ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХЕРCОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
тел./0552/26-47-84, 49-31-78, факс 49-31-78, веб сторінка: ks.arbitr.gov.ua/sud5024/
_________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2021 року м.Херсон Справа № 923/839/21

Господарський суд Херсонської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. , розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику (повідомлення) сторін, справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи

до Відповідача Фізичної особи-підприємця Герела Олени Миколаївни, РНОКПП НОМЕР_1 , м.Генічеськ, 75500

про стягнення 92989 грн. 48 коп. - заборгованості за договором оренди

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Господарського суду Херсонської області з позовом до Відповідача, в якому просить стягнути з відповідача - фізичної особи-підприємця Герели Олени Миколаївни (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Запорізьке територіальне управління» (код ЄДРПОУ ВП 41149437, п/р НОМЕР_2 в ТВБВ №10026/0123 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669) суму боргу за договором оренди 34856 грн. 95 коп. (тридцять чотири тисячі вісімсот п`ятдесят шість грн. 95 коп.), неустойку 46412 грн. 67 коп. (сорок шість тисяч чотириста дванадцять грн. 67 коп.), суму боргу за договором відшкодування 2232 грн. 84 коп. (дві тисячі двісті тридцять дві грн. 84 коп.), інфляційні збитки 6758 грн. 88 коп. (шість тисяч сімсот п`ятдесят вісім грн. 88 коп.), три проценти річних 2728 грн. 20 коп. (дві тисячі сімсот двадцять вісім грн. 20 коп.) та стягнути з Відповідача на користь Позивача всі судові витрати, які Позивач поніс у зв`язку з розглядом справи.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 22.06.2021р. справа розподілена судді Пінтеліній Т.Г.

Ухвалою від 23.06.2021 Господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) учасників справи. Постановив відповідачу, у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, подати суду заяву із обґрунтуванням своїх заперечень, протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали. Попередив відповідача, що у разі неподання ним обґрунтованих заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, він має право ініціювати перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження лише у випадку, якщо доведе, що пропустив строк з поважних причин. Запропонував учасникам справи подати/надіслати суду: Відповідачу: відзив на позов, оформлений згідно вимог ст.165 ГПК України, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких вони ґрунтуються, якщо такі докази не надані позивачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів позивачу, заперечення на відповідь на відзив (у разі отримання відповіді на відзив), оформлені згідно вимог ст.167 ГПК України, разом із документами, що підтверджують їх надіслання (надання) учасникам справи; заяви з процесуальних питань (при наявності). Позивачу: відповідь на відзив (у разі отримання відзиву), оформлену згідно вимог ст. 166 ГПК України, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких вона ґрунтується, якщо такі докази не надані відповідачем, а також документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до неї доказів відповідачу; заяви з процесуальних питань (при наявності). Встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та доданих до нього документів - п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали, заперечення - десять днів з дня отримання відповіді на відзив. Встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив - десять днів з дня отримання відзиву. Копію ухвали надіслано учасникам справи в порядку, встановленому ст.242 ГПК України.

Враховуючи отримання копії ухвали про відкриття провадження від 23.06.2021р. відповідачем 16.07.2021р., згідно рекомендованого поштового повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.137), відзив на позовну заяву відповідачем подано до суду 02.08.2021.

Позивачем 11.08.2021 подано до суду відповідь на відзив.

І. Стислий виклад позиції Позивача:

Позивач стверджує, що 23 липня 2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та ФОП Герелою Оленою Миколаївною (надалі - Відповідач) був укладений Договір №820-10-065 оренди державного майна за яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно, а саме нежитлове приміщення площею 45,0 кв.м., розташованого за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул.Набережна, 42, що перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу «Запорізьке територіальне управління» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця».

За п. 10.1 Договору, його укладено строком на два роки 11 місяців по 23.06.2013 включно. В подальшому дія Договору оренди подовжувалася сторонами шляхом укладення до нього відповідних Додаткових угод.

На утримання даного Майна було укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна №ДН-1-11518 від 15.03.2011 між Відповідачем та Позивачем. В подальшому дія Договору про відшкодування витрат балансоутримувача та утримання нерухомого майна подовжувалася.

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442 від 23.02.2012, а також постанови КМУ від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено ПАТ «Укрзалізниця». Засновником ПАТ «Укрзалізниця» є держава в особі Кабінету Міністрів України. З 01 грудня 2015 року розпочало фінансово-господарську діяльність публічне акціонерне товариство «Українська залізниця».

Згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та ч.2 загальних положень Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, статутний капітал якого сформовано шляхом внесення до нього, зокрема, майна підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Згідно зі статтею 20 Статуту ПАТ «Укрзалізниця» Товариство має у власності майно, що внесене до його статутного капіталу.

За Зведеним переліком майна державного підприємства «Придніпровська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, вбачається, що склад з навісом С, який розміщений за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул.Набережна, 42 (інвентарний №32010032), був включений до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця».

ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до ст. 85 ГК України та ст. 115 ЦК України з 21.10.2015 набуло право власності на нерухоме майно згідно вищевказаного Договору оренди, а саме: склад з навісом С, який розміщений за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, 42 (інвентарний №32010032).

