ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.09.2021 справа № 914/2072/21

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Сухович Ю.О. розглянув матеріали справи

за позовом Приватного підприємства «Львівський Легіон», с.Лисиничі, Пустомитівський район, Львівська область

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп», с.Сокільники, Пустомитівський район, Львівська область

про стягнення 92 500,00 грн заборгованості.

Без виклику сторін.

Обставини розгляду справи.

08.07.2021 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Приватного підприємства «Львівський Легіон» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп» про стягнення 92 500,00 грн основного боргу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 13.07.2021 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, здійснювати розгляд справи без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвала суду від 13.07.2021 про відкриття провадження у справі надсилалась позивачу на дві адреси:

- вказану у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 81126, Львівська область, Пустомитівський район, с.Лисиничі, вул.Пасічна, буд.5, кв.4;

- представнику позивача - Приступі Л.Л., вказану у позовній заяві, а саме: 79060, м.Львів, вул.Ак.Я.Підстригача, буд.6.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 19.07.2021 відправлено до точки видачі/доставки (місце виконання операції с.Лисиничі, індекс 81126). 24.07.2021 року поштове відправлення за номером 354 вручене адресату (позивачу).

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 19.07.2021 відправлено до точки видачі/доставки (місце виконання операції м.Львів, індекс 79060). 21.07.2021 року поштове відправлення за номером 362 вручене адресату (представнику позивача).

Ухвала суду від 13.07.2021 про відкриття провадження у справі надсилалась відповідачу на адресу вказану у позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, а саме: 81130, Львівська область, Пустомитівський район, с.Сокільники, вул.Львівська бічна, буд.6.

Як вбачається з інформації, що знаходиться на веб-сайті акціонерного товариства «Укрпошта» поштове відправлення 19.07.2021 відправлено до точки видачі/доставки (місце виконання операції с.Сокільники, індекс 81130). 23.07.2021 року поштове відправлення за номером 346 вручене адресату (відповідачу).

Отже, суд вважає сторони такими, що належним чином повідомлені про відкриття провадження у даній справі та прийняття позовної заяви до розгляду.

Так як суд здійснював розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, тобто без можливості для відповідача взяти участь у судовому засіданні і викласти свої заперечення проти задоволення позову, право відповідача надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування, заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб, передбачене статтею 42 Господарським процесуальним кодексом України, могло бути реалізоване шляхом подання відзиву, з врахуванням доводів якого суд мав би ухвалювати рішення.

Суд звертає увагу на те, що від відповідача не надходили заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження чи клопотання про її розгляд у судовому засіданні з повідомленням сторін. Відзив на позов також не подано.

Згідно зі статтею 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку із закінченням строку для вирішення спору суд дійшов висновку про необхідність прийняття рішення у справі.

Суть спору та правова позиція учасників справи.

Позиція позивача.

Позов обґрунтовано тим, що на виконання укладеного між сторонами договору №01/ФО-19 про надання охоронних послуг від 07.03.2019 позивачем було надано відповідачу послуги з охорони об`єкта та його відокремлених приміщень (будівлі), які перераховані у дислокації (додаток №1 до договору).

Однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати наданих послуг не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 92 500,00 грн.

Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 92 500,00 грн основного боргу.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 7 000,00 грн витрат на правничу допомогу адвоката.

Позиція відповідача.

Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив.

Розглянувши матеріали справи, повно та об`єктивно дослідивши докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

07.03.2019 між Приватним підприємством «Львівський Легіон», в особі директора Логай Р.С., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - позивач, згідно з договором - охорона) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп», в особі директора Киричук В.В., що діє на підставі Статуту (надалі по тексту рішення - відповідач, згідно з договором - замовник) було укладено договір №01/ФО-19 про надання охоронних послуг (надалі по тексту рішення договір), відповідно до умов якого замовник передає, а охорона приймає під охорону об`єкт та його відокремлені приміщення (будівлі), які перераховані у дислокації (додаток 1 до договору) (далі об`єкт). Обов`язковою умовою на час укладення та здійснення договору є наявність у - замовника повноважень на його володіння (користування) об`єктом (у формі права власності, права на повно господарське відання, оперативне управління, оренда, лізинг, доручення тощо), відомості про що надаються охороні в завіреній замовником письмовій формі.

Відповідно до п.1.6. договору охорона об`єкта здійснюється у дні і години, вказані у дислокації. Система охорони об`єкта та розташування постів визначається охороною і узгоджується з замовником. Перепускний та внутрішньо-об`єктовий режим на об`єкті встановлюється згідно з розпорядженням замовника, а здійснюється охороною.

