної рішенням органу місцевого самоврядування в розмірі 63030748,50 грн. - задовольнити в повному обсязі; скасувати повністю додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Бердянської міської ради про стягнення з ПрАТ "БЗПТО" 2438,74 грн. витрат, понесених з розглядом справи №904/3408/20.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Позивач не згоден з висновком суду першої інстанції щодо недоведеності факту понесення позивачем збитків внаслідок прийняття рішення Бердянської міської ради №3 від 22.12.2017 "Про майнові питання" та відсутності причинно-наслідкового зв`язку.

Позивач вказує, що судовим рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2020 у справі №908/2529/19, яке має преюдиційне значення, констатовано, що посадові особи Бердянської міської ради порушили процедуру, визначену Законом України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" та, як наслідок перевищили свої повноваження.

Позивач вважає, що поза увагою суду залишились факти, що Бердянська міська рада у п. 6 рішення №3 від 22.12.2017 "Про майнові питання" поклала на ПрАТ "БЗПТО" зобов`язання про передачу будівлі за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького, 6 у власність територіальної громади м. Бердянськ. ПрАТ "БЗПТО" повідомляло про звернення 27.02.2019 до ДДАБІ у Запорізькій області та початок будівельних робіт (реконструкція) гуртожитку та про те, що після отримання декларації про готовність товариство вважає можливим спільно з Бердянською міською радою вирішити питання щодо способу передачі гуртожитку.

Невиконання товариством обов`язку з передачі будівлі було підставою для звернення міської ради до суду у справі №908/1674/19 з позовом про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади.

Таким чином, наслідками прийняття Бердянською міською радою цього незаконного рішення, стало примусове відчуження на безкомпенсаційній основі 17/18 будівлі гуртожитку, яке належить ПрАТ "БЗПТО" на праві власності та перебуває у його статутному капіталі. Процедура такої передачі можлива лише після завершення процедури зменшення статутного капіталу товариства, яка визначена ст. 16 Закону України "Про акціонерні товариства".

Між тим рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2020 у справі №908/2529/19 визнано незаконним та скасовано п. 6 рішення Бердянської міської ради №3 від 22.12.2017 "Про майнові питання" в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська гуртожитку у місті Бердянську за адресою вул.Горького, 7.

Також позивач вважає помилковим висновок суду про недоведеність належними доказами факту понесення товариством збитків, в зв`язку з чим відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та завданими збитками.

Посилання суду на недійсність звіту про оцінку майна не відповідають вимогам чинного законодавства та не стосуються спірних відносин. У Національному стандарті №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" визначено, що у разі відсутності чітких вимог законодавства щодо терміну дії звіту в тому чи іншому конкретному випадку, він (термін дії) приймається на розсуд користувача оцінки. У будь-якому випадку суд не був позбавлений можливості визначити розмір шкоди шляхом призначення відповідної експертизи.

Скаржник також вказує на порушення судом права позивача брати участь у розгляді справи. 14.04.2021 судове засідання було проведено без участі представника позивача, яким було подано заяву про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

На переконання позивача відмова суду у зв`язку з поданням заяви з порушенням строків, передбачених ч. 2 ст. 197 ГПК України, є формальною. Участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції відповідала додатковим карантинним обмеженням. Суд не був позбавлений можливості відкласти судовий розгляд на іншу дату, що не призвело б до наслідків у вигляді порушення права на захист позивача.

Щодо додаткового рішення позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Скаржник звертає увагу на той факт, що неодноразово звертався до суду з клопотанням про ознайомлення з текстом заяви про стягнення судових витрат, проте в порушення п. 3 ч. 1 ст. 42 ГПК України всі клопотання були безпідставно проігноровані судом.

Позивач також вказує, що суд в порушення ч. 2 ст. 221 ГПК України для вирішення питання про судові витрати не призначав судового засідання для розгляду заяви про стягнення судових витрат та не викликав сторін в судове засідання.

Скаржник звертає увагу на те, що відповідачем строк на подачу даної заяви був пропущений, проте судом поновлено строк, визнавши причину пропуску строку поважною. На думку позивача такі дії суду суперечать ч. 8 ст. 129 ГПК України, яка визначає порядок розподілу судових витрат і надає сторонам у справі два варіанти поведінки щодо надання суду доказів на понесення судових витрат: 1) до завершення судових дебатів надати суду докази; 2) до завершення судових дебатів зробити суду заяву про свої наміри надати докази в майбутньому, а саме впродовж 5 днів після ухвалення рішення суду.

Документи на підтвердження понесених відповідачем судових витрат надійшли до суду після спливу 13 днів після ухвалення рішення.

Позивач вказує, що суд ухвалив додаткове рішення з порушенням строку, визначеного ч.3 ст. 244 ГПК України.

