ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

06 вересня 2021 року Справа № 902/424/21

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Мельник О.В.

секретар судового засідання Блащук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фермерського господарства "Мілк-Сервіс"

на рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2021

(ухвалене 12:10 год. у м. Вінниця, повний текст складено 02.07.2021)

у справі № 902/424/21 (суддя Яремчук Ю.О.)

за позовом Фермерського господарства "Мілк-Сервіс"

до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області

про визнання наказу протиправним та його скасування

за участю представників сторін:

від позивача - Країло С.В.;

від відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство "Мілк-Сервіс" звернулось до Господарського суду Вінницької області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання наказу протиправним та його скасування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказує, що між Фермерським господарством "Мілк - Сервіс" та Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області укладено договір оренди землі.

В подальшому, враховуючи те, що дія Договору закінчувалась, ФГ "Мілк - Сервіс", маючи бажання продовжити термін його дії, звернувся з відповідним листом - повідомленням від 13.07.2020 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оскільки останнє на той момент було розпорядником землі, яка є предметом Договору.

Однак, наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.10.2020 № 2-14956/15-20-СГ на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в зв`язку із ненаданням проекту додаткової угоди до договору оренди землі та інформації про належне виконання умов договору, а також не надання документів в оригіналі або копіях засвідчених відповідно до вимог ДСТУ 4163-2003 від 01.09.2003 відмовлено у поновленні вищезазначеного договору оренди землі.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 24.06.2021 у справі № 902/424/21 було відмовлено в задоволені позову Фермерського господарства "Мілк-Сервіс" до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання наказу протиправним та його скасування.

При ухвалені вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивач звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не дотримався процедури звернення із повідомленнями про намір поновити договори оренди землі, зокрема не надав відповідачу разом із поданою заявою про поновлення договору проект додаткової угоди та не надав доказів належного виконання Фермерським господарством "Мілк - Сервіс" умов Договору.

А тому суд дійшов висновку про те, що наказ Головного управління Держгеокдастру у Вінницькій області про відмову в поновленні договору, не порушив права позивача на поновлення договору у визначеному ч. 1-5, 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі".

Не погоджуючись з вказаним рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Фермерське господарство "Мілк-Сервіс", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2021 у справі № 902/424/21 та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, позивач вказує таке.

Рішення про укладення чи відмову в укладенні договорів оренди землі повинно оформлятися розпорядчим правовим актом індивідуальної дії у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.

Думка суду про те, що наказ Головного управління Держгеокдастру у Вінницькій області про відмову в поновленні договору не порушив права позивача на поновлення договору у визначеному ч. 1-5. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а також критичне сприйняття судом звернення позивача до відповідача за № 34 від 13.11.2020, який надано в якості доказів до справи, являється хибною.

Норми ст. ст. 32-2 та 33 Закону України "Про оренду землі", які покладені в основу заперечень відповідача проти позову і на які наголошував представник відповідача, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ.

Так, статтею 32-2 було доповнено Закон України "Про оренду землі", а стаття 33 зазнала змін щодо порядку поновлення договорів оренди.

Проте, поза увагою відповідача залишилось те, що Законом України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ було внесено певні зміни і у перехідні положення Закону України "Про оренду землі", які мають важливе значення для правильного вирішення справи, а саме: п. 4 Розділу IX "Перехідні положення" визначено, що правила, визначені статтею 126-1 Земельного Кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.

Таким чином, думка суду про те. що орендар нібито не дотримався процедури звернення до орендодавця із повідомленнями про намір поновити договори оренди землі, також являється хибною.

За наведеного позивач вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області ухвалене з порушенням норм матеріального права, прийнятим з порушенням норм процесуального права, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, дійсним обставинам справи та у відповідності до вимог ст. 277 ГПК України є підставами для скасування такого рішення.

Від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, відповідно до якого відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам чинного законодавства, з таких підстав.

Позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з листом-повідомлення зареєстрованим Головним управлінням від 13.08.2020 щодо поновлення договору оренди землі, укладеним між ФГ "Мілк-Сервіс" та Шаргородською державною адміністрацією від 01.12.2009, наданої для ведення фермерського господарства строком на 10 років, яка розташована на території Шаргородської міської ради Вінницької області кадастровий номер :02:002:0030, дата державної реєстрації права 13.10.2010.

Вказує, що у процедурі поновлення договору оренди землі на орендаря, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк (поновлення договору), покладається обов`язок завчасно повідомити орендодавця листом-повідомленням, до якого додати проект відповідної додаткової угоди.

Позивач недотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, не надав Головному управлінню разом із листом-повідомленням про поновлення договору проект додаткової угоди та не надав доказів належного виконання Фермерським господарством "Мілк - Сервіс" умов Договору.

Тому, Головне управління Держгеокдастру у Вінницькій області вважає, що відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу №2-14956/15-20-СГ від 20.10.2020, оскільки позивач, повторно подаючи лист- повідомлення у відповідності до ст. 33 Закону України "Про оренду землі", підтвердив правомірність дій Головного управління Дєржгєокадастру у Вінницькій області при прийнятті рішення після розгляду листа-повідомлення від 13.07.2020.

За наведеного, відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги позивача відмовити повністю.

06.09.2021 в судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі, стверджує, що судом першої інстанції при винесенні оскарженого рішення було порушено норми матеріального та процесуального права. Пояснив, що в цьому випадку, з врахуванням змін в Законі України "Про оренду землі", внесених Законом України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ, позивач не мав подавати проекту додаткової угоди. З огляду на вказане, вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2021 у справі № 902/424/21 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити.

В судове засідання 06.09.2021 представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не з`явився.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, про що свідчить поштове повідомлення, направлене відповідача (а. с. 99), а також те, що явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при ухвалені рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що 01.12.2009 між Фермерським господарством "Мілк - Сервіс" м. Шаргород Вінницької області (орендар) та Шаргородською районною державною адміністрацією Вінницької області (орендодавець) укладено Договір оренди землі (далі- Договір; а. с. 17-19).

Згідно п. 2 Договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 29,0416 га, в тому числі: ріллі - 28,6016 га; під господарськими шляхами і прогонами - 0,4400 га із земель резервного фонду Шаргородської міської ради за межами населеного пункту, з них землі історико-культурного призначення - 4,4998 га ріллі.

Відповідно до п. 8 Договору, він укладений на 10 (десять) років. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі Орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово Орендодавця про намір продовжити його дію.

13.10.2010 Договір зареєстрований у Вінницькій регіональній філії ДП "Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від за № 04:10:056:00065.

Враховуючи те, що дія Договору закінчувалась, ФГ "Мілк-Сервіс", маючи бажання продовжити термін його дії, звернувся з відповідним листом - повідомленням від 13.07.2020 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оскільки останнє на той момент було розпорядником землі, яка є предметом Договору (а. с. 15-16).

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 20.10.2020 № 2-14956/15-20-СГ на підставі ст. 33 Закону України "Про оренду землі" в зв`язку із ненаданням проекту додаткової угоди до договору оренди землі та інформації про належне виконання умов договору, а також не надання документів в оригіналі або копіях засвідчених відповідно до вимог ДСТУ 4163-2003 від 01.09.2003 відмовлено у поновленні Договору оренди землі (а. с. 25).

13.11.2020 позивач повторно звернувся до відповідача із заявою про поновлення Договору оренди, до якої було додано, серед іншого проект додаткової угоди (а. с. 26-27).

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (ст. 14 Конституції України).

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

За змістом статті 792 ЦК за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відносини, що виникають із договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору, договору найму, регулюються також актами земельного законодавства - Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" .

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, основною причиною незгоди позивача із рішенням суду першої інстанції є питання щодо того, яку редакцію Закону України "Про оренду землі" слід застосувати до спірних правовідносин.

Суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ, серед іншого п. 8, було внесено зміни до Закон України "Про оренду землі", якими, зокрема доповнено Закон України "Про оренду землі" ст. 32-2, викладено в новій редакції ст. 33, а також, розділ IX "Перехідні положення" доповнити абзацами третім і четвертим такого змісту:

"Договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 цього Закону та статтею 126-1 Земельного кодексу України.

Правила, визначені статтею 126-1 Земельного кодексу України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення".

Апеляційний господарський суд бере до уваги, що п. 1 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству" цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім, зокрема пункту 8 розділу I цього Закону, які набирають чинності через шість місяців з дня опублікування цього Закону.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що Закон України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству" був опублікований 15.01.2020, набрав чинності - 16.01.2020, а п. 8 вказаного Закону, в силу його прикінцевих та перехідних положень - 15.07.2020.

Як встановлено судом апеляційної інстанції вище, позивач, первинно звернувся із заявою до відповідача про поновлення Договору оренди землі 13.07.2020.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України "Про оренду землі" в редакції від 13.02.2020, без врахування змін, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству" від 05.12.2019 № 340-ІХ, а протилежні доводи скаржника відхиляються судом апеляційної інстанції.

Одночасно суд зазначає, що повторно звертаючись до відповідача із заявою від 13.11.2020, позивач надав відповідачу проект додаткової угоди, а також, ні у вказаній заяві, ні в позовній заяві не посилався на норми Закону України "Про внесення змін до деяких нормативних актів України щодо протидії рейдерству", а свою позицію щодо необхідності застосування вказаного Закону вказав у заяві від 23.06.2021, поданої до суду першої інстанції (а. с. 61).

Також суд зазначає, що вказаною заявою, позивач змінив підстави позову, однак така заява подана з порушенням норм процесуального закону, а саме ч. 3 ст. 46 ГПК України, оскільки суд першої інстанції 14.06.2021 закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті (підтверджується протоколом судового засідання від 14.06.2021; а. с. 56-57).

Щодо позовних вимог по суті, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Частиною 1 ст. 93 та ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" ч. 1 ст. 96 цього Кодексу).

Статтею 13 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі) (ч. 1).

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. У разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (ч. 2).

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди (ч.3).

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється (ч. 4).

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5).

Частиною 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. У цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).

Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку (ч. 8 ст. 33 Закону України "Про оренду землі").

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді (ч. 9 Закону України "Про оренду землі").

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що статтею ЗЗ Закону України "Про оренду землі" було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття "переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк" та "поновлення договору оренди землі", використовуючи конструкцію "поновлення договору оренди землі" як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою-п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.

Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України "Про оренду землі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати від 22.09.2020 у справі №159/5756/18.

Як встановлено судом вище, позивач, посилаючись на бажання скористатися своїм переважним правом, передбаченим ст. 33 Закону України "Про оренду землі", виявив намір продовжити строк дії договору оренди земельної ділянки, про що вказує поданий ним до закінчення строку дії Договору оренди лист-повідомлення від 13.07.2020.

Разом з тим, позивачем до вказаного листа-повідомлення не долучено проекту додаткової угоди про поновлення договору оренди, яку разом він повинен був подати до орендодавця.

А тому, відповідачем правомірно було відмовлено позивачу в поновлені Договору оренди землі від 01.12.2009, з тих підстав, що орендар не надав проекту додаткової угоди при зверненні до орендодавця.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що ним було надано відповіді на всі істотні, вагомі та доречні доводи, які викладені скаржником в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2021 у справі №902/424/21 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Фермерського господарства "Мілк-Сервіс" - без задоволення.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275-279, 282 ГПК України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства "Мілк-Сервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 24.06.2021 у справі №902/424/21 - без змін.

2. Справу № 902/424/21 надіслати Господарському суду Вінницької області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "08" вересня 2021 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Мельник О.В.