ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2633/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного підприємства "Артха-С" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 2-А, квартира 8; )
до Приватного підприємства "Лакі Бой" (61102, Харківська обл., м.Харків, вул. Достоєвського, буд. 3; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

01.07.2021 Приватне підприємство "Артха-С" звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Лакі Бой", в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Лакі Бой" суму заборгованості в розмірі 16 039,98 грн., суму пені у розмірі 2 016,26 грн., суму в розмірі 17 628,90 грн. згідно п.5.2. договору поставки, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки в частині своєчасної та в повному обсязі оплати товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області 02.07.2021 прийнято позовну заяву (вх.№2633/21 від 01.07.2021) Приватного підприємства "Артха-С" до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/2633/21. Визначено, розгляд справи №922/2633/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачу встановлено строк 15 днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов (ст.251 ГПК України), строк 15 днів з дня отримання цієї ухвали для подання клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження (ч.4 ст.250 ГПК України) та строк 5 днів на подання до суду заперечень на відповідь позивача на відзив з дня його отримання, оформлених відповідно до ст.167 ГПК України. Позивачу встановлено строк 5 днів на подання до суду відповіді на відзив з дня його отримання (ст. 251 ГПК України). Роз`яснено сторонам, що у випадку неподання відповідачем відзиву та/або клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, а також не подання позивачем відповіді на відзив у строки встановлені цією ухвалою розгляд справи буде відбуватися за наявними матеріалами після спливу строку встановленого для подання відповідачем клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та в межах строків встановлених статтею 248 ГПК України.

Приватне підприємство "Лакі Бой" своїм правом, наданим відповідно до ст.251 ГПК України, не скористалось, відзив на позов не надало.

Так, ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 02.07.2021 було направлено на адресу відповідача 61102, Харківська обл., м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3, яка збігається із адресою, зазначеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як адреса місцезнаходження юридичної особи (а.с.31 т.1).

Відповідно до поштового повідомлення, повернутого на адресу суду 12.07.2021, вищезазначену кореспонденцію суду відповідачу вручено 08.07.2021.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

При цьому суд зазначає, що відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу.

Крім того, процесуальні документи щодо розгляду даної справи офіційно оприлюднені у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua) та знаходяться у вільному доступі.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Проте, станом на 31.08.2021 від відповідача будь-яких заяв чи пояснень по суті спору не надходило.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

18.03.2019 між Приватним Підприємством «Артха-С» (постачальник) та Приватним Підприємством "Лакі Бой" (покупець) було укладено договір поставки №180319 (надалі - Договір) (а.с.10-13 т.1).

Відповідно до п.1.1.Договору, постачальник зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти та сплатити продукцію, іменовану у подальшому товар у кількості, номенклатурі, ціні та в строки згідно з умовами даного договору та додатками до нього, які є невід`ємною частиною Договору, які іменуються специфікаціями та/або накладними.

Кожна специфікація та/або накладна є невід`ємною частиною Договору. Кожна наступна специфікація та/або накладна не відміняє та не призупиняє дію попередніх специфікацій та/або накладних ні в цілому, ні в частині, якщо тільки в ній не вказано інше (п.2.1.договору).

Ціни на товар встановлюється у специфікаціях та/або накладних, які є невід`ємною частиною договору. Якщо сторони протягом терміну дії Договору додатково передбачать строки поставки товару на наступні періоди, то разом із тим будуть встановлені ціни (п.4.1.Договору).

Ціна включає доставку товару на склад покупця, упаковку та маркування, якщо інше не встановлено у відповідній специфікації та/або накладних (п.4.2.Договору).

Загальна сума Договору складає суму всіх специфікацій та або накладних до нього (п.4.3.договору).

Ціни на товар вказується у специфікації та/або накладній на кожну поставку товару. На момент сплати ціна кожної партії товару може бути відкоригована, в залежності від офіційного курсу валют до гривні, виходячи з базових умов зазначених у специфікаціях та/або накладних (п.4.4.Договору).

Відповідно до п.5.1. Договору, оплата товару за даним договором здійснюється на наступних умовах:

- перший платіж покупець здійснює у вигляду передоплати в розмірі 30 % від вартості товару;

- другий платіж покупець здійснює у розмірі останніх 70% після отримання товару через 30 календарних днів.

Згідно п. 5.2 Договору, у разі несвоєчасного погашення заборгованості даного Договору, з дати виникнення простроченої заборгованості покупець сплачує постачальнику 0,3% за кожен день від суми заборгованості, за користування товарним кредитом.

Покупець одержує товар після підписання з постачальником цього Договору. Право власності на товар переходить до покупця в момент одержання ним товару і супровідних документів (п.6.1.Договору).

Постачальник зобов`язаний здійснити постачання товару не пізніше 21 календарного дня з моменту отримання першого платежу відповідно до п.5.1.1. цього Договору (п.6.2.Договору).

Відповідно до п.6.5 Договору, постачальник зобов`язаний надати покупцю накладну на передачу товару.

Пунктом 8.2. Договору сторони погодили, що у випадку порушення покупцем термінів оплати, згідно цього Договору він оплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми заборгованості за кожен день.

Як стверджує позивач, станом на 09.11.2020 у відповідача обліковувався борг на суму 53433,43 грн .

10.11.2020 відповідач здійснив оплату у розмірі 25000,00 грн. Вся сума пішла в погашення попередньої заборгованості.

12.11.2020 відповідач здійснив оплату у розмірі 15000,00 грн. Вся сума пішла в погашення попередньої заборгованості.

19.11.2020 відповідач здійснив оплату у розмірі 34000,00 грн., з яких: 13433,44 грн позивачем зараховано в якості погашення попередньої заборгованості, 20566,56 грн. залишилось у якості передоплати на наступні замовлення.

01.12.2020 відповідач оплатив 20000,00 грн. в якості передоплати.

10.12.2020 позивач надіслав товар відповідачу на суму 2679,98 грн. Суми передоплати повністю покрили вартість даної поставки.

На підтвердження вищезазначеного позивач надає акт звірки взаємних розрахунків за період з 01.11.2020 по 22.06.2021 (а.с.16 т.1).

14.12.2020 позивач поставив товар відповідачу на суму 114 355,56 грн., на підставі чого сторонами було складено та підписано видаткову накладну №2303 від 14.12.2020 на суму 114 355,56 грн. та товарно-транспортну накладну №Р2303 від 14.12.2020, згідно якої загальна сума поставленого товару склала 114 355,56 грн. (а.с.14-15 т.1).

Вищезазначені накладні підписані уповноваженими представниками сторін та засвідчені печатками підприємств.

Таким чином, відповідач у відповідності до 5.1.2. Договору зобов`язаний був здійснити остаточний розрахунок за товар до 13.01.2021 включно.

Як стверджує позивач, 25.01.2021 відповідач оплатив 10000,00 грн., 11.02.2021 відповідач здійснив оплату у розмірі 10000,00 грн., 24.02.2021 Відповідач здійснив оплату у розмірі 2000.00 грн., 17.03.2021 відповідач здійснив оплату у розмірі 4999,00 грн. та 26.03.2021 відповідач здійснив оплату у розмірі 5000,00 грн.

З метою врегулювання даного спору у позасудовому порядку 31.03.2021 позивачем була надіслана вимога №83 від 26.03.2021 на адресу відповідача про необхідність погашення заборгованості за поставлений товар в сумі 44469,98 грн., а також про нарахування відповідачу 10 005,00 грн. згідно п. 5.2 Договору поставки №180319 від 18.03.2019 (а.с.17-20 т.1).

Проте, як стверджує позивач, письмової відповіді на вищезазначену вимогу на адресу позивача не надходило, гроші за отриманий товар був сплачений не в повному розмірі.

Також, як стверджує позивач, 01.04.2021 відповідачем було оплачено заборгованість у розмірі 13950,00 грн., 13.04.2021 у розмірі 500,00 грн., 15.04.2021 у розмірі 1980,00 грн. та 21.04.2021 у розмірі 12000,00 грн.

Як стверджує позивач, у період з 18.01.2021 по 26.03.2021 позивач багато разів звертався до відповідача із проханням погасити заборгованість. Але, на день подання позову до суду відповідач так і не розрахувався в повній мірі за поставлений товар, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Так, на сьогоднішній день у відповідача обліковується заборгованість за поставлений йому товар за Договором поставки №180319 від 18.03.2019 у розмірі 16 039,98 грн.

Доказів оплати вищезазначеної заборгованості за товар від відповідачем не надано.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 статті 172 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором поставки №180319 від 18.03.2019 виконав належним чином та у строк встановлений Договором, поставивши 14.12.2020 на підприємство відповідача товар на загальну суму 114355,56 грн.

Відповідно до частини 2 статті 172 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Пунктом 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Пунктом 1 статті 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, сторони в Договорі поставки №180319 від 18.03.2019 погодили, що перший платіж покупець здійснює у вигляду передоплати в розмірі 30 % від вартості товару, а другий платіж покупець здійснює у розмірі останніх 70% після отримання товару через 30 календарних днів.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити остаточну оплату за поставлений йому товар до 13.01.2021 включно.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався та не надав доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов`язань за Договором поставки №180319 від 18.03.2019.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи наведені правові норми та зважаючи на встановлені судом обставини справи, приймаючи до уваги те, що відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростовував наявність заборгованості перед позивачем, хоча мав можливість скористуватись своїми процесуальними правами та надати документи в обґрунтування своєї позиції по справі, суд приходить до висновку про наявність у справі достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з Приватного підприємства "Лакі Бой" суму заборгованості за поставлений йому товар згідно Договору поставки №180319 від 18.03.2019 у розмірі 16 039,98 грн.