Сторонами укладено додаток №1 до договору №01/ФО-19 від 07.03.2019 (дислокацію по охороні об`єкта «ДВ Вейст-Груп») за якою визначено, найменування об`єкта, а саме об`єкт за адресою: с.Сокільники, Пустомитівського району, Львівської області, вул.Львівська бічна 6; номер поста охорони: пост №1; що береться під охорону: територія об`єкту та майно замовника; час охорони: робочі (понеділок п`ятниця, субота): 24 години фізичної охорони; скорочені (неділя): 24 години фізичної охорони; святкові (згідно календарю): 24 години фізичної охорони.

Згідно п.2.1., п.2.3. договору ціна (вартість) наданих послуг за цим договором визначається охороною на основі додатку №2 (розрахунок вартості), який є невід`ємною частиною договору. Щомісячна вартість послуг з фізичної охорони об`єкта замовника складає 26 000 (двадцять шість тисяч) гривень 00 копійок включно ЄП (5%). Без узгодження з замовником ціна змінюється в сторону збільшення або зменшення пропорційно зміні встановленого державою індексу інфляції. Зазначена зміна фіксується сторонами в акті виконаних робіт поточного місяця і підлягає врахуванню при розрахунках в наступному місяці.

Сторонами укладено додаток №2 до договору №01/ФО-19 від 07.03.2019 (розрахунок вартості послуг виконавця по об`єкту охорони «ДВ Вейст-Груп») за яким визначено, вартість охорони за місяць становить 30 000,00грн.

Відповідно до п.2.4. договору розрахунки за послуги здійснюються замовником в гривнях щомісячно до 25-ого числа поточного місяця на підставі цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок охорони вказаний в цьому договорі.

Згідно п. 2.5. договору Акт виконаних робіт підписується сторонами останнім днем кожного календарного місяця, а також по закінченні терміну дії договору.

У розділі 4 договору сторони передбачили обов`язки сторін, так, зокрема:

- у п.4.1.1. договору стосовно обов`язків охорони, а саме щодо забезпечення у межах наданих повноважень охорону об`єкта від розкрадання.

- у п. 4.2.1. договору стосовно обов`язків замовника, а саме щодо своєчасного внесення плати за послуги охорони згідно п.2.4. на умовах вказаних в цьому договорі та додатках до нього.

В матеріалах справи наявний гарантійний лист за вих.№14-02-21 від 15.03.2021, в якому відповідач підтвердив свої зобов`язання перед позивачем та зобов`язувався здійснити оплату заборгованості, що виникла на підставі акта звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2021, відповідач зобов`язувався повністю оплатити вартість послуг за березень 2021 до 30.04.2021 року включно.

Проте, відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за надані послуги згідно договору №01/ФО-19 про надання охоронних послуг від 07.03.2019 не провів, відтак, станом на 01.06.2021 утворилась заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 92 500,00 грн.

Між сторонами підписано акт звірки взаєморозрахунків по стану на 01.06.2021 за договором №01/ФО-19 від 07.03.2019, згідно якого за даними ПП «Львівський Легіон» станом на 01.06.2021 заборгованість на користь ПП Львівський Легіон» становить 92 500,00 грн.

У зв`язку із несплатою за надані послуги позивач неодноразово звертався до відповідача із листами-вимогами (№11 від 20.05.2021, №12 від 31.05.2021) з проханням сплатити грошові кошти за надані послуги з охорони об`єкта, які є предметом договору №01/ФО-19 від 07.03.2019 та припинення договору про надання охоронних послуг з 08 години 01.06.2021 року.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем, як замовником, своїх зобов`язань, зокрема несплату наданих послуг згідно договору №01/ФО-19 про надання охоронних послуг від 07.03.2019, позивач просить стягнути з відповідача 92 500,00 грн заборгованості зі сплати основного боргу.

Висновки суду.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено статтею 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, підставою виникнення правовідносин між сторонами є договір №01/ФО-19 про надання охоронних послуг від 07.03.2019.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

В матеріалах справи наявний гарантійний лист за вих.№14-02-21 від 15.03.2021, в якому відповідач підтвердив свої зобов`язання перед позивачем та зобов`язувався здійснити оплату заборгованості, що виникла на підставі акта звірки взаєморозрахунків станом на 01.03.2021, відповідач зобов`язувався повністю оплатити вартість послуг за березень 2021 до 30.04.2021 року включно.

Проте, відповідач порушив свої зобов`язання, оплату за надані послуги згідно договору №01/ФО-19 про надання охоронних послуг від 07.03.2019 не провів, відтак, станом на 01.06.2021 утворилась заборгованість зі сплати основного боргу в сумі 92 500,00 грн.

