ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2021 року Справа № 924/116/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Маціщук А.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Бучинська Г.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.06.2021 р.

ухвалене у м.Хмельницькому, повний текст складено 15.06.2021 р.

у справі № 924/116/21 (суддя Гладій С.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради м. Дунаївці, Хмельницької області

про стягнення 166866,20 грн., з яких 92164,12 грн. пені, 14209,16 грн. 3% річних, 60492,92 грн. інфляційних витрат

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 09.06.2021 р. у справі № 924/116/21 задоволено частково позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради про стягнення 166866,20 грн., з яких - 92164,12 грн. пені, 14209,16 грн. 3% річних, 60492,92 грн. інфляційних витрат. Згідно з рішенням суду стягненню з Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради на користь акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають 91996,48 грн. пені, 14209,16 грн. 3% річних, 59386,33 грн. інфляційних втрат, 2483,88 грн. витрат зі сплати судового забору. В частині стягнення 167,64 грн. пені та 1106,59 грн. інфляційних втрат у позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.06.2021 р. у справі № 924/116/21 скасувати в частині відмови у стягненні 167,64 грн. пені і 1106,59 грн. інфляційних втрат та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» вважає в цій частині рішення незаконним та ухваленим із порушенням норм процесуального права, а саме статтей 236, 238 ГПК України та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, статтей 549, 625 ЦК України, статтей 230, 231 ГК України і правових висновків Верховного Суду.

Доводить, що всупереч ст. 238 ГПК України суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 167,64 грн. пені, жодним чином не спростував наявного у справі розрахунку пені, наданого позивачем, не аргументував його невірність та не виконав власного розрахунку.

Натомість, матеріали справи містять доданий позивачем до позову детальний та обґрунтований розрахунок пені із динамічним відображенням суми боргу, періодів прострочення, кількості днів прострочення, розмір пені у відсотках за кожен день прострочення, а також суми пені за період прострочення. Доданий позивачем до позову розрахунок пені у повній мірі відповідає чинному законодавству та умовам спірного договору. Тому позивач вважає висновки суду щодо відмови в частині стягнення 167,64 грн. пені невмотивованими, відповідно - рішення суду в цій частині підлягає скасуванню як незаконне.

Крім того, вважає неправильним висновок суду першої інстанції, що позивачем помилково здійснені нарахування на суми заборгованостей станом на кінець відповідного місяця із включенням до їх складу інфляційних втрат за попередній місяць, і тому під час нарахування інфляційних втрат урахуванню (обчисленню) підлягає тільки основний борг, без врахування суми, на яку збільшився цей борг за попередні періоди внаслідок інфляційних процесів.

Доводить, що НАК «Нафтогаз України» при здійсненні розрахунку інфляційних втрат використовує методику розрахунку, за якою збільшення суми боргу на індекс інфляції здійснюється за кожний місяць, при цьому для розрахунку кожного наступного періоду використовується сума боргу, збільшена на індекс інфляції попереднього місяця.

Посилається на висновки Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постановах від 05.07.2019 р. у справі № 905/600/18 та від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19.

Просить суд врахувати викладене і скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.06.2021 р. у справі №924/116/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення 167,64 грн. пені та 1106,59 грн. інфляційних втрат і прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» щодо стягнення 167,64 грн. пені та 1106,59 грн. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 1 274,23 грн., у стягненні яких було відмовлено, задовольнити повністю.

Комунальне підприємство теплових мереж Дунаєвецької міської ради відзиву на апеляційну скаргу суду не подало.

Відповідно до ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, і сторони клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не подавали, розгляд апеляційної скарги відбувся в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України. Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В даному випадку позивачем оскаржується рішення Господарського суду Хмельницької області в частині відмови у стягненні 167,64 грн. пені та 1106,59 грн. інфляційних втрат і скаржник просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. Таким чином, в частині задоволення позовних вимог про стягнення 91996,48 грн. пені, 14209,16 грн. 3% річних, 59386,33 грн. інфляційних втрат, колегія суддів оскаржуване рішення не переглядає.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

21.12.2015 р. Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"/постачальник та Комунальним підприємством теплових мереж Дунаєвецької міської ради/споживач укладений договір постачання природного газу №2147/16-ТЕ-34, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2016 році природний газ, а споживач зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Згідно з п. 1.2 договору газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню.