У зв`язку з переходом права власності на майно, яке є об`єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов`язанні, внаслідок чого до ПАТ «Укрзалізниця» перейшли права та обов`язки Орендодавця по договору оренди.

Постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.02.2020 по справі № 918/792/18 сформовано правовий висновок, згідно до якого право власності Товариства на нерухоме майно, внесене до його статутного капіталу під час створення, виникло з моменту внесення такого нерухомого майна до статутного капіталу та складення передавального акту.

З метою оформлення заміни сторони у зобов`язанні, 18.03.2016 між ПАТ «Українська залізниця» та ФОП Герелою О.М. було укладено Додатковий договір до Договору оренди, за змістом якого сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного Договором оренди від 23.07.2010 № 820-10-065 є ПАТ «Укрзалізниця». Термін дії по 30.06.2016 включно.

В подальшому до Договору оренди укладалися додаткові договори 24.10.2016, 29.11.2016, 28.04.2017,30.06.2017, 22.12.2017, 10.01.2018, 26.04.2018, 08.05.2018.

Щодо структурних змін, що відбулися в ПАТ «Укрзалізниця»: Відповідно до Розділу 5 Положення про Підрозділ має право надавати на розгляд Філії обґрунтовані пропозиції щодо передачі в користування, оренду майна, яке закріплене за Підрозділом (п. 5.6).

Так, зміни, що відбулися в організаційній структурі ПАТ «Укрзалізниця», були відображені у Договорі після укладення Додаткового договору від 22.12.2017, підписаного між ПАТ «Укрзалізниця» в особі філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» та ФОП Герелою О.М.

На виконання вимог законодавства України 27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту АТ «Укрзалізниця» у новій редакції, та внесені відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, тип акціонерного товариства змінено з публічного акціонерного товариства на приватне акціонерне товариство, найменування публічне акціонерне товариство «Україська залізниця» змінено на акціонерне товариство «Українська залізниця».

Додатковим договором від 26.04.2018 сторони встановили, що Договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року без подальшого продовження.

Листом №ФБМЕС-01/30 від 04.05.2018 Позивач повідомив Відповідача про свою відмову від Договору оренди, що дія Договору оренди від 23.07.2010 №820-10-065 закінчується 30.06.2018, просив звільнити орендоване приміщення та повернути майно за актом прийому-передачі. Також Відповідач попереджався, що якщо орендар не виконує обов`язок щодо повернення майна після припинення договору, на підставі ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, тому орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акту приймання-передачі, що підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

Отже, як вказує Позивач, договір оренди державного майна №820-10-065 від 23.07.2010 є закінченим з 01.07.2018.

Відповідно до п. 10.10 Договору оренди, у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем орендодавцю.

Однак, ця умова договору оренди Відповідачем виконана несвоєчасно. Відповідач 04.07.2018 на Акті приймання-передавання до Договору оренди нерухомого майна від 23 липня 2010 року №820-10-065 власноруч написала, що повертати майно орендодавцю відмовляється у зв`язку з тим, що на теперішній час не має можливості перевезти обладнання.

Починаючи з 01 липня 2018 року відбувається прострочення повернення майна після припинення договору, як наслідок нараховується неустойка у розмірі подвійної орендної плати за час прострочення.

Листом №2695 від 17.07.2018 Позивач повторно повідомив Відповідача, що дія Договору оренди закінчилася 30.06.2018 та запропонував Відповідачу звільнити нерухоме майно, сплатити заборгованість та передати майно за актом прийому-передачі.

Позивачем у вересні та грудні 2018 року комісійно зафіксований факт не звільнення Відповідачем орендованого майна, про що складені відповідні акти.

26 грудня 2018 Позивачем була направлена Відповідачу Претензія №ТУ БМЕС-3-10-4432 з вимогою сплатити заборгованість та повернути майно.

02.01.2019 року між Позивачем та Відповідачем був підписаний Акт приймання- передавання до Договору оренди нерухомого майна від 23 липня 2010 року №820-10-065 - майно повернуто з оренди.

Листом №ТУ БМЕС-3-10/2665 від 09.09.2020 Позивач запропонував Відповідачу сплатити заборгованість.

Листом №ТУ БМЕС-3-10/285 від 27.01.2021 Позивач повторно запропонував Відповідачу сплатити заборгованість.

Листом №ТУ БМЕС-3-10/1374 від 31.03.2021 Позивач повторно запропонував Відповідачу сплатити заборгованість.

Проте, враховуючи безрезультатність досудового врегулювання спору, АТ «Укрзалізниця» змушене звернутись до Господарського суду Херсонської області з даним позовом.

Враховуючи обставини щодо припинення дії Договору оренди, повернення орендарем майна з оренди несвоєчасно, з урахуванням приписів ст. 629 ЦК України, частини другої ст. 795 ЦК України Позивачем стягується з Відповідача несплачена орендна плати за період фактичного користування орендованим приміщення з 01.07.2018 по 02.01.2019 включно.