Відповідач в заяві про ухвалення додаткового рішення вказав про необхідність перерахування судових витрат на розрахунковий рахунок виконавчого комітету Бердянської міської ради, проте виконавчий комітет Бердянської міської ради не є учасником справи та є окремою від Бердянської міської ради юридичною особою, яка самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Крім того, позивач зазначає, що судом не досліджувались документи, надані Бердянською міською радою в якості доказів та обґрунтованості понесених витрат, а саме витрат пального під час відряджень 05.04.2021 і 14.04.2021 та добових на 3-х осіб на загальну суму 2438,74 грн.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу

Відповідач - Бердянська міська рада у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами позивача, вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування законних і обґрунтованих рішень.

Відповідач не погоджується з твердженням апелянта щодо безпідставного і суто формального відмовлення судом в задоволенні клопотання про участь позивача в судовому засіданні 14.04.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вказана заява була надіслана позивачем з порушенням вимог ч. 2 ст. 197 ГПК України.

Відповідач вказує, що 14.04.2021 позивач вдруге не з`явився в судове засідання, а тому з огляду на п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України розгляд справи по суті в судовому засіданні без участі сторін за наявними матеріалами справи є правомірним.

Щодо понесених позивачем збитків, відповідач звертає увагу на те, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами наявності протиправної поведінки, факту понесення збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника і збитками та вини.

З приводу підстав скасування додаткового рішення відповідач зазначив наступне.

З урахуванням приписів ч. 5 ст. 240 ГПК України та дати складання повного тексту рішення 14.05.2021, твердження позивача про порушення Бердянською міською радою ч. 8 ст. 129 ГПК і подання доказів з порушенням визначеного строку, є хибними і необґрунтованими.

Стосовно розміру судових витрат Бердянська міська рада звертає увагу на те, що її представники були змушені подати клопотання про подальший розгляд справи по суті за їх відсутності, оскільки представник позивача вдруге без поважних причин не з`явився до суду.

На думку відповідача посилання позивача стосовно відстані до господарського суду та об`єм пального є власною думкою, яка не спростовує належність і допустимість наданих Бердянською міською радою доказів.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.06.2021 (у складі колегія суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Орєшкіна Е.В., Широбокова Л.П.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 у справі №908/3408/20; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 12.07.2021 о 16:00 год.

07.07.2021 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від Бердянської міської ради надійшла заява про забезпечення проведення судового засідання у справі №908/3408/20, призначеного на 17.07.2021 о 16:00, у режимі відеоконференції.

За розпорядженням керівника апарату суду від 08.07.2021, у зв`язку зі звільненням у відставку судді ОСОБА_1 , проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №908/3408/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 визначеним складом суду прийнято апеляційну скаргу ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 у справі №908/3408/20 до свого провадження.

Заяву Бердянської міської ради про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №908/3408/20 задоволено. Ухвалено судове засідання у справі, призначене на 12.07.2021 о 16:00 год. провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду із забезпеченням її проведення для представника Бердянської міської ради з використанням власних технічних засобів в системі відеоконференцзв`язку "EasyCon".

12.07.2021 електронною поштою від представника позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про призначення по справі оціночно-будівельної експертизи.

За розпорядженням керівника апарату суду №1701/21 від 12.07.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Орєшкіної Е.В. - члена колегії, проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №908/3408/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Кузнецова І.Л.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.07.2021 визначеним складом суддів прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 у справі №908/3408/20 до свого провадження.

12.07.2021 в судовому засіданні оголошено перерву до 26.07.2021 о 10:00 год.

19.07.2021 від представника позивача електронною поштою надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів про направлення відповідачу копії клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи.

26.07.2021 до суду апеляційної інстанції від представника відповідача електронною поштою надійшли заперечення про призначення оціночно-будівельної експертизи, в яких відповідач просить відмовити в задоволенні клопотання про проведення експертизи, посилаючись на необґрунтованість такого клопотання в апеляційній інстанції. Бердянська міська рада звертає увагу на те, що в клопотанні не обґрунтовано неможливість його подання до суду першої інстанції.

26.07.2021 в судовому засіданні оголошена перерва до 06.09.2021 на 16:30.

За розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 06.09.2021, у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Кощеєва І.М. та звільненням у відставку судді ОСОБА_2 , проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого для розгляду справи №908/3408/20 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Подобєд І.М. (доповідач), судді - Дармін М.О., Березкіна О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.09.2021 означеною колегією суддів прийнято апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 у справі №908/3408/20 до свого провадження.

В судовому засіданні 06.09.2021, в якому розгляд справи розпочатий спочатку, представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити з викладених у скарзі підстав, а представники відповідача заперечували на задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві.

В судовому засіданні 06.09.2021 суд розглянув клопотання позивача про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи та відмовив в його задоволенні.

За результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції в судовому засіданні 06.09.2021 оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Як зазначає позивач - Приватне акціонерне товариство "Бердянський завод підйомно-транспортного обладйого нання", позовні вимоги до Бердянської міської ради (відповідач) полягають у відшкодуванні майнової шкоди у вигляді збитків, завданих незаконним рішенням органу місцевого самоврядування.

З обставин, встановлених судовими рішеннями у справі №908/2529/19 за позовом Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" до Бердянської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 6 рішення №3 від 22.12.2017 р. 37 сесії VII скликання Бердянської міської ради "Про майнові права", вбачається, що рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради народних депутатів від 08.10.1998 №541 оформлено право власності на гуртожиток по вул. Горького, буд. 7 за відкритим акціонерним товариством "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання".