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу з 01.01.2016 р. по 31.03.2016 р. (включно) природний газ обсягом до 850 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях: січень 310,0, лютий 310,0, березень 230,0 (перший квартал 2016 850,0).

Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 договору).

Згідно з п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пп. 6.3.4 договору сторони погодили, що у разі наявності заборгованості за минулі періоди та/або заборгованості із сплати пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних та судового збору сторони погоджуються, що грошова сума, яка надійшла від споживача, погашає вимоги постачальника у такій черговості, незалежно від призначення платежу, визначеного споживачем: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати постачальника, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу - сплачуються інфляційні нарахування, відсотки річних, пені, штрафи; 3) у третю чергу - погашається основна сума заборгованості.

Згідно з п. 8.2 договору у разі прострочення споживачем оплати, як передбачено згідно з п.6.1 цього договору, постачальник має право не здійснювати поставку газу споживачу або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання споживачем пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 10.3 договору визначено, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу з 01.01.2016 р. до 31.03.2016 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 12 договору).

Договір скріплений підписами представників та печатками обох сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов даного договору позивач передав відповідачеві газ, а останній - прийняв за актами приймання-передачі від 31.01.2016р. за січень 2016 року на суму 623445,29 грн. (275,977 тис. куб. м) /а.с.36 у т.1/, від 29.02.2016р. за лютий 2016 року на суму 356086,96 грн. (157,627 тис. куб. м) /а.с.37 у т.1/, від 31.03.2016р. за березень 2016 року на суму 264164,03 грн. (1146,936 тис. куб. м) /а.с.38 у т.1/, всього - на суму 1243696,28 грн.

Відповідачем здійснювались розрахунки за отриманий природний газ несвоєчасно, що відображено у виписці по операціях за договором /а.с.17-20 у т.1/ та не заперечується сторонами.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, позивач нарахував та заявив до стягнення 92164,12 грн. пені, 14209,16 грн. 3% річних, 60492,92 грн. інфляційних втрат.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 14209,16 грн. та частково задоволив позовні вимоги про стягнення пені та інфляційних втрат.

Колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Так, на умовах договору №2147/16-ТЕ-34 від 21.12.2015 р. між сторонами відбулись правовідносини з поставки природного газу, які врегульовані нормами пар.1, 3, 5 глави 54 ЦК України, пар.3 глави 30 ГК України.

Відповідно до ст.275 ГК України, ст.714 ЦК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство зобов`язане надавати енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, іншій стороні (споживачеві, абоненту), яка зобов`язана оплатити прийняту енергію та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Згідно ст. 11, 14 ЦК України, ч.1 ст.144 ГК України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, ст.193 ГК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України, норми якої кореспондується зі ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 231, ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України, які узгоджуються також з нормами Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», встановлено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін у договорі, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 8.2 договору, у разі невиконання споживачем пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Оскільки несвоєчасне виконання грошового зобов`язання має місце, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення процентів річних, інфляційних втрат та пені за період з квітня 2016 року по червень 2017 року є підставними.

Колегією суддів враховується, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом (ч. 3).

Поряд з цим, як встановлено судом, на дату набрання Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» чинності, у відповідача перед позивачем існувала заборгованість, а тому нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати на вказані суми заборгованості не підлягають списанню на підставі вищезазначеного Закону.

Разом з тим, суд першої інстанції здійснивши перевірку правильності нарахування інфляційних втрат відмовив у задоволенні позову в частині стягнення 1106,59 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення 967,62 грн., тоді як відмовити у задоволенні позову слід в частині стягнення 138,97 грн. інфляційних втрат.