Також Позивач зазначає, що станом на 10.05.2021:

- сума боргу за Договором оренди становить 34856 грн. 95 коп.;

- інфляційні збитки за Договором оренди складають - 6348 грн. 62 коп.;

- три проценти річних за Договором оренди складають - 2563 грн. 38 коп.;

- неустойка в розмірі подвійної орендної плати без ПДВ становить 46412 грн. 67 коп.;

- сума боргу за Договором відшкодування становить 2232 грн. 84 коп.;

- інфляційні збитки за Договором відшкодування складають - 410 грн. 26 коп.;

- три проценти річних за Договором відшкодування складають - 164 грн. 82 коп., про що детальніше викладено в розрахунках (Додатках 1, 2, 3, 4, 5) доданих до позовної заяви.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 162 ГПК України, ціна позову складає 92989,48 грн., 1,5 відсотка від цієї суми становить 1394,84 грн. 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2021 року становить - 2270,00 грн. Отже, сума судового збору за подання позовної заяви становить 2270,00 грн.

Окрім цього, розглянувши поданий відзив Відповідача, Позивач вважає його вимоги безпідставними та необґрунтованими. Позивач наголошує на тому, що фактом початку та відповідно припинення правовідносин є підписання акта приймання-передачі нерухомого майна, як від орендаря до орендодавця, так і від орендодавця до орендаря. Сторони можуть установити й інший момент відліку строку, однак цю обставину вони повинні узгодити та викласти у договорі оренди. В пункті 3.10. Договору сторони встановили: «у разі припинення (розірвання) Договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно.». Отже, Позивачем правомірно нарахована та пред`явлена до стягнення орендна плата за період з моменту закінчення Договору оренди 01.07.2018 до моменту підписання Відповідачем акту приймання-передавання 02.01.2019. Відповідно правомірно нараховані та пред`явлені до стягнення інфляційні збитки та 3% річних, нараховані на заборгованість з орендної плати.

Відповідач стверджує про те, що Позивачем за період з 01.07.2018 по 02.01.2019 не складалися акти приймання-передавання та не надсилалися Орендарю для підписання, однак відповідно до п.10.11 Договору оренди - «обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення Майна покладається на орендаря»; по-друге, в матеріалах справи наявна копія Акту приймання-передавання до Договору оренди нерухомого майна від 23 липня 2010 року №820-10-065, на якому Відповідач 04.07.2018 власноруч написала - «повертати майно орендодавцю відмовляюсь у зв`язку з тим, що на теперішній час не маю можливості перевезти обладнання та лишитися останнього засобу для моєї сім`і».

Окрім цього, стосовно ПДВ Позивач зазначає, що у позові вказано «неустойка в розмірі подвійної орендної плати без ПДВ становить 46412 грн. 67 коп. (сорок шість тисяч чотириста дванадцять грн. 67 коп.)»; Додаток 1 до позовної заяви містить розрахунок неустойки, де зазначено - «неустойка в розмірі подвійної орендної плати без ПДВ».

Акцентування Відповідачем на тому, що ні нормами ч.2 ст. 785 ЦК України, ні змістом Договору оренди не визначено, яка саме орендна плата та за який місяць є базовою для нарахування суми неустойки в розмірі подвійної орендної плати.

Для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, необхідною є наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог статті 614 зазначеного Кодексу. При цьому для застосування відповідальності, передбаченої цією нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 914/4238/15, від 24.04.2018 у справі № 910/14032/17 та від 09.09.2019 у справі №910/16362/18.

Після припинення договору оренди користування майном стає неправомірним. Якщо орендар не повертає майно після закінчення строку договору оренди орендодавець вправі звернутися до суду з позовом про стягнення з орендаря неустойки, у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 Цивільного кодексу України), в межах розгляду якого орендар вправі спростувати доводи щодо неповернення ним цього майна чи наявності вини у такому неповерненні. Договір оренди нерухомого майна є припиненим з 01.07.2018.

Отже, Позивач вважає висновки Відповідача щодо обставин у справі помилковими, такими, що порушують права та законні інтереси Позивача.

ІІ. Стислий виклад позиції Відповідача:

У наданому до суду відзиві Відповідач зазначає наступне.

По-перше, відповідно до п.1. Додаткового договору від 08.05.2018 року до Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 23.07.2010 року № 820-10-065 внесені зміни до п.10.1 розділу 10 Договору, а саме визначається, що Договір № 820-10-065 діє до 30 червня 2018 року. Тому разом з припиненням дії Договору, припиняється обов`язок щодо сплати орендної плати, адже Позивач безпідставно в такому випадку вимагає сплачувати орендну плату плати за період с 01.07.2018 року по 02.01.2019 року. До того ж, акти приймання-передачі за цей період орендодавцем не складались і Орендарю для підписання не надсилались, в договорі не зазначено за який місяць у цьому разі береться розмір орендної плати для сплати відповідачем за перший 2010 року чи за останній 2021р., а тому Орендар не мав можливості заперечувати щодо безпідставного нарахування орендної плати.

Крім того, Позивач посилається на положення п.3.10 Договору оренди, яким встановлено, що у разі припинення (розірвання) договору оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Однак, за своєї суттю ця оплата є відповідальністю (санкцією) за вчинене правопорушення. Зважаючи на те, що Позивач заявляє до стягнення ще й відповідно до положень ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (яка також є штрафною санкцією в розумінні ст. 230 ГК України), то таким чином порушується норми ст.61 Конституції України, якими встановлено, що «ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення».