На підставі вказаного рішення видано Свідоцтво про право власності на будівлю від 12.10.1998, яким засвідчено, що ціла будівля з належним до неї спорудами в користуванні: гуртожиток літ. А, тамбури "а, аІ" та споруди, які знаходиться за адресою вул. Горького, 7 належать на праві власності ВАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання".

Запис про право власності внесено у реєстрову книгу за №2, під реєстровим №737, про що свідчить реєстраційна картка про право власності на будівлю.

У подальшому, на підставі рішення виконавчого комітету Бердянської міської ради від 20.05.1999 №295 ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності від 25.05.1999 на 1/72 гуртожитку літ. А (кабінет №60 - 13,1 кв.м, кабінет №59 - 13,1 кв.м, коридор 58 - 3,2 кв.м, коридор № 61 - 5,3 кв.м, ј частина коридору №56 - 1,9 кв.м, Ѕ частини коридору №57 - 0,9 кв.м., кладової № 39 - 0,9 кв.м коридору №38 - 1,8 кв.м. вбиральня №37 - 1,0 кв.м), що розташований у м. Бердянська по вул. Горького, 7. Про вказане на правовстановлювальному документі 25.05.99 здійснено реєстраційний напис, який записано у реєстрову книгу №д.І, реєстровий №737.

За договором дарування від 16.04.2013, який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Градовою В.Г. (зареєстровано в реєстрі за №2367), Лебедєва Н.В. набула безоплатно у власність у дарунок 1/72 частину гуртожитку, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

За договором дарування від 16.04.2013, який посвідчено приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Романченко В.В. (зареєстровано в реєстрі за №1202), ОСОБА_4 набула безоплатно у власність у дарунок 1/36 частину гуртожитку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

22.12.2017 Бердянською міською радою Запорізької області прийнято рішення №3, яким керуючись статтями 25, 26, частиною п`ятою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статтями 9, 17, 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", ст. 70, ст. 111 Статуту територіальної громади м. Бердянська та враховуючи протоколи постійної комісії міської ради з питань реалізації державної регуляторної політики, підприємницької діяльності та управління комунальною власністю від 22.11.17 №42, від 08.12.17 №43, міська рада вирішила, зокрема:

- прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська у відповідності до Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" гуртожитки у місті Бердянську за адресами, у т.ч. за адресою АДРЕСА_1 (пункт 6);

- управлінню комунальної власності Бердянської міської ради забезпечити підготовку необхідних документів з метою прийняття вказаних у п. 6 гуртожитків (пункт7).

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2020 (залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду України від 05.11.2020) у справі №908/2529/19 позовні вимоги задоволені. Визнано незаконним та скасовано пункт 6 рішення №3 від 22.12.2017 37 сесії VII скликання Бердянської міської ради "Про майнові питання" в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська у відповідності до Закону України "Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків" гуртожитку у місті Бердянську за адресою: АДРЕСА_1 . Це судове рішення набрало законної сили 05.11.2020.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі №908/1674/19 за позовом Бердянської міської ради до Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання", третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Фонд державного майна України, третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4 , третя особа-3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 , третя особа-4, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5 про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади зобов`язано Приватне акціонерне товариство "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради 17/18 частин гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Це судове рішення набрало законної сили.

ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" вважає, що рішенням №3 від 22.12.2017 Бердянської міської ради "Про майнові питання", яке визнано судом незаконним в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянськ гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , йому завдано матеріальну шкоду в розмірі 63 130 748, 5 грн., яке підлягає відшкодуванню.

Позивач стверджує, що набрання чинності рішенням Господарського суду Запорізької області від 12.03.2020 у справі №908/2529/19, яким визнано незаконним та скасовано п. 6 рішення №3 від 22.12.2017 року 37 сесії VII скликання Бердянської міської ради "Про майнові питання" в частині прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська гуртожитку у місті Бердянську за адресою: АДРЕСА_1 , тягне за собою недійсність пункту 6 означеного рішення саме з моменту прийняття цього рішення Бердянською міською радою, а тому у Господарського суду Запорізької області були відсутні підстави для відкриття провадження у справі №908/1674/19 за позовом особи, яка не має відповідної процесуальної дієздатності. Позивач вказує, що втручання держави у здійснення права власності може здійснюватися для досягнення соціально значущої мети та у межах існуючого законодавства. Наголошує, що з огляду на положення статті 41 Конституції України та ст.ст. 319, 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і особа не може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Обґрунтовуючи наявність суспільного інтересу необхідністю захисту прав мешканців гуртожитку на приватизацію займаних ними житлових приміщень Бердянська міська рада не надала доказів на підтвердження порушення таких прав та необхідності звернення із позовом до суду на їх захист у справі №908/1674/19. Позивач вказує, що гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), у тому числі ті, що в подальшому були передані до статутних капталів (фондів) інших юридичних осіб або відчужені в інший спосіб, передаються у власність територіальних громад відповідно до Загальнодержавної цільової програми передачі гуртожитків у власність територіальних громад з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Проте перший етап такої Загальнодержавної цільової програми на час звернення з позовом вичерпав свою дію. Також позивач звертає увагу, що рішенням №3 від 22.12.2017 року 37 сесії VII скликання Бердянської міської ради "Про майнові питання" спосіб передачі спірного майна (безкомпенсаційний, частково-компенсаційний, компенсаційний) у власність територіальної громади взагалі не передбачений. У разі недосягнення згоди між власником та органами місцевого самоврядування щодо розміру компенсації, органи місцевого самоврядування наділені повноваженнями звернення до суду з позовом про визначення розміру відшкодування або зменшення розміру відшкодування. на якому наполягає власник, закріплених п.п. 19-1, 19-2 ч.1 ст. 18 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків". Позивач вважає, що відібрання для задоволення публічних інтересів (незалежно від того, є це відібрання відкритим чи фактичним) без сплати компенсації може вважатися обґрунтованим тільки за виняткових обставин, яких в даному випадку не існує.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

