ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"10" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1965/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д.,

розглядаючи справу № 916/1965/21 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження

за позовом: публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" /, адреса - 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, e-mail: /

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський регіональний центр незалежних експертиз" /, адреса - 65011, м. Одеса, вул. Рішельєвська, 44/46, кв. 43/

про стягнення 29 438,48 грн.

ВСТАНОВИВ:

09.07.2021 року публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "Укргазбанк" звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою /вх. № 2046/21/ до товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський регіональний центр незалежних експертиз" про стягнення заборгованості у розмірі 29 438,48 грн., з яких: 25 000,00 грн. - заборгованість за невиконану експертизу, 4 438,48 грн. - штрафні санкції; судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наявність заборгованості внаслідок невиконання експертизи, яка була оплачена під час розгляду справи № 916/3477/15 за позовом публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд лтд", Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Престиж VII" про визнання права власності та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Добробуд лтд" до публічного акціонерного товариства Акціонерний Банк "УКРГАЗБАНК" про визнання договорів про пайову участь у будівництві нерухомого майна припиненими.

Позов пред`явлено на підставі ст.ст. 526, 599, 610-611,625, 627, 629 ЦК України.

Ухвалою суду від 12.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1965/21; справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст. 247-252 ГПК України без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.

23.07.2021 року на адресу суду надійшов відзив /вх. № 19795/21/, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що надані позивачем докази не завірені в установленому порядку. Відповідач вважає, що оскільки експертиза була призначена ухвалою суду в рамках справи № 916/3477/15, а не самостійно замовлена стороною, то повернення коштів, сплачених на її проведення, має вирішуватися судом у порядку, передбаченому для питань судових витрат по справі № 916/3477/15. Відповідач наголошує на невірно обраному позивачем способі захисту. Відповідач зауважує на пропуску позивачем строку позовної давності. Зазначає, що сплив позовної давності є підставою для відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.

Як встановлено при безпосередньому дослідженні доказів, в рамках господарської справи № 916/3477/15 ухвалою суду від 29.10.2015 року було призначено судову будівельну-технічну експертизу, проведення якої доручено судовому експерту Товариства з обмеженою відповідальністю „Одеський регіональний центр незалежних експертиз" Долгих Марії Євгенівні ( АДРЕСА_1 ). Витрати по попередній сплаті вартості проведення експертизи покладено на ПАТ АБ „Укргазбанк" згідно з виставленими експертною установою рахунками.

Судом встановлено, що ТОВ „Одеський регіональний центр незалежних експертиз" було виставлено ПАТ АБ "Укргазбанк" рахунки на попередню сплату вартості проведення експертизи в рамках справи № 916/3477/15 у розмірі 25 000,00 грн., що підтверджується рахунком № 133 від 28.12.2015 року, № 132 від 28.12.2015 року, № 131 від 25.12.2015 року.

Матеріали справи не містять доказів сплати ПАТ АБ "Укргазбанк" попередньої сплату вартості проведення експертизи в рамках справи № 916/3477/15, однак відповідачем визнається надходження 16.01.2016 року на рахунок ТОВ „Одеський регіональний центр незалежних експертиз" коштів за вказаними вище рахунками від ПАТ АБ "Укргазбанк".

Судом встановлено, що у ході розгляду справи № 916/3477/15 судовим експертом неодноразово було направлено на адресу суду клопотання про надання додаткових матеріалів та доступу до об`єкту.

18.06.2019 року судовим експертом складено повідомлення № 176/15 про неможливість надання висновку у господарській справі №916/3477/15 від 18.06.2019р., оскільки запитані у клопотанні додаткові матеріали та доступ до об`єкта дослідження не надано, що виключає можливість проведення повного всебічного дослідження з відповіддю на питання, викладені в ухвалі суду.

Господарський суд зазначає, що предметом позову у даній справі є стягнення заборгованості за невиконану експертизу під час розгляду іншої господарської справи.

Питання проведення судових експертиз (їх призначення, проведення, у тому числі в частині оплати) регулюється Закону України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998р. №53/5 з наступними змінами.

Відповідно до п.п.1.3, 1.8, 1.9 вищевказаної інструкції відповідно до чинного законодавства за дорученням правоохоронних органів, посадових осіб Державної податкової адміністрації України, Державної митної служби України, Державної виконавчої служби, на замовлення адвокатів, захисників та осіб, які самостійно захищають свої інтереси, та їх представників, нотаріусів банківських установ, страхових компаній, а також інших юридичних і фізичних осіб виконуються експертні дослідження, що потребують спеціальних знань та використання методів криміналістики і судової експертизи. Результати експертних досліджень викладаються в письмових висновках експертних досліджень згідно з чинним законодавством України.

Підставою для проведення експертиз відповідно до чинного законодавства є процесуальний документ (постанова, ухвала) про призначення експертизи, складений уповноваженою на те особою (органом), або письмове звернення потерпілого чи сторони захисту кримінального провадження (далі - документ про призначення експертизи (залучення експерта)), у якому обов`язково зазначаються реквізити, перелік питань, поставлених експерту, а також об`єкти, що підлягають дослідженню.

Підставою для проведення експертного дослідження є письмова заява (лист) замовника (юридичної або фізичної особи) з обов`язковим зазначенням його реквізитів, з переліком питань, які підлягають розв`язанню, а також об`єктів, що надаються.

У випадках, передбачених законодавством, експертною установою надсилається рахунок вартості робіт за проведення експертиз (експертних досліджень).

Статтею 14 Закону України "Про судову експертизу" визначено, що судовий експерт на підставах і в порядку, передбачених законодавством, може бути притягнутий до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про судову експертизу" незалежно від виду судочинства судовий експерт зобов`язаний провести повне дослідження і дати обґрунтований та об`єктивний письмовий висновок.

Позивачем не надано доказів оскарження дій чи висновку експерта, притягнення його до відповідальності тощо.

Згідно п 4.13 вказаної інструкції висновок експерта (повідомлення про неможливість надання висновку) розглядається керівником підрозділу та керівником експертної установи (або його заступником) і направляється органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

Якщо при ознайомленні з висновком експерта буде встановлено, що дослідження проведені з недотриманням чи відхиленням від методики дослідження, керівник експертної установи може передоручити проведення судової експертизи комісії експертів, до якої включається також експерт, який проводив попереднє дослідження.

Висновок експерта або повідомлення про неможливість надання висновку, який дається поза експертною установою (у судовому засіданні, на місці події), розглядається керівником експертної установи після надходження матеріалів експертизи до експертної установи. Про зауваження, які виникли в керівника експертної установи після ознайомлення з висновком експерта (повідомлення про неможливість надання висновку), він може повідомити органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта).

У разі виявлення у висновку експерта технічних помилок та/або недоліків за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), або керівника установи висновок повертається експерту для доопрацювання.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 6.1. Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у вирішенні питань щодо відшкодування витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду господарським судам необхідно враховувати викладене в пункті 23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи".

Так, відповідно до 23 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", відповідно до частини третьої і четвертої статті 15 Закону витрати на проведення судових експертиз науково-дослідними установами Міністерства юстиції України, зокрема, у господарських справах відшкодовуються в порядку, передбаченому чинним законодавством.

У застосуванні відповідних законодавчих приписів господарським судам рекомендується виходити з такого.

Витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести заінтересована сторона, а у разі призначення господарським судом судової експертизи з власної ініціативи - сторона, визначена в ухвалі господарського суду про призначення судової експертизи. Тому в зазначеній ухвалі суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, в тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи на рахунок експертної установи. У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони або сторони, зобов`язаної ухвалою господарського суду, від оплати витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи, суд може запропонувати іншій стороні оплатити ці витрати, а за відсутності і її згоди та за неможливості проведення судової експертизи без попередньої оплати її вартості суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

Аналогічним чином суд має діяти в разі повернення матеріалів справи з експертної установи через несплату вартості експертизи.

Разом із тим, господарський суд зауважує, що оскільки експертиза була призначена ухвалою суду, а не самостійно замовлена стороною, то питання повернення коштів, сплачених на її проведення, має вирішити суд у порядку, передбаченому для питань судових витрат, а не на підставі ст.ст. 526, 599, 610-611, 625, 627, 629 ЦК України, в порядку яких позивач звернувся до суду із даним позовом.

З урахуванням вказаного, господарський суд погоджується із доводами відповідача, що у даному випадку позивачем обрано невірний спосіб захисту, і у даному випадку належним способом захисту буде заявлення відповідних клопотань/заяв у справі № 916/3477/15.

Відповідно до ст. 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

При цьому, відповідно до положень ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його «ефективність» з точки зору ст. 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015).

Положеннями ч. 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Стосовно заяви відповідача про застосування строку позовної давності, господарський суд зазначає наступне.

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

За таких обставин, враховуючи висновок суду про необґрунтованість позовних вимог публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", господарський суд не вирішує питання про застосування позовної давності.

За таких обставин, господарський суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ПАТ АБ "Укргазбанк", у зв`язку із суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ПАТ АТ "Укргазбанк" до ТОВ "Одеський регіональний центр незалежних експертиз" про стягнення заборгованості за невиконану експертизу.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, судовий збір в порядку ст. 129 ГПК України позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до товариства з обмеженою відповідальністю "Одеський регіональний центр незалежних експертиз" про стягнення 29 438,48 грн. - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 10 вересня 2021 р.

Суддя Н.Д. Петренко