По-друге, разом з припиненням дії Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 23.07.2010 року № 820-10-065 30 червня 2018 року та з припиненням обов`язку сплачувати орендну плату, зникає обов`язок відшкодування інфляційних збитків та за 3% річних нарахованих Позивачем на неіснуючу заборгованість за договором оренди від 23.07.2010 року.

По-третє, щодо неустойки ч. 2 ст. 785 ЦК України неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення є штрафною санкцією в розумінні ст. 230 ГК України та відповідно до статей 185, 188 ГПК України не вважається об`єктом оподаткування ПДВ, тому при стягненні неустойки ПДВ не має включатися до її складу.

ВС у складі Об`єднаної палати КГС сформулював таку правову позицію щодо застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України. Частина 2 ст. 785 ЦК України є особливим заходом цивільної відповідальності (неустойкою), яка визначається в розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення повернення її наймодавцеві у разі припинення договору найму. Неустойка має певну специфіку щодо незастосування до неї скороченого строку позовної давності відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, оскільки дія такої санкції поширюється на весь час неправомірного користування майном. До неї також не застосовуються положення ст. 232 ГК України про припинення нарахування штрафних санкцій після закінчення 6 місяців, оскільки ч. 2 ст. 785 ЦК України передбачено інше - дію санкції на весь період неправомірного користування майном.

Відповідно до п. 188.1 ст. 188 ПК України при розрахунку розміру неустойки згідно із ч. 2 ст. 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму не включається ПДВ, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном (постанова КГС ВС від 20 листопада 2020 року у справі № 916/1319/19).

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України.

Відповідач звертає увагу суду на те, що Позивачем (Орендодавцем) було прийнято дискримінаційне рішення про припинення з 30.06.2018 р. договору оренди майна в середині літнього курортного сезону 2018 року, незважаючи на те, що Додатковою угодою від 01.04.2018 року до основного договору оренди він надав Орендодавцю можливість допрацювати на орендованому майні до 30 вересня 2018 року (строк дії договору оренди було подовжено до 30.09.2018 року). При цьому не було враховано, що ФОП Герела О.М. має 3-х дітей яких треба годувати і самостійно здійснює підприємницьку діяльність. Про те, що Відповідач не використовувала об`єкт оренди після закінчення строку дії Договору оренди свідчить і той факт, Орендар припинив постачання світла на об`єкт оренди у липні 2018 року (повідомлення про відключення надається), тому Відповідач не мала можливості перевести майно та товар у інше місце та своєчасно повернути майно. Таким чином, умисність та вина у діях відповідачки відсутні. А їх наявність є обов`язковою умовою для застосування відповідальності передбаченою ч. 2 ст. 785 ЦК України.

До того ж, з наданих Позивачем до матеріалів справи Актів про перевірку стану орендованого державного майна, який був складений за відсутності Відповідача - ФОП Герела О.М. не встановлено факту користування Відповідачем майном Позивача. А користування неповерненим орендованим майном є обов`язковою умовою для настання відповідальності у вигляді стягнення неустойки.

Крім того, протягом дії договору оренди - орендна плата змінювалася щомісячно і на початку дії договору дорівнювала 1780,54 грн. з ПДВ. Ні нормами ч. 2 ст. 785 ЦК України, ні змістом договору оренди не визначено, яка саме орендна плата та за який місяць є базовою для нарахування суми неустойки в розмірі подвійної орендної плати. На думку відповідача, це може бути саме орендна плата за перший місяць оренди в сумі 1780,54 грн. без ПДВ і саме її розмір треба брати для визначення розміру неустойки.

Альтернативний розрахунок Відповідача розміру неустойки - 5 місяців * (1780,54 грн. - 356,10 грн. = 1424,43 грн.) = 7122,16 грн.

Відповідач звертає увагу суду, що Відповідачем за період часу з моменту припинення договору оренди та передачею орендованого майна на користь Позивача було сплачено за Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 23.07.2010 року № 820-10-065 двома платіжними дорученнями від 13.07.2018 та від 19.12.2018 відповідно 5598,78 грн. та 11197,56грн.

Зважаючи на те, що Позивачем арифметично невірно розраховано суму неустойки, застосовано за базову для розрахунку розмір орендної плати, який не визначений ні у нормах законодавства ні в умовах договору, не доведено наявності вини у не передачі об`єкта оренди Відповідачем та не доведено факту користування Відповідачем орендованим майном після закінчення дії договору оренди, Відповідач вважає вимоги Позивача щодо стягнення суми неустойки в розмірі 46412,67грн незаконними та необґрунтованими.

По-четверте, щодо сплати заборгованості, інфляційних втрат та 3% річних за Договором відшкодування усього в сумі 2807,92 грн. зазначаємо, що це зобов`язання нерозривно пов`язано з перебуванням в оренді Відповідача об`єкта оренди, а так як договір оренди нерухомого (або іншого) майна від 23.07.2010 року № 820-10-065 припинив свою дію 30.06.2018 року, то і обов`язок Відповідача стосовно відшкодування витрат Орендодавця на утримання орендованого майна також припинився, а тому і вимоги щодо інфляційних втрат та 3% річних є такими що отримали права виникнення.