Матеріально-правовою вимогою заявленого позивачем до відповідача позову є вимога про стягнення грошових коштів в сумі 63130748,50 грн. - матеріальної шкоди, завданої незаконним рішенням органу місцевого самоврядування.

Підставою для таких вимог позивач визначає прийняття протиправного рішення Бердянської міської ради №3 від 22.12.2017 року 37 сесії VII скликання Бердянської міської ради "Про майнові питання" та учинення її посадовими та службовими особами низки дій, зокрема, протиправне звернення до господарського суду із позовом про передачу гуртожитку у комунальну власність територіальної громади, за яким господарськими судами ухвалено рішення, яким ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" зобов`язано передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м.Бердянська в особі Бердянської міської ради 17/18 частин гуртожитку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Частина друга статті 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Стаття 56 Конституції України визначає право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної майнової шкоди передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до частин першої, другої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 22 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.03.2019 №920/715/17/12-199гс18 вказала, що статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 Цивільного кодексу України.

Позивач вказав, що наслідками прийняття незаконного рішення стало зобов`язання Бердянської міської ради передати гуртожиток за адресою м. Бердянськ, вул. Горького, 7 до комунальної власності територіальної громади міста ще задовго до постанови Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі №908/1674/19, якою рішення Господарського суду Запорізької області від 05.12.2019 року у справі №908/1674/19 - скасовано та прийнято рішення про зобов`язання ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" передати на безкомпенсаційній основі у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради 17/18 частин гуртожитку, розташованого за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького, 7.

Проте такі доводи відповідача є безпідставними, оскільки передача спірної будівлі у власність територіальної громади не могла відбуватися за листами чи за претензією міської ради, в яких лише містилось прохання і вимога розглянути питання щодо передачі гуртожитку до комунальної власності міста.

Щодо рішення Бердянської міської ради №3 від 22.12.2017 "Про майнові питання", то як правильно вказав суд першої інстанції цим ненормативним актом не ухвалювалось рішення про примусове вилучення (передачу) майна позивача у комунальну власність та і не могло бути вилучено, оскільки таке право не віднесено до компетенції міської ради.

Підставою позовних вимог Бердянської міської ради у справі №908/1674/19 був Закон України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків".

В силу прямої вказівки частини третьої статті 14 цього Закону гуртожитки, включені до статутних капіталів товариств, на безкомпенсаційній основі передаються у власність територіальних громад за згодою власника гуртожитку - за його рішенням, або без згоди власника гуртожитку - за рішенням суду.

Рішення щодо передачі (або про відмову в передачі) спірної будівлі (гуртожиток) у м.Бердянську за адресою: вул. Горького, 7 у власність територіальній громаді м. Бердянська ані власниками гуртожитку, ані судом станом на час ухвалення Бердянською міською радою рішення від 22.12.2017 №3 "Про майнові питання" за поданням місцевої ради не приймалось.

З позовними вимогами про передачу на безкомпенсаційній основі без згоди власника - ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" у комунальну власність територіальної громади м. Бердянська 17/18 частини гуртожитку за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького,7 відповідач (Бердянська міська рада) звернувся вже після прийняття рішення від 22.12.2017 №3 "Про майнові питання".

Таким чином, рішенням від 22.12.2017 №3 "Про майнові питання" лише ініційовано питання передачі гуртожитку у комунальну власність.

Підстави, за яких ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" зобов`язане передати означене права на частку 17/18 у праві власності на гуртожиток за адресою: м. Бердянськ, вул. Горького, 7, на безкомпенсаційній основі Бердянській раді встановлено в судовому рішенні - постанові Центрального апеляційного господарського суду від 16.09.2020 у справі №908/1674/19.

Відтак наявність підстав для передачі означеного майна саме на безкомпенсаційній особі вже підтверджено судовим рішенням, яке наразі набрало законної сили та обов`язкове до виконання сторонами спору.

Крім того, судом встановлено, що на день розгляду спору по суті примусового виконання рішення суду про зобов`язання товариства передати спірне майно у комунальну власність не відбулося. Доказів цього в матеріали справи не надано.