Так, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону норм ч. 2 статті 625 ЦК України обов`язок сплатити кредитору поряд із сумою боргу, суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення.

При зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 26.06.2020 р. у справі № 905/21/19, від 17.07.2018 р. у справі № 904/10242/17, від 04.12.2018 р. у справі № 913/63/18, постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 р. у справі 905/600/18, що враховується судом апеляційної інстанції відповідно до ч.4 ст. 236 ГПК України.

Суд першої інстанції не врахував наведених правових висновків, тому дійшов помилкового висновку, що загальна сума інфляційних втрат, що підлягає стягненню становить 59386,33 грн., тобто на 1106,59 грн. менше, ніж заявлено у позові, оскільки під час здійснення розрахунку судом першої інстанції не було враховано, що при обчисленні інфляційних збитків за наступний період, до початкової заборгованості включається вартість грошей (боргу), яка визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній період, що, в свою чергу, призвело до невірного визначення остаточної суми.

Здійснивши власний розрахунок, з урахуванням заявлених періодів заборгованості, вчинених відповідачем оплат у спірний період, колегія суддів встановила, що загальна сума інфляційних втрат за заявлений період становить 60353,95 грн.

З урахуванням наведеного заявлені позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково, у розмірі 60353,95 грн., судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні позову в частині стягнення 967,62 грн. інфляційних втрат, тоді як відмовити слід у задоволенні позову в частині стягнення 138,97 грн. інфляційних втрат.

Щодо висновку суду першої інстанції про відмову у стягненні 167,64 грн. пені, зробленого у зв`язку з проведеною судом перевіркою правильності нарахування пені, то колегія суддів не вбачає підстав для такої відмови .

Так, матеріали справи містять виконаний позивачем детальний розрахунок пені із зазначенням суми боргу, періодів прострочення, кількості днів прострочення, розміру пені у відсотках за кожен день прострочення, а також суми пені за період прострочення. Відповідач такий розрахунок не оспорив ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції.

Натомість, суд першої інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 167,64 грн. пені жодним чином не мотивував підстави відмови, не аргументував невірність розрахунку пені та не надав власного розрахунку.

Колегія суддів, перевіривши доданий позивачем до позову розрахунок пені, встановила, що розрахунок позивача у повній мірі відповідає чинному законодавству та умовам договору, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені на суму 167,64 грн. є правомірними і підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу АТ "НАК "Нафтогаз України" слід задоволити частково, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.06.2021 р. у справі № 924/116/21 слід змінити на підставі ч.2 ст.277 ГПК України в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 167,64 грн. пені, 967,62 грн. інфляційних втрат та розподілу судових витрат і в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення цих позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог згідно зі ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 277, 281 - 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволити частково. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.06.2021 р. у справі № 924/116/21 змінити.

Викласти абз. 2, 3 резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягнути з Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради (32400, м. Дунаївці, Хмельницької області, вул. Франца Лендера, 53, код 14151748) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 92164,12 грн. (дев`яносто дві тисячі сто шістдесят чотири гривні 12 коп.) пені, 14209,16 грн. (чотирнадцять тисяч двісті дев`ять гривень 16 коп.) 3% річних, 60353,95 грн. (шістдесят тисяч триста п`ятдесят три грививні 95 коп.) інфляційних втрат, 2500,91 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень 91 коп.) витрат зі сплати судового забору.

Відмовити у позові в частині стягнення 138,97 грн. інфляційних втрат.».

Стягнути Комунального підприємства теплових мереж Дунаєвецької міської ради (32400, м. Дунаївці, Хмельницької області, вул. Франца Лендера, 53, код 14151748) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6, код 20077720) 3402,16 грн. витрат на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Господарському суду Хмельницької області видати накази на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України.

Матеріали справи № 924/116/21 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений 10 вересня 2021 року

Головуючий суддя Маціщук А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Бучинська Г.Б.