Тому, Відповідач вважає заявлені вимоги Позивача необґрунтованими та безпідставними, просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

ІІІ. Мотивувальна частина рішення:

23 липня 2010 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Херсонській області та Фізичною особою-підприємцем Герелою Оленою Миколаївною був укладений Договір №820-10-065 оренди державного майна (а.с.33-35, далі - Договір оренди).

П. 1.1. Договору оренди передбачено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежитлове приміщення площею 45,0 кв.м., розташоване за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул.Набережна, 42, та перебуває на балансі пансіонату «Прибій» - структурного підрозділу ДП «Придніпровська залізниця». Факт передачі в оренду вищевказаного майна підтверджується актом приймання - передавання державного майна, складеного сторонами 23.07.2010р., що є додатком до Договору (а.с.37).

Відповідно до п. 10.1 Договору оренди, цей Договір укладено строком на два роки 11 місяців, що діє з 23.07.2010р. до 23.06.2013р.

Між сторонами було укладено ряд додаткових угод до Договору оренди №820-10-065 від 23.07.2010, якими вносились зміни та доповнення до вказаного договору, а саме: Додатковий договір №1 від 10.01.2011р., Додатковий договір №2 від 01.06.2011р., Додатковий договір №3 від 01.09.2011р., Додатковий договір №4 від 01.06.2012р., Додатковий договір №5 від 20.08.2012р., Додатковий договір №6 від 03.06.2013р., Додатковий договір №7 від 21.06.2013р., Додатковий договір №8 від 18.09.2013р.

Додатковим договором №9 від 02.06.2014р. про внесення змін до Договору оренди державного майна від 23.07.2010 №820-10-065, сторони домовились викласти вказаний Договір у наступній (іншій) редакції. Зокрема за п.10.4. якої вбачається, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього Договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі якщо за три місяці до спливу строку Договору не надійшло повідомлення від органу, уповноваженого управляти Майном, що знаходиться в оренді, про неможливість продовження дії Договору оренди у зв`язку з наміром використовувати це Майно для власних потреб, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. Зазначені дії оформлюються Додатковим договором, який є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 3.6 Договору оренди визначено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступаючого за звітнім місяцем з урахуванням щомісячного індексу інфляції відповідно до пропозицій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Укладено також Додатковий договір №10 від 01.09.2015р. (а.с.58), а також Додатковий договір № б/н від 18.03.2016р. (а.с.60), за умовами якого сторони погодили, що орендодавцем майна, визначеного Договором оренди від 23.07.2010 № 820-10-065 є ПАТ «Укрзалізниця», пункт 3.1. розділу 3.ОРЕНДНА ПЛАТА викладено в іншій редакції, а саме « 3.1. Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, за базовий місяць розрахунку - листопад 2015 року становить 744,98 грн. без ПДВ. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством». Крім того, п. 3.5 розділу 3. ОРЕНДНА ПЛАТА викладено в іншій редакції, зокрема вказано про те, що орендна плата 100% перераховується на розрахунковий рахунок орендодавця, …, не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним. У п.9 Додаткового договору сторони домовились, що умови цього додаткового договору поширюються на взаємовідносини Сторін, що виникли з 01.12.2015. Цей додатковий договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 30.06.2016 включно. Додатком №1 до додаткового договору від 18.03.2016р. сторони підписали відповідний розрахунок плати за перший (базовий) місяць оренди майна, листопад 2015р. в розмірі 744,98 грн. (а.с.61). Окрім цього, сторони уклали Додаток №2 до додаткового договору від 18.03.2016р. акт приймання - передавання в оренду нерухомого (або іншого) майна, підписано сторонами 18.03.2016р. (а.с.62).

Відповідні Додатки, з приводу розрахунку плати за перший (базовий) місяць оренди майна, до додаткових договорів, сторони також укладали з відповідними сумами, що вбачається з наявних матеріалів справи.

В подальшому до Договору оренди укладалися додаткові договори від 24.10.2016 (а.с.63), від 29.11.2016 (а.с.65), від 28.04.2017 (а.с.66), від 30.06.2017 (а.с.67), від 22.12.2017 (а.с.69), від 10.01.2018 (а.с.70).

Між сторонами 08.05.2018р. укладено додатковий договір (а.с.71) до Договору оренди нерухомого майна від 23.07.2010 №820-10-065, за яким другий абзац пункту 10.1 розділу 10.СТРОК ЧИННОСТІ, УМОВИ ЗМІНИ ТА ПРИПИНЕННЯ ДОГОВОРУ викладено в наступній редакції «Цей Договір діє з 01 квітня 2018 року до 30 червня 2018 року без подальшого продовження».

З матеріалів справи вбачається, що на утримання вказаного майна також було укладено Договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна №ПР/ДН-1-11518/НЮдч від 15.03.2011р. між сторонами, з відповідними додатками. В подальшому дія Договору про відшкодування витрат балансоутримувача та утримання нерухомого майна подовжувалася додатковими угодами №1 від 24.12.2015р., №2 від 2018р. (а.с.109-111, 72, 107).

Майно, що перебувало в оренді Відповідача, знаходиться на балансі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Згідно вказаного договору, з урахуванням внесених змін Додатковою угодою №2, він набуває чинності з моменту укладання та діє протягом строку дії Договору оренди від 23.07.2010р. №820-10-065.