Колегія суддів також враховує, що ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" і на цей час є власником 17/18 гуртожитку за адресою: м. Бердянськ, вул.Горького, 7, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав від 30.06.2021 №263653590.

За встановлених обставин, колегія суддів погоджується з відповідачем у цій справі, що вилучення або передачі спірного майна ще не здійснено, а відтак наразі позивачеві не спричинено будь-якої реальної майнової шкоди.

Щодо розміру матеріальної шкоди у сумі 63130748,50 грн., яка за твердженням позивача підлягає відшкодуванню, то він визначений ним наступним чином:

- 63125946,00 грн. - вартість гуртожитку (62214800,00 грн. - вартість майна на початок реконструкції відповідно до висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки і 911146,00 грн. - вартість капітального ремонту, який є складовою реконструкції).

- 1921,00 грн. - витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у справі №908/1674/19;

- 2881,50 грн. - витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у справі №908/1674/19.

В підтвердження розміру матеріальної шкоди позивач посилався на звіт про оцінку майна суб`єкта оціночної діяльності, складеного 22.11.2018, і декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1).

Оцінка майна, майнових прав та професійна оціночна діяльність регулюються Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону (далі - нормативно-правові акти з оцінки майна), і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності (частина перша статті 3 Закону).

За приписами частинами п`ятої, шостої Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Датою оцінки є дата, за станом на яку здійснюються процедури оцінки майна та визначається вартість майна. Нормативно-правовими актами з оцінки майна можуть бути передбачені строки дії звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) від дати оцінки або дати її затвердження (погодження) замовником.

Згідно частин першої, другої статті 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Пунктом 56 розділу Загальні вимоги до складання звіту про оцінку та підготовки висновку про вартість майна Національного стандарту №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440 Звіт про оцінку майна може складатися у повній чи у стислій формі.

Звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити:

опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати;

дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства;

мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки;

перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка;

перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки;

виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка;

опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки;

висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки;

виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна;

письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість;

висновок про вартість майна;

додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

В апеляційній скарзі позивач не погодився з посиланням суду першої інстанції на пункт 22 Постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Методики оцінки майна" від 10.12.2003 №1891, де зазначено, що акт оцінки майна, складений для цілей зазначення розміру статутного капіталу акціонерного товариства або для цілей приватизації пакета акцій, дійсний протягом 18 місяців після дати оцінки. При цьому акт оцінки майна повинен бути дійсним на дату державної реєстрації акціонерного товариства. Акт оцінки майна, у тому числі пакета акцій акціонерних товариств, строк дії якого закінчився, є недійсним.

Позивач звертає увагу на мету проведення оцінки на сторінці 2 Звіту - "для здійснення цивільно-правової угоди", що не може бути віднесено до мети для визначення розміру статутного капіталу акціонерного товариства…

При цьому, жодний з визначених законодавством випадків, в яких обов`язково вказується термін (строк) дії Звіту про оцінку майна не стосується спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача щодо помилкового визначення попереднім судом мети складання Звіту.

Дослідивши зміст Звіту про оцінку майна (нерухоме майно-гуртожиток, розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, буд. 7, суд апеляційної інстанції встановив, що метою проведення оцінки дійсно було для здійснення цивільно-правової угоди.

У розділі Обґрунтування вибору бази оцінки вказано: "Вид вартості - строк дії звіту про оцінку, що становить не більш як шість місяців з дати проведення оцінки, зазначається у такому звіті".

В розділі Аналіз ринку нерухомості, подібної об`єкту оцінки вбачається, що досліджувався попит на продаж і оренду приміщень.

Законодавством встановлений термін дії експертної оцінки оренди державної або комунальної нерухомості - протягом 6 місяців.

Вказані факти дають підстави вважати, що Звіт про оцінку спірного майна був виконаний з метою можливого передання об`єкта оцінки в оренду. Про, що свідчить і рішення Бердянської міської ради №3 від 22.12.2017, при прийнятті якого міська рада, зокрема, керувалася і нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (статті 9,17,26).

Проте, навіть і в цьому випадку строк дії Звіту про оцінку майна закінчився і такий Звіт є недійсним.

Щодо поданого позивачем клопотання про призначення у справі оціночно-будівельної експертизи, на вирішення якої сторона просила поставити питання:

- визначити неринкову вартість 17/18 частки об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 7;

- визначити вартість поліпшень 17/18 частки об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 7, проведених після 1998 року в цінах на дату проведення експертизи;

- як змінилася неринкова вартість частки об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 7, після проведення поліпшень в цінах на дату проведення експертизи;

- на який відсоток збільшилась неринкова вартість 17/18 частки об`єкту нерухомості, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Горького, 7, після проведення поліпшень, в цінах на дату проведення експертизи.

В обґрунтування поданого клопотання позивач вказав, що був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення експертизи щодо вартості будівлі 7 по вул. Горького в м.Бердянськ. Враховуючи предмет позову, для з`ясування дійсної вартості спірного майна на час подання позову, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповіді обставини неможливо.