Між сторонами підписано та скріплено печатками сторін акт звірки взаєморозрахунків по стану на 01.06.2021 за договором №01/ФО-19 від 07.03.2019, згідно якого за даними ПП «Львівський Легіон» станом на 01.06.2021 заборгованість на користь ПП Львівський Легіон» становить 92 500,00 грн.

Стаття 599 Цивільного кодексу України вказує на те, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами п. 2.4. передбачено, що розрахунки за послуги здійснюються замовником в гривнях щомісячно до 25-ого числа поточного місяця на підставі цього договору, шляхом перерахування грошових коштів на банківський поточний рахунок охорони вказаний в цьому договорі.

Згідно п. 2.5. договору Акт виконаних робіт підписується сторонами останнім днем кожного календарного місяця, а також по закінченні терміну дії договору.

Відповідач доказів сплати заборгованості на суму 92 500,00 грн не надав, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що дослідженні в ході судового розгляду, відзиву на позовну заяву у строк, визначений судом, не подав, проти позову не заперечив, власного контррозрахунку не надав.

У відповідності із статтею 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Аналогічно відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведені норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення основного боргу в сумі 92 500,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статті 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів» на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, при поданні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №528 від 22.06.2021 р.

Судовий збір відповідно до статі 129 Господарського процесуального кодексу України необхідно покласти на відповідача.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, якщо на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Слід зазначити, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп» не заявлено клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5-6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має, сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частина 1 статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як встановлено з матеріалів справи, 22.06.2021 року між Приватним підприємством «Львівський Легіон» (надалі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВМ», в особі директора адвоката Приступи Л.Л., що діє на підставі Статуту (надалі виконавець) укладено договір про надання правової (правничої) допомоги №01-06-21.

Відповідно до п. 1.1. та п.1.2. договору сторони погодили, що в порядку та на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до договору, виконавець приймає на себе обов`язки представляти права і законні інтереси замовника в суді та інших органах, підприємствах, установах, організаціях, незалежно від форми власності, відповідно до умов цього договору з усіма правами представника/адвоката, які передбачені Цивільним процесуальним кодексом України, Господарським процесуальним кодексом України, Кримінально-процесуальним кодексом України, Кодексом про адміністративні правопорушення та іншими нормативними актами чинного законодавства України, у справі, що визначена додатковою угодою до цього договору. На підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг, відповідно до умов цього договору, сторонами підписується Акт виконаних робіт.

Згідно п.2.3. договору замовник зобов`язаний, зокрема, сплатити винагороду виконавця в розмірі та в строк згідно умов цього договору.

Відповідно до п. 4.1. та п.4.2. договору сторони погодили, що на визначення розміру винагороди виконавця впливають строки та результати вирішення спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень замовника. Обсяг правової допомоги враховується при визначені обґрунтованого розміру винагороди. Розмір винагороди виконавця визначається згідно додаткових угод, що є невід`ємною частиною договору.

22.06.2021 року між Приватним підприємством «Львівський Легіон» (надалі замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ВМ», в особі директора адвоката Приступи Л.Л., що діє на підставі Статуту (надалі виконавець) на виконання п.4.2. договору укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги №01-06-21 від 22.06.2021 (надалі додаткова угода №1).

Відповідно до п. 1. додаткової угоди №1 на виконання п.1.1 договору, замовник доручає виконавцю представляти інтереси замовника у справі що стосується повернення ПП «Львівський Легіон» коштів від ТзОВ «ДВ Вейст-Груп» за договором №01/ФО-19 від 07.03.2019р. про надання охоронних послуг.

Згідно п.2. та п.3. додаткової угоди №1 на виконання п.4.2 договору сторони дійшли згоди, що розмір винагороди виконавця за ведення від імені замовника справи, зазначеної у п.1 цієї додаткової угоди становить 7 000,00 (сім тисяч) гривень. Вказані у п.2 цієї додаткової угоди кошти перераховуються замовником на рахунок виконавця протягом 7 днів з моменту підписання цієї додаткової угоди.

22.06.2021 сторони договору №01-06-21 про надання правової допомоги від 22.06.2021 склали Акт прийому-передачі №1 наданих послуг про те, що відповідно до умов додаткової угоди №1 від 22.06.2021р. до договору про надання правової допомоги №01-06-21 від 22.06.2021р., виконавець у повному обсязі виконав завдання на ведення від імені замовника справи, що визначена п.1 додаткової угоди №1 від 22.06.2021р. Загальна вартість послуг за цією додатковою угодою становить 7 000,00 (сім тисяч) гривень. Послуги надані належним чином та в повному обсязі, претензії у сторін з приводу надання послуг за договором відсутні.

Акт №1 прийому-передачі №1 наданих послуг від 22.06.2021 підписаний та скріплений печатками сторін договору про надання правової допомоги від 22.06.2021, зі сторони адвоката Приступа Л.Л., зі сторони замовника Логай Р.С.

Адвокатом Приступою Л.Л., долучено до матеріалів позовної заяви орієнтовний розрахунок розміру правничої допомоги, згідно якого та у відповідності до умов п.4 договору про надання правничої допомоги №01-06-21 від 22.06.2021 та положень додаткової угоди від 22.06.2021, надано правничу допомогу ПП «Львівський Легіон» у справі що стосується повернення ТзОВ «ДВ Вейст-Груп» коштів ПП «Львівський Легіон» за договором про надання охоронних послуг №01/ФО-19 від 07.03.2019, наступного характеру:

Характер правничої допомоги (послуги)Кількість витраченого часу орієнт. (год.)РозрахунокВартість (у грн)
Вивчення та направлення матеріалів справи1 (1 год.)1400*1=14001400
Підготовка та направлення матеріалів на адресу відповідача1 (1 год.)1400*1=14001400
Підготовка та направлення процесуальних документів на адресу суду1 (1 год.)1400*1=14001400
Участь у судових засіданнях (орієнтовно)2 (2 год.)1400*2=14002800
В матеріалах справи наявна копія платіжного доручення №529 від 22.06.2021, що підтверджує сплату ПП «Львівський Легіон» за послуги ТзОВ «ВМ» (адвокату Приступі Л.Л.) в розмірі 7 000,00 грн, за надання правової допомоги за договором №01-06-21 від 22.06.2021.

Слід зазначити, що саме з вини відповідача спір доведено до суду, його поведінка не сприяла вирішенню спору у позасудовому порядку, у зв`язку з чим позивач змушений був скористатись послугами адвоката. Виконана адвокатами робота повинна бути оплачена, порядок нарахування суми витрат на професійну правничу допомогу прозорий та зрозумілий.

Суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката для цілей їх розподілу повинен брати до уваги саме умови договору та не має підстав самовільно встановлювати інший розмір та порядок обчислення витрат, ніж той, який у відповідному порядку був закріплений у договорі.

Оскільки проти розміру витрат на правничу допомогу має заперечувати обов`язково інша сторона і якщо вона не заперечує, то у суду відсутні підстави надавати оцінку кількості часу витраченому адвокатом на виконання робіт.

Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24.11.2020 р. у справі №911/4242/15.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта. Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність (правова позиція Верховного Суду, викладена в постановах від 13.08.2019 р. у справі № 908/1654/18, від 12.09.2019 р. у справі № 910/9784/18 та від 19.11.2019 р. у справі № 5023/5587/12, від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19, від 20.11.2020 р. у справі № 910/13071/19).

Крім згаданого у статті 126 Господарського процесуального кодексу України принципу змагальності сторін, іншими основними засадами (принципами) господарського судочинства також є верховенство права та пропорційність.

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, з врахуванням вищенаведених норм, виходячи зі змісту норм статтей 3, 11, 15 Господарського процесуального кодексу України, питання про співмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу має вирішуватись із застосуванням критеріїв пропорційності та розумності, керуючись принципом верховенства права.

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Ознайомившись з вищезазначеними доказами, оцінивши наявні матеріали справи, беручи до уваги те, що провадження у справі здійснювалося за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) учасників справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню частково, за мінусом суми 2 800,00 грн, які передбачені за участь представника у судових засіданнях.

Таким чином, відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 4 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73, 74, 76-79, 86, 126, 129, ч.9 ст.165, ст. ст. 236-238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДВ Вейст-Груп» (81130, Львівська область, Пустомитівський район, с.Сокільники, вул.Львівська бічна, буд.6; ідентифікаційний код 41790622) на користь Приватного підприємства «Львівський Легіон» (81126, Львівська область, Пустомитівський район, с.Лисиничі, вул.Пасічна, буд.5, кв.4; ідентифікаційний код 42042818) 92 500,00 грн основного боргу, 4 200,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 270,00 грн судового збору.

3. У задоволенні витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2800,00 грн відмовити.

4. Наказ видати згідно статті 327 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення набирає законної сили в порядку статті 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, встановленому статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Рішення складено

та підписано 13.09.2021

Суддя Ю.О. Сухович