Відносно структурних змін, що відбулися в ПАТ «Укрзалізниця», з матеріалів вбачається, що згідно Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» №4442 від 23.02.2012, а також постанови КМУ від 25.06.2014 №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» утворено ПАТ «Укрзалізниця».

Засновником ПАТ «Укрзалізниця» є держава в особі Кабінету Міністрів України.

З 01 грудня 2015 року розпочало фінансово-господарську діяльність публічне акціонерне товариство «Українська залізниця». Згідно ч. 6 ст. 2 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та ч.2 загальних положень Статуту ПАТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735, Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

Згідно з п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України №200 від 25.06.2014 на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1 було утворено ПАТ «Українська залізниця», статутний капітал якого сформовано шляхом внесення до нього, зокрема, майна підприємств, зазначених у додатку 1, крім майна, яке закріплюється за товариством на праві господарського відання згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», та іншого майна, яке відповідно до законодавства не може бути включене до статутного капіталу.

Зі зведеного передавального акту державного підприємства «Придніпровська залізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015 підтверджується вартість і склад активів та зобов`язань державного підприємства «Придніпровська залізниця», правонаступництво щодо яких після його реорганізації шляхом злиття перейшло до ПАТ «Українська залізниця» (а.с.91-99).

Як вбачається із Зведеного переліку майна державного підприємства «Придніпровська залізниця», що вноситься до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця», затвердженого Міністром інфраструктури України 18.08.2015, склад з навісом С, який розміщений за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, 42 (інвентарний №32010032), був включений до статутного капіталу ПАТ «Укрзалізниця» (а.с.100-104). Як вказує Позивач за відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, запис в даному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи ПАТ «Укрзалізниця» вчинено 21.10.2015.

ПАТ «Укрзалізниця» відповідно до ст. 85 ГК України та ст. 115 ЦК України з 21.10.2015 набуло право власності на нерухоме майно згідно вищевказаного Договору оренди, а саме: склад з навісом С, який розміщений за адресою: Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Генічеська Гірка, вул. Набережна, 42 (інвентарний №32010032).

Таким чином, в зв`язку з переходом права власності на майно, яке є об`єктом оренди, в силу вимог закону, відбулася заміна сторони у зобов`язанні, внаслідок чого до ПАТ «Укрзалізниця» перейшли права та обов`язки Орендодавця по договору оренди.

З метою оформлення заміни сторони у зобов`язанні, 18.03.2016 між ПАТ «Українська залізниця» та ФОП Герелою О.М. було укладено Додатковий договір до Договору оренди, про який йшлося вище. Подальші зміни, які відбулися в організаційній структурі ПАТ «Укрзалізниця», також були відображені в укладених Додаткових договорах.

На виконання вимог законодавства України 27.11.2018 проведено державну реєстрацію Статуту АТ «Укрзалізниця» у новій редакції, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2018 № 938 «Деякі питання діяльності акціонерного товариства «Українська залізниця» та внесені відповідні зміни до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як вбачається з листа №ФБМЕС-01/30 від 04.05.2018 Позивач повідомив Відповідача про свою відмову від Договору оренди та про те, що дія Договору оренди від 23.07.2010 №820-10-065 закінчується 30.06.2018, направляють два примірники Акту приймання-передачі нерухомого майна, орендованого по Договору оренди, просили у найкоротший термін після отримання, підписати та повернути 2 примірника Акту, а також, що після закінчення строку дії договору оренди майно необхідно повернути балансоутримувачу шляхом підписання акту приймання - передачі орендованого майна, сплативши належні кошти від оренди.

Також, цим листом Відповідач попереджений про наступне, дослівно «Слід зазначити, що відповідно до ст.785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язки щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.».

Окрім цього, матеріали справи містять копію акту приймання - передавання до Договору оренди нерухомого майна від 23.07.2010 №820-10-065 (а.с.74), без дати, без підписів сторін, на якому наявний напис, наступного змісту «Повертати майно орендодавцю відмовляюсь, у зв`язку з тим, що на теперішній час не маю можливості перевезти обладнання та лишитися останнього засобу доходу моєї сім`ї. 04.07.18р. Герела О.М.».

Листом №2695 від 17.07.2018 Позивач повідомив Відповідача, що дія Договору оренди закінчилася 30.06.2018 та запропонував Відповідачу звільнити нерухоме майно, сплатити заборгованість та передати майно за актом прийому-передачі (а.с.75).

За актом № 34 перевірки стану орендованого державного нерухомого майна складеного 05.09.2018р., комісія АТ «Українська залізниця» у відповідному складі, провела обстеження орендованого нерухомого майна, що перебуває на балансі виробничого підрозділу «Запорізьке територіальне управління» філії «БМЕС» АТ «Укрзалізниця», а саме склад з навісом С - нежитлове приміщення складу з навісом С пансіонату «Прибій», загальною площею 45,0 кв.м., що знаходиться за адресою: Херсонська область, Генічеський район, с.Генгорка, вул.Набережна, 42, встановила наступне: дія договору оренди закінчилася 30.06.2018р., ФОП Герела О.М. не повернула з оренди склад, Акт приймання - передавання майна не підписаний, на території об`єкта оренди розміщене майно орендаря (а.с.76).

09.12.2018р. складеного акт №42 (а.с.77), аналогічного змісту вищевказаному акту.