Колегія суддів не приймає доводи позивача та відхиляє заявлене клопотання виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи позивачем в суді першої інстанції не заявлялось клопотання про призначення судової експертизи, позивач у відповіді на відзив лише зазначав про можливість відповідача, який не згодний з актом оцінки майна, звернутися з таким клопотанням до суду.

За приписами частини першої статті 101 Господарського процесуального кодексу України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Отже, сам позивач не був позбавлений права самостійно звернутися до експертної установи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що метою позовних вимог про стягнення шкоди є повернення чи компенсація збитків, які вже настали, а не ймовірно настануть у майбутньому на підставі здійснення органами державної влади власних повноважень, спрямованих на виконання рішення суду.

Крім того, оскільки на сьогоднішній день спірний об`єкт нерухомості фактично перебуває у власності позивача, збитки завданні не можуть бути, оскільки гуртожиток до комунальної власності передано не було, призначення судової оціночно-будівельної експертизи є безпідставним.

За встановленого вище, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з тим, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що внаслідок ухвалення рішення Бердянської міської ради від 22.12.2017 №3 "Про майнові питання" у позивача не виникало обов`язку передати 17/18 спірного гуртожитку, факт завдання збитків саме вказаним рішенням позивачем не доведено, майно у позивача фактично вилучено не було, а отже розмір реальних збитків є недоведеним. Позивач, звертаючись з даним позовом, не надав належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України нанесення шкоди завданої прийняттям Бердянською міською радою рішення від 22.12.2017 №3 "Про майнові питання". Позивачем не доведено наявності умов для стягнення шкоди, а саме протиправної поведінки відповідача, який рішенням від 22.12.2017 №3 не вилучав в примусовому порядку в комунальну власність спірний об`єкт нерухомого майна; факту понесення збитків, оскільки на цей час примусового вилучення майна не відбулося; причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, оскільки передача спірного гуртожитку мала б відбуватися не на підставі вказаного рішення органу місцевого самоврядування, а на підставі, зобов`язання, яке виникло внаслідок ухвалення відповідного судового рішення; розміру заподіяної шкоди.

Доводами позивача у скасуванні рішення суду були також посилання щодо порушення судом права позивача брати участь у розгляді справи, яке виявилось в тому, що суд, на думку позивача, безпідставно з формальних підстав відмовив у задоволенні клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EasyCon".

13.03.2021 представник позивача електронною поштою подав до Господарського суду Запорізької області клопотання про забезпечення проведення судового засідання по справі, призначеного на 11 год. 00 хв. 14.04.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. У випадку якщо неможливо провести судове засідання в режимі відеоконференції перенести судове засідання на інший час і дату.

В обґрунтування клопотання представник позивача вказав, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19,спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями) встановлено карантин на території України з 19 грудня 2020 року по 30.04.2021 року. Рішенням позачергового засідання Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій на території Запорізької області з 0:00 9 квітня введені додаткові карантинні обмеження та встановлюється "червоний" рівень епідемічної небезпеки. Рада суддів України листом від 16.03.2020 №9-рс-186/20 рекомендувала судам на період карантинних заходів запровадити особливий режим роботи судів. Клопотання подане для запобігання поширенню хвороби.

Розглянувши подане клопотання суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в його задоволенні, як такому що подано з порушенням строків передбачених частиною другою статті 197 Господарського процесуального кодексу України.

Здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами Господарського процесуального кодексу України.

За змістом частини третьої статті 3 Господарського процесуального кодексу України господарське судочинство здійснюється на засадах (принципах), зокрема: верховенства права (пункт 1); рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (пункт 2); змагальності сторін (пункт 4).

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 2 частини першої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи наділені правом, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом, а за пунктом 3 частини другої цієї статті учасники справи зобов`язані з`явитися за викликом суду в судове засідання, якщо їх явка визнана обов`язковою.

Частиною четвертою статті 197 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України.

Частиною другою цієї статті унормовано, що учасник справи подає заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання. Копія заяви в той самий строк надсилається іншим учасникам справи.

Твердження позивача, що встановлений п`ятиденний строк в даному випадку потребував від суду додаткових погоджувальних заходів з іншим судом не береться колегією суддів до уваги, оскільки норма частини другої статті 197 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує також учасника справи у визначений строк надіслати копію такого клопотання іншому учаснику справи.

Доказів надсилання клопотання відповідачу позивачем надано не було.

Такий обов`язок покладено на сторону і пунктом 3 розділу ІІІ Порядку роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза межами приміщення суду, затвердженого наказом Державної судової адміністрації №169 від 08.04.2020.

Щодо посилання позивача на введення додаткових карантинних обмежень, то ним не повідомлялося про зупинення або якісь інші зміни у графіку роботи підприємства внаслідок обмежувальних карантинних заходів на виконання постанови Кабінету міністрів України від 09.12.2020 №1236 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19" з 09.04.2021 та не подано будь-яких документів у підтвердження таких фактів.

До того ж посилання позивача на порушення рекомендацій Ради суддів України в листі від 16.03.2020 №9-рс-186/20 є безпідставними, оскільки мають рекомендаційний, а не обов`язків характер та не мають вищої сили ніж норми Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи викладене, суд зазначає про відсутність перешкод для реалізації позивачем як учасником справи своїх процесуальних прав, у т.ч. щодо участі у судових засіданнях, подання заяв та клопотань, пояснень суду, заперечень проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, але із дотриманням протиепідемічних заходів із застосуванням засобів індивідуального захисту.

Процесуальна дія позивача у вигляді подання за день судового засідання заяви про участь у судовому засіданні 14.04.2021 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду порушує норми ч. 2 ст. ст. 197 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено право учасника справи подавати заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Саме на позивача, як особу, яка подала апеляційну скаргу та зацікавлена у її розгляді, покладено обов`язок для вжиття заходів для ефективного розгляду справи, зокрема і щодо своєчасного подання заяв та клопотань, при цьому представник позивача, який є адвокатом і обізнаний з положеннями чинного законодавства, має в повній мірі усвідомлювати наслідки несвоєчасного подання заяв та клопотань до суду, а також неналежного їх оформлення.

Такий висновок викладений у справі Верховного Суду в постанові від 24.11.2020 у справі №912/2369/19.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи наведені у статті 202 Господарського процесуального кодексу України.

Представник позивача вдруге не з`явився в судове засідання, у зв`язку з чим застосуванню судом підлягала норма пункту 2 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України: "Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки".

При цьому слід зауважити, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Роль національних судів полягає в організації судових проваджень таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Шульга проти України").

Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").

Стосовно додаткового рішення у справі судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Положеннями частин першої, третьої статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Позивач вважає, що суд першої інстанції в порушення частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України безпідставно поновив відповідачу строк на подання доказів в підтвердження понесених судових витрат і прийняв до розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів відхиляє такі доводи виходячи з наступного.

За вимогами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Таким чином, за змістом вищенаведених норм докази на понесення судових витрат можуть бути подані стороною за однією із обставин:

1) до закінчення судових дебатів у справі;

2) протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, якщо до закінчення судових дебатів у справі сторона звернулась із відповідною заявою.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, направленому 30.01.2021, повідомив суд про подання в майбутньому його представниками клопотання щодо розподілу судових витрат. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу визначений у 10000,00 грн.

Представником Бердянської міської ради електронною поштою до Господарського суду Запорізької області 13.04.2021 була направлена заява в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якою повідомлено, що протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення по справі №908/3408/20, Бердянською міською радою буде подано клопотання з доказами на підтвердження суми судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Представником повідомлено, що попередній орієнтований розмір судових витрат становить 1200 грн., що включає в себе витрати на оплату поштових послуг в розмірі 350 грн. та транспортних витрат в розмірі 850 грн.

Рішення у справі прийнято 14.04.2021. При цьому повне рішення оформлено і підписано 14.05.2021.

Відтак з матеріалів справи вбачається, що відповідач із заявою, в якій повідомлялось про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат і попереджалось про надання доказів в підтвердження розміру понесених ним судових витрат, звернувся до суду електронною поштою 13.04.2021 (що вбачається зі штемпелю дати вхідної кореспонденції суду у верхньому правому куті заяви та протоколу створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису на заяві), тобто ще до закінчення судових дебатів (14.04.2021 без участі представників сторін в судовому засіданні винесено рішення).

Із заявою про ухвалення додаткового рішення разом з доданими до неї доказами на підтвердження розміру, понесених судових витрат відповідач звернувся до суду першої інстанції через електронну пошту 27.04.2021.

Згідно з частиною п`ятою статті 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи відсутність 14.04.2021 в судовому засіданні учасників справи і наведену норму відповідач мав право подати докази на понесення судових витрат протягом п`яти днів з 14.05.2021. Тобто, останнім днем для подання доказів є 19.05.2021.

Відповідно до частин другої, третьої статті 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частин третьої, четвертої статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

14.04.2021 Господарським судом Запорізької області у даній справі ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" до Бердянської міської ради про відшкодування шкоди, заподіяної рішенням органу місцевого самоврядування в розмірі 63130748,50 грн.

27.04.2021 від представника Бердянської міської ради електронною поштою надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з ПрАТ "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" на користь Бердянської міської ради судових витрат, пов`язаних з розглядом справи №908/3408/20 в сумі 2438,74 грн. Крім того, в заяві представник просив визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів та поновити строк.

В обґрунтування причин неможливості подати докази на підтвердження понесених судових витрат під час судового засідання по суті справи, представник відповідача вказав, що такі докази відділом з представництва інтересів міської ради було отримано 19.04.2021, на підтвердження чого було надано довідку відділу бухгалтерського обліку виконавчого комітету Бердянської міської ради.

На підтвердження понесених Бердянською міською радою судових витрат, пов`язаних з розглядом справи у сумі 2438,74 грн. представник надав наступні документи:

на підтвердження послуг поштового зв`язку:

- список згрупованих відправлень Укрпошти форми 103А за списком "відзив по справі №908/3408/20". Відправлення здійснено на суму 19,80 грн., що підтверджується копією поштового фіскального чеку № від 28.01.2021;

- список згрупованих відправлень Укрпошти форми 103А за списком "відзив та заяви по справі №908/3408/20". Відправлення здійснено на суму 18,90 грн., що підтверджується копією поштового фіскального чеку № від 02.04.2021;

- список згрупованих відправлень Укрпошти форми 103А за списком "заперечення та клопотання по справі №908/3408/20". Відправлення здійснено на суму 20,70 грн., що підтверджується копією поштового фіскального чеку № від 30.01.2021.

Загальна сума витрат на оплату послуг поштового зв`язку склала 59,40 грн.

Для відправлення вищевказаних поштових пересилань було використано 3 поштових конверта ІІ-ІІІ ІІІІС5 розміром 162х229 мм. Відповідно до довідки відділу бухгалтерського обліку Бердянської міської ради від 19.04.2021 вартість одного конверту становить 10,00 грн. Таким чином, вартість 3-х поштових конвертів становить 30,00 грн.

Відповідно до довідки відділу бухгалтерського обліку Бердянської міської ради від 19.04.2021 на час відряджень 3-х представників 05.04.2021 і 14.04.2021 було витрачено:

05.04.2021: добові 3-х осібх60,00 грн.=180,00 грн.

пальне 43,44л=1005,20 грн.

14.04.2021: добові 3-х осібх60,00 грн.=180,00 грн.

пальне 42,53л=984,14 грн.

Разом 2349,34 грн.

Представником також надані копії розпоряджень голови Бердянської міської ради №30-в від 02.04.2021 і №36-в від 13.04.2021 про відрядження начальника відділу з представництва інтересів міської ради в судах Замети Н.О., головного спеціаліста відділу з представництва інтересів міської ради в судах Ареф`євої Ю.М. і водія Шелепи Я.С. та подорожні листи службового легкового автомобіля №187071 від 05.04.2021 і №187078 від 14.04.2021.

Частиною першою статті 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (пункт 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України).

Колегія суддів зазначає, що будь-які дії учасника господарської справи, пов`язані із її розглядом судом - у т.ч. явка в судове засідання, участь у судовому засіданні відправлення документів є процесуальною дією в розумінні пункту 4 частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, а відтак і витрати понесені такою стороною, відносяться до складу судових витрат.

Отже, витрати понесені відповідачем на відрядження своїх працівників (добові), транспортні витрати та витрати на відправку кореспонденції, є такими, що пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, та правомірно заявлені відповідачем.

Щодо розміру судових витрат, то він встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису здійснених витрат, понесених у зв`язку із розглядом судової справи.

За приписами частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У рішеннях ЕСПЛ ("Баришевський проти України", "Гімайдуліна і інших проти України", "Двойних проти України", "Меріт проти України"), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Звертаючись із службовою до керуючого справами виконавчого комітету Бердянської міської ради начальник відділу представництва інтересів міської ради в судах Бердянської міської ради просила надати розрахунок, довідки, копії фіскальних чеків на підтвердження понесених транспортних витрат, на відрядження представників. В підтвердження понесених судових витрат на службову записку була надана довідка від 19.04.2021, яка наявна в матеріалах справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стосовно зазначення в апеляційній скарзі на вимоги відповідача стягнути з позивача витрати, пов`язані із розглядом справи на розрахунковий рахунок виконавчого комітету Бердянської міської ради, яка не є учасником цієї справи і є окремою юридичною особою, то такі доводи на скасування додаткового рішення є безпідставними.

Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування розмежовані на представницькі і виконавчі органи.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

За частинами першою і другою статті 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Відділ бухгалтерського обліку виконавчого комітету Бердянської міської ради відповідно до пунктів 1.1., 1.2. Положення про відділ бухгалтерського обліку виконавчого комітету Бердянської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бердянської міської ради від 10.07.2018 №248, є структурним підрозділом виконавчого комітету та утворюється рішенням міської ради. Відділ підпорядковується міському голові та керуючому справами виконкому. Метою відділу є забезпечення повного відображення в документах бухгалтерського обліку операцій, пов`язаних з виконанням кошторису видатків на утримання апарату міської ради, виконавчого комітету міської ради та ведення обліку відповідно до чинного законодавства, складання на підставі даних бухгалтерського обліку фінансової та бюджетної звітності.

Тобто питання щодо утримання, здійснення оплат та фінансових операцій належить не до компетенції представницького органу місцевого самоврядування, а до створеного ним органу виконавчої влади.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частини першої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі рішення суду від 14.04.2021 та додаткового рішення від 11.05.2021 - немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Зважаючи, що судовий збір за подання апеляційної скарги враховуючи вищенаведені норми сплачений не був, суд апеляційної інстанції не здійснює розподіл судових витрат.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Бердянський завод підйомно-транспортного обладнання" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021 та додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 11.05.2021 у справі №908/3408/20 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повна постанова складена 10.09.2021.

Головуючий суддя І.М. Подобєд

Суддя М.О. Дармін

Суддя О.В. Березкіна