Разом з тим, позивач просить стягнути з відповідача суму пені у розмірі 2016,26 грн.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення грошового зобов`язання передбачені, зокрема, ст.ст. 549, 611, 625 ЦК України.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За приписами частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Щодо пені за порушення грошових зобов`язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України, якою передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Разом з тим, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Відповідно до п.4.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013 №10 даний шестимісячний строк не є позовною давністю, а визначає максимальний період часу, за який може бути нараховано штрафні санкції (якщо інший такий період не встановлено законом або договором).

В силу приписів статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідальність у вигляді пені за порушення покупцем те5рмінів оплати погоджена сторонами п.8.2. Договору №180319 від 18.03.2019.

Суд, перевіривши надані позивачем до позовної заяви розрахунки пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань встановив, що відповідні розрахунки позивачем здійснено арифметично вірно, а тому суд задовольняє позов в цій частині.

Також, позивач просить стягнути з відповідача суму в розмірі 17 628,90 грн. згідно п.5.2. Договору поставки.

Відповідно до п.5.2. Договору поставки № 180319 від 18.03.2019 сторони погодили, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості даного Договору, з дати виникнення простроченої заборгованості покупець сплачує постачальнику 0,3% за кожен день від суми заборгованості, за користування товарним кредитом.

Підпунктом 14.1.245 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що товарний кредит - товари (роботи, послуги), що передаються резидентом або нерезидентом у власність юридичних чи фізичних осіб на умовах договору, що передбачає відстрочення остаточних розрахунків на визначений строк та під процент. Товарний кредит передбачає передачу права власності на товари (роботи, послуги) покупцеві (замовникові) у момент підписання договору або в момент фізичного отримання товарів (робіт, послуг) таким покупцем (замовником), незалежно від часу погашення заборгованості.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 217 Господарського кодексу України визначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки.

Частина 2 зазначеної статті визначає такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст.230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Кваліфікуючими ознаками штрафу є:

а) можливість встановлення за майже будь-яке порушення зобов`язання: невиконання або неналежне виконання (порушення умов про кількість, якість товарів, робіт (послуг), виконання зобов`язання неналежним способом тощо).

б) обчислення у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

З огляду на зазначене, дослідивши умови Договору поставки №180319 від 18.03.2019, судом встановлено, що за своєю правовою природою відповідальність передбачена сторонами п.5.2. Договору, є штрафом за неналежне виконання відповідачем господарського зобов`язання.

Застосування штрафних санкцій, спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення.

Згідно зі частиною 4 статті 231 Господарського кодексу України, у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Таким чином сторони, керуючись принципом свободи договору, визначили на свій розсуд, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості даного Договору, з дати виникнення простроченої заборгованості покупець сплачує постачальнику 0,3% за кожен день від суми заборгованості.

Верховний Суд у постанову по справі №917/194/18 від 02.04.2019 вказав, що одночасне стягнення зі сторони, яка порушила господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст.61 Конституції, оскільки вони є формами неустойки та видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Наведена правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі №911/2813/17, від 22.03.2018 у справі №911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок судом встановлено, що позивач у відповідності до пункту 5.2. Договору розрахував суму штрафу арифметично вірно, а тому суд задовольняє позов у цій частині.

Суд зазначає, що присудження до стягнення штрафу у вказаному розмірі, з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам чинного законодавства, є адекватною мірою відповідальності за порушення відповідачем своїх зобов`язань за Договором, оскільки така відповідальність погоджена сторонами пунктом 5.2. Договору.

Частинами 1, 2, 3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства "Артха-С" до Приватного підприємства "Лакі Бой" про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Приватного підприємства "Лакі Бой" (61102, Харківська обл., м. Харків, вул. Достоєвського, буд. 3; ) на користь Приватного підприємства "Артха-С" (49000, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 2-А, квартира 8; ) заборгованості в розмірі 16 039 (шістнадцять тисяч тридцять дев`ять) грн. 98 коп., суму пені у розмірі 2 016 (дві тисячі шістнадцять) грн. 26 коп., суму в розмірі 17 628 (сімнадцять тисяч шістсот двадцять вісім) грн. 90 коп. згідно п.5.2. договору поставки №180319 від 18.03.2019, а також судовий збір у розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "06" вересня 2021 р.

Суддя Т.О. Пономаренко