26.12.2018р. Позивачем була направлена Відповідачу Претензія №ТУ БМЕС-3-10-4432 з вимогою сплатити заборгованість в сумі 54371,21 грн. та повернути майно, шляхом підписання акту приймання - передачі; після підписання, повернути по одному екземпляру актів звірки взаєморозрахунків (а.с.88-90).

Після чого, 02 січня 2019 року між Позивачем та Відповідачем був підписаний Акт приймання-передавання до Договору оренди нерухомого майна від 23 липня 2010 року №820-10-065 - майно повернуто з оренди (а.с.87).

В подальшому листами № ТУ БМЕС-3-10/2665 від 09.09.2020, №ТУ БМЕС-3-10/285 від 27.01.2021, №ТУ БМЕС-3-10/1374 від 31.03.2021 Позивач пропонував Відповідачу сплатити заборгованість.

Позивачем, враховуючи обставини щодо припинення дії Договору оренди, повернення орендарем майна з оренди несвоєчасно, з урахуванням приписів ст. 629 ЦК України, частини другої ст. 795 ЦК України, ставляться вимоги про стягнення з Відповідача несплаченої орендної плати за період фактичного користування орендованим приміщення з 01.07.2018 по 02.01.2019 включно.

Також, як стверджує Позивач, в результаті невиконання Відповідачем його зобов`язань за Договором оренди, а також за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна №ПР/ДН-1-11518/НЮдч від 15.03.2011р. у Відповідача утворилася заборгованість, на яку Позивачем здійснено нарахування інфляційних збитків, три проценти річних, неустойки в розмірі подвійної орендної плати без ПДВ, що станом на 10.05.2021:

сума боргу за Договором оренди становить 34856 грн. 95 коп.;

інфляційні збитки за Договором оренди складають - 6348 грн. 62 коп.;

три проценти річних за Договором оренди складають - 2563 грн. 38 коп.;

неустойка в розмірі подвійної орендної плати без ПДВ становить 46412 грн. 67 коп.;

сума боргу за Договором відшкодування становить 2232 грн. 84 коп.;

інфляційні збитки за Договором відшкодування складають - 410 грн. 26 коп.;

три проценти річних за Договором відшкодування складають - 164 грн. 82 коп., про що до матеріалів справи додано відповідні розрахунки (Додатки №№1, 2, 3, 4, 5 - а.с.14-19,20,21-26,27,28-32).

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частина 1 статті 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ч.1 ст.283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1, ч.5 ст.762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Пунктами 1, 4 ст.285 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

За змістом вищенаведених норм, в силу укладення договору оренди має місце передача однією особою (наймодавцем) майна у тимчасове користування іншій особі (наймачу) за плату на певний строк, що визначений сторонами такого договору.

У відповідності до ч.1 ст.251 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст. 252 Цивільного кодексу України).

Частина 3 статті 251 Цивільного кодексу України визначає, що строк може бути визначений актами цивільного законодавства, правочином або рішенням.

Отже, за домовленістю сторін у відповідному правочині встановлюються договірні строки з метою визначення сторонами за договором певного періоду у часі, у який мають бути виконані конкретні зобов`язання, визначені договором.

Судом встановлено, що у позові Позивач посилається на наявність Додаткового договору укладеного між сторонами 26.04.2018, яким вони встановили, що Договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 червня 2018 року без подальшого продовження та зазначає у позові, у відповіді на відзив, що Договір оренди нерухомого майна є припиненим, закінченим з 01.07.2018р.

Проте, ані в переліку додатків доданих до позову, ані в переліку додатків доданих до відповіді на відзив копії вказаного Додаткового договору від 26.04.2018р. матеріали справи не містять.

Натомість, стороною Відповідача до матеріалів справи додано копію Додаткового договору до Договору оренди нерухомого (або іншого) майна від 23.07.2010 №820-10-065 укладеного між сторонами 01.04.2018, зокрема про таке: « 1.Абзац другий пункту 10.1 розділу 10.СТРОК ЧИННОСТІ, УМОВИ ЗМІНИ ПРИПИНЕННЯ ДОГОВОРУ викласти в наступній редакції:

«Цей Договір діє з 01 квітня 2018 року по 30 вересня 2018 року включно.».

Даний додатковий договір має реквізити та підписи сторін, при цьому його наявність жодним чином не спростована допустимими та належними доказами з боку сторони Позивача, зокрема у наданій до суду відповіді на відзив відсутні будь-які посилання на спростування цього доказу.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що Договір оренди закінчив свою дію не з 01.07.2018, як стверджує Позивач, а припинив свою дію з 01.10.2018р.

02 січня 2019 року між сторонами був підписаний Акт приймання-передавання до Договору оренди нерухомого майна від 23 липня 2010 року №820-10-065 - майно повернуто з оренди (а.с.87).

Отже, як підтверджено матеріалами справи, Відповідач після закінчення строку дії Договору оренди не повернув Позивачу майно з орендного користування, а повернув його лише 02.01.2019, за наслідками чого було складено відповідний акт приймання-передачі (повернення) майна.

При цьому, до матеріалів відзиву стороною Відповідача додано дві копії платіжних доручень № 606 від 19.07.2018р. на суму 453,59 грн. та №601 від 13.07.2018р. на суму 5598,78 грн., сплачені за Договором оренди нерухомого (або іншого) майна від 23.07.2010 року № 820-10-065.

Аналіз частини 1 статті 283 ГК України та частини 1 статті 785 ЦК України дозволяє дійти висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Матеріали справи свідчать, що укладений сторонами Договір оренди припинився 30.09.2018 із закінченням строку його дії.

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В порушення умов договору оренди Відповідач зобов`язання з повернення об`єкта оренди не виконав в строк обумовлений Додатковим договором від 01.04.2018р. до Договору оренди нерухомого майна від 23.07.2010р. №820-10-065 та продовжив користування орендованим майном.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи та не спростовані в свою чергу Відповідачем.

За приписами статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з пунктом 3.11 Договору оренди, у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

Крім того, згідно з вимогами ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи вказані умови Договору оренди та положення закону, Позивач за період користування Відповідачем об`єктом оренди після припинення Договору оренди, заявив до стягнення суму орендних платежів за період з липня 2018 по січень 2019 у розмірі 34856,95 грн. та неустойку за період з липня 2018 по січень 2019 у розмірі 46412,67 грн. (ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України), відшкодування за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна № ПР/ДН-1-11518/НЮдч від 15.03.2011р. в розмірі 2232,84 грн., а також, інфляційні збитки - 6348,62 грн. та 3 % річних - 2563,38 грн. за період з 01.09.2018 по 30.04.2021р., які нараховані на суму заборгованості зі сплати орендних платежів.

Як підтверджується матеріалами справи, неповернення об`єкту оренди у період після припинення дії договору оренди, що належить до державної власності відбулося з вини самого орендаря (Відповідача), який добровільно не повернув об`єкт оренди Позивачу, та продовжував користуватись орендованим майном.

Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Тобто, неустойка згідно із частиною другої статті 785 ЦК України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди).

Водночас, неустойка за частиною другою статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Встановлюючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою частиною другою статті 785 ЦК України, суд зазначає про таке.

Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.

Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у даних спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений частиною другою статті 785 ЦК України).

До таких правових висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.

Таким чином, заявлена Позивачем до стягнення заборгованість з оплати орендних платежів після припинення дії договору оренди, а також нараховані на неї суми 3 % річних та інфляційних втрат, з оплати відшкодування боргу, так само нараховані на нього суми 3 % річних та інфляційних втрат, не відповідають наведеній позиції та правовому регулюванню, встановленому частиною другою статті 785 ЦК України.

З огляду на викладене, заявлені Позивачем вимоги про стягнення орендної плати в розмірі 34856,95 грн., а також 3% річних у розмірі 2728,20 грн., інфляційних втрат у розмірі 6758,88 грн., які нараховані на суму заборгованості зі сплати орендних платежів у період з 01.07.2018р. по 02.01.2019р., а так само і заявлена Позивачем сума боргу за Договором про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна №ПР/ДН-1-11518/НЮдч від 15.03.2011р. в сумі 2232,84 грн. є не обґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог в частині стягнення передбаченої ч.2 ст.785 ЦК України неустойки за неповернення майна з оренди після припинення дії договору, суд зазначає наступне.

Як свідчать надані у справу стороною Відповідача копії платіжних доручень №606 від 19.07.2018р. на суму 453,59 грн. та №601 від 13.07.2018р. на суму 5598,78 грн., сплачені за Договором оренди нерухомого (або іншого) майна від 23.07.2010 року № 820-10-065, Відповідачем за липень 2018р. загалом сплачено 6052,37 грн.

При цьому, за наданими розрахунками (а.с.16) Позивачем визначено період нарахування розміру неустойки (у розмірі подвійної орендної плати) з липня 2018 року по січень 2019 року, вважаючи, що Договір оренди припинив свою дію з 01.07.2018р.

Проте, як встановлено судом та не спростовано Позивачем, Договір оренди припинив свою дію 30 вересня 2018 року, тобто перестав діяти з наступного дня - 01.10.2018 року.

Судом достеменно встановлено та не заперечувалось у наданому Відповідачем відзиві, що Відповідач після закінчення строку дії Договору оренди не повернув Позивачу орендоване майно з користування, а повернув лише 02.01.2019р., про що було складено відповідний акт.

На підставі вищевикладеного, надаючи оцінку наявності вини Відповідача у порушенні зобов`язання та неповерненні орендованого майна, з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення неустойки, передбаченої ст. 785 ЦК України, у розмірі 29557,32 грн. за період з 01 жовтня 2018 року по 02 січня 2019 року.

З урахуванням встановлених обставин, заявлені Позивачем вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.73, 74, 76-79, 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» до Фізичної особи-підприємця Герела Олени Миколаївни про стягнення 92989 грн. 48 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Герели Олени Миколаївни (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», виробничий структурний підрозділ «Запорізьке територіальне управління» (код ЄДРПОУ ВП 41149437, п/р НОМЕР_2 в ТВБВ №10026/0123 філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669) 29557 (Двадцять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім) грн. 32 коп. неустойки за неповернення майна, 721 (Сімсот двадцять одну) грн. 53 коп. судового збору.

3. У іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі. Апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Дата складання повного рішення 09.09.2021р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна