ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/4194/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" - Юрченка І. О. (адвокат), Моісеєнка Б. В. (директор),

Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" - Чуміної К. Г. (адвокат),

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 (суддя Євстигнеєва Н. М.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2021 (судді: Подобєд І. М. - головуючий, Широбокова Л. П., Орєшкіна Е. В.) у справі

за позовом Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект"

про стягнення 538 813,38 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект"

до Українсько-американського товариства з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія"

про визнання недійсним договору на відповідальне зберігання від 29.08.2003 № 16.

Короткий зміст і підстави позовних вимог

1. У липні 2020 року Українсько-американське товариство з обмеженою відповідальністю "Укртехнопром-типографія" (далі - Українсько-американське ТОВ "Укртехнопром-типографія") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" (далі - ТОВ "Дніпроавтотехкомплект") про стягнення штрафу у сумі 538 813,38 грн у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору № 16 на відповідальне зберігання від 29.08.2003 (далі - договір від 29.08.2003) в частині повного та своєчасного повернення обладнання, переданого на зберігання.

2. Предметом зустрічного позову ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" є вимоги до Українсько-американського ТОВ "Укртехнопром-типографія" про визнання недійсним договору від 29.08.2003, з таких підстав:

- договір та інші додатки до нього від Відкритого акціонерного товариства "Дніпроавтотехкомплект" (далі - ВАТ "Дніпроавтотехкомплект"; правонаступником якого є ТОВ "Дніпроавтотехкомплект") підписано неуповноваженою на те особою;

- на дату підписання спірного договору в статуті ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" діяли обмеження щодо укладення договорів на суму, яка перевищує 30% статутного фонду;

- договір виходить за межі цілей діяльності ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" визначених у статуті;

- договір не породжує правовідносин для сторін також у зв`язку із забороною його підписувати, встановленою для Моїсеєнко Б. В. положеннями частини 3 статті 62 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК 1963 року). Для неукладеного (невчиненого) договору не вимагається встановлення його недійсності окремо в судовому порядку;

- за договором фактично майно не передавалося до ВАТ "Дніпроавтотехкомплект";

- позивач безпідставно застосовує індексацію до вартості майна та зловживає своїми правами.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2021, у задоволенні вимог за зустрічним позовом ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" до Українсько-американського ТОВ "Укртехнопром-типографія" про визнання недійсним договору від 29.08.2003 відмовлено; первісний позов Українсько-американського ТОВ "Укртехнопром-типографія" до ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" про стягнення 538 813,38 грн задоволено повністю.

4. Судові рішення про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог обґрунтовано тим, що на день укладення спірного договору керівником ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" був саме ОСОБА_1 , що підтверджується листом Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 16.10.2020 № 04-09/2073; статутом ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" невизначено виключного переліку повноважень голови правління товариства; доказів, які б підтверджували наявність у іншого органу товариства виключного права на укладення спірного договору на підставі Статуту товариства, відповідачем надано не було. Зважаючи на те, що у зазначений у вимогах позивача строк, відповідач майно, яке передано на зберігання, в порушення умов договору не повернув, позовні вимоги про стягнення штрафу визнанні судом обґрунтованими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі (уточненій) ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" просить рішення і постанову судів попередніх інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Українсько-американського ТОВ "Укртехнопром-типографія" відмовити, а зустрічні позовні вимоги ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" задовольнити.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. На обґрунтовування наявності підстави для касаційного оскарження згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) скаржник посилаються на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах щодо:

- статусу відомостей, наявних у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України (далі - ЄДРПОУ) за період до запровадження Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр), зокрема, про керівника юридичної особи; а також щодо пріоритетності відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі у порівнянні з даними ЄДРПОУ (норми права, щодо яких відсутній висновок: пунктів 2, 5, 9, 10 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань");

- тлумачення понять "сума угоди" та "ціна договору" в контексті встановлення обставин відсутності або наявності обмежень керівника юридичної особи на укладення правочинів (норми права, щодо яких відсутній висновок: частини 1 статті 946 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частин 1, 2 статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та пункту "і" частини 5 статті 41 Закону України "Про господарські товариства" в редакціях станом на дату спірного договору);

- того, чи має наслідком недійсність правочину (договору) підписання такого правочину (договору) від імені однієї зі сторін особою (керівником), яка одночасно є акціонером та головою спостережної ради іншої сторони правочину (отже, відповідно, може впливати на прийняття рішень кожної зі сторін договору) (норми права, щодо яких відсутній висновок: частина 1 статті 46 Закону України "Про господарські товариства", частина 3 статті 62 ЦК 1963 року в редакціях станом на дату спірного договору (аналогічна норма передбачена частиною 3 статті 238 чинної редакції ЦК України);

- правових наслідків погодження сторонами договору відповідального зберігання умови про індексацію вартості майна згідно індексів інфляції, встановлених Національним банком України (далі - НБУ) (а не органами статистики); зокрема, правомірності проведення розрахунку індексації вартості майна на підставі індексів інфляції встановлених органами статистки, якщо умовами договору передбачено посилання на індекси інфляції, встановлені НБУ (норми права, щодо яких відсутній висновок: стаття 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції станом на 2003 рік, яка є чинною і на поточну дату), статті 6, 7 Закону України "Про Національний банк України" (у редакції станом на 2003 рік та в редакції на поточну дату).

Крім того, скаржник посилається на положення пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК України, а саме вважає, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій в порушення статей 77-79 ГПК України встановили обставини, що мають суттєве та принципове значення для справи на підставі недопустимого доказу - листа Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 16.10.2020 вих. № 04-09/2073 (а. с. 150 т.1) - підстава оскарження: пункт 4 частини 3 статті 310 ГПК України;

- судом не досліджено зібрані у справі докази, зокрема нотаріально посвідчений витяг з Єдиного державного реєстру та відповідь Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР 25.08.2020 них. № 01.2-16/128 та незастосуванні положення частин 1, 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", які мали бути застосовані до даних правовідносин - підстава оскарження: пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України;

- судами першої та апеляційної інстанції було безпідставно відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про витребування доказів, які б додатково підтвердили обставини, на які посилається останній у наданих суду процесуальних документах - підстава оскарження: пункт 3 частини 3 статті 310 ГПК України;

- суд встановив обставини, що мають суттєве значення (щодо факту приймання майна за спірним договором) на підставі неналежного доказу - підстава оскарження: пункт 4 частини 3 статті 310 ГПК України.

Узагальнені доводи інших учасників справи

7. Українсько-американське ТОВ "Укртехнопром-типографія" у відзиві на касаційну скаргу просить відмовити у її задоволенні з мотивів, викладених в оскаржуваних судових рішеннях.

Розгляд справи

8. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2021 у справі № 904/4194/20 і призначено розгляд справи у судовому засіданні на 31.08.2021.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

9. Між ТОВ "Укртехнопром-типографія" (правонаступником якого є Українсько-американське ТОВ "Укртехнопром-типографія"), в особі генерального директора ОСОБА_4, який діє на підставі Статуту (Сторона-1), і ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" (правонаступником якого є ТОВ "Дніпроавтотехкомплект") в особі голови правління Даниленко В. А. (Сторона-2) було укладено договір від 29.08.2003, за умовами якого:

- Сторона-2 прийняла на себе зобов`язання з відповідального зберігання майна Сторони-1, зазначеного в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною договору, і зобов`язалася повернути це майно в цілості (пункт 1.1);

- вартість майна, переданого на зберігання, складає 757 268,78 грн. Зазначена вартість майна підлягає коригуванню на індекс інфляції, що встановлюється Національним банком України в період зберігання майна. Місце зберігання майна : м. Дніпропетровськ, вул. Верхоянська,49 (пункти 1.2, 1.3);

- передача майна на зберігання оформляється актом здачі-приймання (пункт 1.4);

- розмір винагороди, який Сторона-1 виплачує Стороні-2 за зберігання майна, встановлюється у сумі 1 500,00 грн на рік, без ПДВ. Винагорода включає витрати Сторони-2 зі зберігання майна (пункт 2.1);

- Сторона-2 зобов`язана повернути прийняте на зберігання майно на першу вимогу Сторони-1 (пункт 3.1.3);

- Сторона-2 має виконати зобов`язання з повернення майна в семиденний строк з дня пред`явлення Стороною-1 такої вимоги (пункт 5.2);

- у випадку порушення строку повернення майна, передбаченого пунктами 3.1.2 та 5.2 договору, Сторона-2 сплачує Стороні-1 неустойку (штраф) у розмірі 10 % (десяти відсотків) від вартості майна, переданого на зберігання, з урахуванням коригування такої вартості на індекс інфляції, відповідно до пункту 1.2 Договору, по день оплати неустойки (штрафу) включно (пункт 4.2);

- цей договір вступає в силу з моменту фактичної передачі майна на зберігання за актом здачі-приймання і діє до моменту витребування майна Стороною-1 (пункт 5.1).

10. Договір від 29.08.2003 та додатки до нього підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств.

11. До Переліку майна переданого на зберігання (Додаток № 1 до договору від 29.08.2003) увійшло:

1. одноножевий різак SEYPA 115PMC PMC №52808 вартістю 6358,657 грн;

2. двокольорова офсетна машина Man Roland 202 ТОВ 1998 вартістю 82653,25 грн,

3. стіл "Генерал" вартістю 1 271,01 грн,

4. стіл "Навігатор бис" вартістю 1 514,06 грн,

5. стіл-циліндрова печатна машина Victoria-1040 вартістю 8 771,26 грн,

6. візок гідравличний ручний з під`ємними вилами вартістю1 087,62 грн,

7. чотирьохкольорова офсетна машина Miller вартістю 530 744,26 грн,

8. позолотний прес Heidelberg Original вартістю 5 7851,13 грн,

9. проявочний процесор для офсетних пластин Danagraf DG вартістю10 216,82 грн.

12. На виконання умов договору майно передано на зберігання 29.08.2003 за актом приймання-передачі майна на відповідальне зберігання .

13. 16.04.2020 Українсько-американське ТОВ "Укртехнопром-типографія" звернулося до ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" з вимогою на підставі пунктів 5.2,5.3 договору від 29.08.2003, частини 7 статті 180 ГК України у семиденний строк з дня її пред`явлення, виконати свої зобов`язання за договором від 29.08.2003 належним чином, а саме повернути комплекс поліграфічного обладнання.

У разі неможливості повернути саме те майно, яке зазначене в акті приймання-передачі до договору від 29.08.2003, Українсько-американське ТОВ "Укртехнопром-типографія" вимагало повернути аналогічну кількість майна такого самого технічного призначення та такої самої якості або сплатити вартість зазначеного майна.

14. До вимоги були додані копія договору від 29.08.2003 та копія акта приймання-передачі майна від 29.08.2003.

15. Зазначену вимогу представник ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" отримав 24.04.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 767 та роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти.

16. 14.07.2020, що підтверджується копією поштової накладної № 621 та поштовим фіскальним чеком з описом вкладення у цінний лист, Українсько-американське ТОВ "Укртехнопром-типографія" повторно направлено на адресу ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" вимогу про повернення переданого на зберігання комплексу поліграфічного обладнання. Вимогу від 13.07.2020 ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" отримало 23.07.2020, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Укрпошти.

17. Вимогу ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" залишило без задоволення, майно Українсько-американському ТОВ "Укртехнопром-типографія" повернуто не було.

18. Українсько-американським ТОВ "Укртехнопром-типографія" відкоригована вартість майна у сумі 757 268,78 грн відповідно до умов пункту 1.2. договору від 29.08.2003 на загальний сукупний індекс інфляції - 7,11521981% за період з вересня 2003 року по червень 2020 року, що складає 5 388 133,83 грн.

19. У зв`язку з невиконанням ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" обов`язку з повернення переданого на відповідальне зберігання майна, Українсько-американське ТОВ "Укртехнопром-типографія" звернувся з позовом про стягнення штрафу у сумі 538 813,38 грн.

20. У свою чергу ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" позовні вимоги заперечувало та подало зустрічний позов про визнання недійсним договору від 29.08.2003.

Позиція Верховного Суду

21. Згідно з положеннями частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо доводів скаржника, наведених у касаційній скарзі, про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права (пунктів 2, 5, 9, 10 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань") у подібних правовідносинах - статусу відомостей, наявних у ЄДРПОУ за період до запровадження Єдиного державного реєстру, зокрема, про керівника юридичної особи; а також щодо пріоритетності відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі у порівнянні з даними ЄДРПОУ

22. Оскільки договір відповідального зберігання майна № 16 був укладений ще 29.08.2003, то питання щодо відповідності договору вимогам закону має вирішуватися з урахуванням законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Тобто, застосуванню підлягають положення ЦК 1963 року.

23. Згідно із частиною 2 статті 4 ЦК 1963 року (в редакції на день укладення договору) підставами виникнення цивільних прав і обов`язків можуть бути угоди, передбачені законом, а також угоди, хоч і не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

24. ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" наполягає, що договір від 29.08.2003 підписано неуповноваженою особою, оскільки головою правління станом на дату укладання договору був ОСОБА_2 , а не ОСОБА_1 , який підписав спірний договір.

На підтвердження повноважень ОСОБА_2 ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" було надано до суду протокол загальних зборів акціонерів ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" від 18.04.2003 та наказ від 30.04.2003 № 11-к щодо особового складу, за змістом яких з 01.05.2003 ОСОБА_2 прийнято на посаду голови правління, а ОСОБА_1 переведено на посаду заступника голови правління.

25. Відповідно до статті 63 ЦК 1963 року угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі подальшого схвалення угоди цією особою. Наступне схвалення угоди особою, яку представляють, робить угоду дійсною з моменту її укладення.

26. Судом першої інстанції було встановлено, що згідно з інформацією Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 16.10.2020 № 04-09/2073, за даними ЄДРПОУ, з листопада 2001 року по березень 2008 року керівником ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" був саме ОСОБА_1 , відомості щодо ОСОБА_3 , як голови правління ВАТ "Дніпроавтотехкомплект", внесені до Єдиного державного реєстру лише з 07.06.2005. Станом на дату укладення спірного договору такі відомості не були загальнодоступні. Доказів того, що позивач був ознайомлений з наказом ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" від 30.04.2003 № 11-к про переведення ОСОБА_1 на посаду заступника голови правління товариства та ознайомлення ОСОБА_4 зі змістом протоколу загальних зборів акціонерів ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" від 18.04.2003 матеріали справи не містять.

27. З метою забезпечення єдиного державного обліку підприємств та організацій усіх форм власності постановою Кабінету Міністрів України 22.01.1996 № 118 було затверджено Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, за змістом якого (у редакції чинній на час укладення договору від 29.08.2003):

- ЄДРПОУ створюється з метою забезпечення єдиних принципів ідентифікації суб`єктів господарської діяльності та їх державного обліку в межах інформаційного простору України, зокрема, забезпечення державних органів інформацією про суб`єкти господарської діяльності; забезпечення в межах законодавства доступності, гласності та відкритості інформації про суб`єкти господарської діяльності для заінтересованих користувачів (пункт 2);

- ЄДРПОУ ведеться на основі нормативних, установчих (для включення до Державного реєстру) та ліквідаційних (для виключення з Державного реєстру) документів, а для суб`єктів підприємницької діяльності - на основі копії реєстраційної картки з відміткою про державну реєстрацію в органах державної реєстрації за місцезнаходженням суб`єкта (пункт 5);

- для включення до Державного реєстру суб`єкт господарської діяльності в десятиденний термін після його державної реєстрації (перереєстрації) або прийняття рішення (постанови, розпорядження, наказу) про створення, в тому числі філії, відділення, представництва тощо, подає до відповідного органу державної статистики заповнену облікову картку встановленого зразка, а також нормативні та установчі документи. Для включення до Державного реєстру суб`єктів підприємницької діяльності орган державної реєстрації у п`ятиденний термін з дня державної реєстрації передає відповідному органу державної статистики копію реєстраційної картки з відміткою про державну реєстрацію (пункт 9);

- у разі внесення в установленому порядку до нормативних чи установчих документів змін і доповнень, які тягнуть за собою необхідність внесення відповідних змін (доповнень) до облікової картки Державного реєстру, суб`єкт господарської діяльності в десятиденний термін подає змінені (доповнені) нормативні та установчі документи до відповідного органу державної статистики і вносить зміни (доповнення) до своєї облікової картки. У разі внесення змін і доповнень до установчих документів суб`єктів підприємницької діяльності орган державної реєстрації у п`ятиденний термін з дня державної реєстрації змін (доповнень) в установчих документах передає відповідному органові державної статистики копію реєстраційної картки з відміткою про державну реєстрацію внесених змін (доповнень) (частина 4 пункту 10).

28. Отже, саме від суб`єкта господарської діяльності залежить повнота і своєчасність внесення даних до Державного реєстру підприємств і організацій щодо створеного ним підприємства.

29. Судами попередніх інстанцій виходячи з обставин справи і наведених нормативних актів було установлено, що відповідачем за первісним позовом на день укладення договору від 29.08.2003 враховуючи зміни щодо голови правління внесені до облікової картки не були, змінені (доповнені) нормативні чи/та установчі документи до відповідного органу державної статистики подані не були.

30. Згідно з частинами 1 та 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Цей Закон набрав чинності з 01.07.2004, тобто після укладення спірного договору.

31. Водночас зважаючи на те, що за змістом Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України ЄДРПОУ створюється з метою, зокрема, забезпечення в межах законодавства доступності, гласності та відкритості інформації про суб`єкти господарської діяльності для заінтересованих користувачів, а також з огляду на положення статті 63 ЦК 1963 року, яка регулює випадки укладення угоди особою, не уповноваженою на укладення угоди або з перевищенням повноважень, Верховний Суд дійшов висновку, що для третьої особи, яка уклала з юридичною особою договір, відсутність чи обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи загалом не мають юридичної сили, хоча б відповідні обмеження й існували на момент укладення договору. Таке обмеження повноважень набуває юридичної сили для третьої особи в тому випадку, якщо саме вона, ця третя особа, вступаючи у відносини з юридичною особою та укладаючи договір, діяла недобросовісно або нерозумно, зокрема, достеменно знала про відсутність в органу юридичної особи чи її представника необхідного обсягу повноважень або повинна була, проявивши принаймні розумну обачність, знати про це. Тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці третьої особи несе юридична особа, представник якої дів з відсутністю чи обмеженням повноважень. Таким чином, для визнання недійсним договору з тієї підстави, що його було укладено представником юридичної особи з перевищенням повноважень, необхідно встановити, по-перше, наявність підтверджених належними і допустимими доказами обставин, які свідчать про те, що контрагент такої юридичної особи діяв недобросовісно або нерозумно. При цьому тягар доказування недобросовісності та нерозумності в поведінці контрагента за договором несе юридична особа. По-друге, дії сторін такого договору мають свідчити про відсутність реального наміру його укладення і виконання.

32. Господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановили, що ОСОБА_4 під час укладення договору від 29.08.2003 діяв добросовісно, відповідно до вимог закону, оскільки не знав і не міг знати про переведення ОСОБА_1 на посаду заступника голови правління товариства.

33. Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що оскільки ЄДРПОУ на момент укладення спірного договору не містив даних про зміну голови правління ВАТ "Дніпроавтотехкомплект", а відомості щодо ОСОБА_3 , як голови правління ВАТ "Дніпроавтотехкомплект", внесені до Єдиного державного реєстру лише з 07.06.2005, з умов договору від 29.08.2003 не вбачається доведення другої сторони про такі зміни, відповідач за первісним позовом позбавляється можливості використовувати протокол загальних зборів акціонерів ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" від 18.04.2003 і наказ ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" від 30.04.2003 № 11-к.

34. Колегія суддів дійшла висновку, що зміст пунктів 2, 5, 9, 10 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: саме від суб`єкта господарської діяльності залежить повнота і своєчасність внесення даних до ЄДРПОУ щодо створеного ним підприємства; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі і в ЄДРПОУ, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Щодо доводів скаржника, наведених у касаційній скарзі, про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права (частини 1 статті 946 ЦК України, частин 1, 2 статті 189 ГК України та пункту "і" частини 5 статті 41 Закону України "Про господарські товариства" в редакціях станом на дату укладення спірного договору) у подібних правовідносинах щодо тлумачення понять "сума угоди" та "ціна договору" в контексті встановлення обставин відсутності або наявності обмежень керівника юридичної особи на укладення правочинів

35. Відповідач за первісним позовом посилається на обмеження встановлені в Статуті ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" щодо укладення договорів на суму, яка перевищує 30% статутного фонду.

36. За змістом статті 25 ЦК 1963 року, яка кореспондується зі статтею 4 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юридична особа діє на підставі статуту (положення).

37. Згідно зі статтею 29 ЦК 1963 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юридична особа набуває цивільних прав і бере на себе цивільні обов`язки через свої органи, що діють у межах прав, наданих їм за законом або статутом (положенням).

38. За змістом статті 47 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавчим органом акціонерного товариства, який здійснює керівництво його поточною діяльністю, є правління або інший орган, передбачений статутом. Роботою правління керує голова правління, який призначається або обирається відповідно до статуту акціонерного товариства. Правління вирішує всі питання діяльності акціонерного товариства, крім тих, що належать до компетенції загальних зборів і ради акціонерного товариства (спостережної ради). Загальні збори можуть винести рішення про передачу частини належних їм прав до компетенції правління. Правління підзвітне загальним зборам акціонерів і раді акціонерного товариства (спостережній раді) та організує виконання їх рішень. Правління діє від імені акціонерного товариства в межах, передбачених цим Законом і статутом акціонерного товариства. Роботою правління керує голова правління, який призначається або обирається згідно із статутом акціонерного товариства.

39. Голова правління акціонерного товариства вправі без довіреності здійснювати дії від імені товариства. Інші члени правління також можуть бути наділені цим правом згідно із статутом (частина 1 статті 48 Закону України "Про господарські товариства").

40. Статутний фонд ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" становить 197 100 грн (пункт 5.1. Статуту).

До компетенції правління відноситься укладення угод на суму, що не перевищує 30 відсотків статутного фонду (пункт 8.4.2. Статуту).

Відповідно до покладених пунктом 8.4.6. Статуту обов`язків голова правління, зокрема, здійснює різного роду угоди та інші юридичні акти, видає доручення, відкриває в банках розрахунковий та інші розрахунки; виконує інші функції, що визначені пунктом 8.4.2. цього Статуту.

41. Згідно з пунктом "і" статті 41 Закону України "Про господарські товариства" до компетенції загальних зборів віднесено затвердження договорів (угод), укладених на суму, що перевищує вказану в статуті товариства.

42. Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права (частини 1 статті 946 ЦК України, частин 1, 2 статті 189 ГК України та пункту "і" частини 5 статті 41 Закону України "Про господарські товариства" в редакціях станом на дату укладення спірного договору) у подібних правовідносинах, з огляду на таке.

43. У контексті спірних правовідносин положення пункту "і" статті 41 Закону України "Про господарські товариства" не підлягають застосуванню, оскільки статутом ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" (пункт 8.4.2.) передбачалися обмеження щодо укладення угод виконавчим органом товариства (правління), а не загальними зборами. Слід також підкреслити, що цією нормою передбачено не укладення договорів, а їх затвердження.

44. Посилання скаржника на відсутність висновку щодо застосування статті 946 ЦК України, статті 189 ГК України щодо спірних правовідносин колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки як уже зазначалося Верховним Судом у пункті 22 цієї постанови спірний договір укладено 29.08.2003, тому застосуванню підлягають положення ЦК 1963 року.

Щодо доводів скаржника, наведених у касаційній скарзі, про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права (частина 1 статті 46 Закону України "Про господарські товариства", частина 3 статті 62 ЦК 1963 року в редакціях, чинних станом на дату укладення спірного договору (аналогічна норма передбачена частиною 3 статті 238 чинної редакції ЦК України) у подібних правовідносинах щодо того, чи має наслідком недійсність правочину (договору) підписання такого правочину (договору) від імені однієї зі сторін особою (керівником), яка одночасно є акціонером та головою спостережної ради іншої сторони правочину (отже, відповідно, може впливати на прийняття рішень кожної зі сторін договору)

45. Відповідно до частини 1 статті 46 Закону України "Про господарські товариства" (у редакції, чинній на дату укладення спірного договору) в акціонерному товаристві з числа акціонерів може створюватися рада акціонерного товариства (спостережна рада), яка представляє інтереси акціонерів у період між проведенням загальних зборів і в межах компетенції, визначеної статутом, контролює і регулює діяльність правління.

Таким чином, на думку скаржника, ОСОБА_4 на дату спірного договору не тільки підписував спірний договір від ТОВ "Укртехнопром-типографія", але був заінтересованою особою у відносинах ТОВ ''Укртехнопром-типографія'' з ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" та безпосередньо впливав на прийняття рішення щодо укладення спірного договору обома його сторонами (незалежно від того, що спірний договір безпосередньо підписував не ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 ).

46. Відповідно до частини 3 статті 62 ЦК 1963 року (у редакції, чинній на дату укладення спірного договору) представник не може укладати угоди від імені особи, яку він представляє, ні у відношенні себе особисто, ні у відношенні другої особи, представником якої він одночасно є.

Таким чином, скаржник вважає, що ОСОБА_4 будучи фактично представником одночасно обох сторін спірного договору та безпосередньо заінтересованою особою, не міг підписувати спірний договір в силу обмежень передбачених наведеними нормами, що свідчить про недійсність такого договору.

47. Такі доводи скаржника колегія суддів відхиляє, оскільки ОСОБА_4 під час укладення договору від 29.08.2003 представляв інтереси ТОВ "Укртехнопром-типографія", а тому лише ТОВ "Укртехнопром-типографія" може заперечувати чинність спірної угоди з посиланням на наведену норму, отже суди попередніх інстанцій правильно зазначили, що доказів укладення договору від 29.08.2003 від імені ВАТ "Дніпроавтотехкомплект" ОСОБА_4 відповідачем не надано.

48. З огляду на викладене, положення частини 1 статті 46 Закону України "Про господарські товариства", частина 3 статті 62 ЦК УРСР у редакціях станом на дату укладення спірного договору щодо спірних правовідносин не підлягають застосуванню, оскільки ТОВ "Укртехнопром-типографія" на підставі зазначених норм матеріального права чинність договору від 29.08.2003 не оспорюється, а тому застосування цих положень закону під час вирішення спору є безпідставним.

Щодо доводів скаржника, наведених у касаційній скарзі, про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права (стаття 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у редакції станом на 2003 рік, яка є чинною і на поточну дату, статті 6, 7 Закону України "Про Національний банк України" у редакції станом на 2003 рік та в редакції на поточну дату) у подібних правовідносинах щодо правових наслідків погодження сторонами договору від 29.08.2003 умови про індексацію вартості майна згідно з індексами інфляції, встановленими НБУ (а не органами статистики); зокрема, правомірності проведення розрахунку індексації вартості майна на підставі індексів інфляції встановлених органами статистки, якщо умовами договору передбачено посилання на індекси інфляції, встановлені НБУ

49. У пункті 1.2. договору сторони дійшли згоди щодо вартості майна, переданого на зберігання, яка підлягає коригуванню на індекс інфляції, встановлений НБУ в період зберігання майна.

50. Статтею 6 Закону України від 20.05.1999 № 679-XIV "Про Національний банк України" передбачено, що відповідно до Конституції України основною функцією НБУ є забезпечення стабільності грошової одиниці України. При виконанні своєї основної функції НБУ має виходити із пріоритетності досягнення та підтримки цінової стабільності в державі. Національний банк у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Статтею 7 цього Закону визначено інші функції НБУ.

51. Водночас за змістом статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (у редакції чинній, на час укладення спірного договору, яка є чинною і на цей час) індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

52. Центральним органом виконавчої влади в галузі статистики у 2003 році був Державний комітет статистики України відповідно до указу Президента України від 06.11.1997 № 1249/97 "Про Положення про Державний комітет статистики України". Наразі таким органом є Державна служба статистики України (Держстат).

53. Судами попередніх інстанцій встановлено, що з наданого позивачем розрахунку інфляційного збільшення вартості майна для розрахунку штрафу були застосовані індекси інфляції за період 2003-2020, які відповідають опублікованим Держстатом.

54. Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що неправильне визначення сторонами в пункті 1.2. договору органу, що встановлює індекс інфляції, а саме зазначення таким органом НБУ, не свідчить про неправомірність узгодження сторонами договору умови щодо коригування на індекс інфляції вартості майна, переданого на зберігання.

55. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що у даному випадку положення статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у редакції станом на 2003 рік, яка є чинною і на поточну дату, статей 6, 7 Закону України "Про Національний банк України" у редакції станом на 2003 рік та в редакції на поточну дату у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, посилання в умовах договору на індекс інфляції, встановлений НБУ, є помилковим, однак не є підставою для визнання узгодженого сторонами договору коригування на індекс інфляції недійсним.

56. Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження, оскільки на теперішній час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм матеріального права (пунктів 2, 5, 9, 10 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", статей 6, 7 Закону України "Про Національний банк України") у подібних правовідносинах, водночас наведені вище обставини виключають скасування оскаржуваних судових рішень з цієї підстави, оскільки суди попередніх інстанцій саме таким чином і застосували зазначені норми матеріального права.

Щодо зазначеної скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України

57. Так, скаржник вважає, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій в порушення статей 77-79 ГПК України встановили обставини, що мають суттєве та принципове значення для справи на підставі недопустимого доказу - листа ГУС у Дніпропетровській області від 16.10.2020 вих. № 04-09/2073 (а. с. 150 т.1) - підстава оскарження: пункт 4 частини 3 статті 310 ГПК України;

- судом не досліджено зібрані у справі докази, зокрема нотаріально посвідчений витяг з Єдиного державного реєстру та відповідь Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР 25.08.2020 них. № 01.2-16/128 та незастосуванні положення частин 1, 3 статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", які мали бути застосовані до даних правовідносин - підстава оскарження: пункт 1 частини 3 статті 310 ГПК України;

- судами першої та апеляційної інстанції було безпідставно відмовлено скаржнику у задоволенні клопотання про витребування доказів, які б додатково підтвердили обставини, на які посилається останній у наданих суду процесуальних документах - підстава оскарження: пункт 3 частини 3 статті 310 ГПК України;

- суд встановив обставини, що мають суттєве значення (щодо факту приймання майна за спірним договором) на підставі неналежного доказу - підстава оскарження: пункт 4 частини 3 статті 310 ГПК України.

58. Зважаючи на висновки Верховного Суду, викладені у пункті 34 цієї постанови, доводи скаржника щодо недопустимості доказу - листа Головного управління статистики у Дніпропетровській області від 16.10.2020 вих. № 04-09/2073 "Про надання відомостей з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій" є помилковими.

59. Верховний Суд також вважає необґрунтованими заперечення скаржника щодо недослідження судами попередніх інстанцій нотаріально посвідченого витягу з Єдиного державного реєстру та відповіді Відділу реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР 25.08.2020 вих. № 01.2-16/128, оскільки суди дослідили та проаналізували всі надані сторонами в справі докази та дійшли відповідних висновків, а суд касаційної інстанції згідно з вимогами частини 2 статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

60. Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання скаржника у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанції безпідставно відмовили йому у задоволенні клопотання про витребування доказів, з огляду на таке.

Як зазначили суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.08.2020 відповідача зобов`язано надати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду) протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідач за первісним позовом отримав ухвалу 07.08.2020, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 350, отже останнім днем для направлення доказів (з урахуванням вихідних і святкових днів) було 25.08.2020.

Враховуючи, що на дату судового засідання 17.08.2020 позовну заяву з додатками відповідач не отримав, строк для надання відзиву і доказів слід відраховувати з дати ознайомлення представника відповідача з матеріалами справи - з 17.08.2020. Останнім днем для надання відзиву і доказів є 01.09.2020.

Відзив на позовну заяву було подано ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" 01.09.2020, проте ні в тексі самого відзиву, ні в окремому клопотанні не було зазначено про наявність доказів, які не можуть бути подані відповідачем у визначений строк.

Додаткові докази подані відповідачем лише з письмовими поясненнями від 21.12.2020.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо необґрунтованості доводів відповідача з приводу неможливості своєчасно подати певні докази, оскільки відповідач мав можливість скористатися правом на отримання додаткового часу для подання доказів з обґрунтуванням неможливості своєчасного їх подання з 17.08.2020 по 01.09.2020, однак відповідних дій не здійснив, про причини, які завадили йому звернутися із заявою відповідно до частини 4 статті 80 ГПК України про надання додаткового часу для отримання доказів в поясненнях від 21.12.2020 не навів.

61. ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" у касаційній скарзі також стверджує, що фактичне передання майна за спірним договором не відбулося, а суд встановив обставини, що мають суттєве значення (щодо факту приймання майна за спірним договором), на підставі неналежного доказу.

Водночас як встановлено судами попередніх інстанцій у матеріалах справи є акт здачі приймання майна на відповідальне зберігання від 29.08.2003, оригінал якого був оглянутий в судовому засіданні. Акт підписаний та скріплений печатками. Акт приймання-передачі майна містить детальний опис майна, його технічний стан, кількість та вартість.

Як вже зазначалося суд касаційної інстанції згідно з вимогами частини 2 статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

62. Отже, інша, зазначена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 4 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних рішення та постанови саме з цієї підстави.

63. За змістом статті 129 Конституції України до основних принципів судочинства відноситься принцип змагальності сторін і свободи в наданні ними суду своїх доказів та в доведенні перед судом їхньої переконливості.

64. Принцип змагальності невіддільний від процесуальної рівноправності сторін, що є його основою, оскільки саме наділення їх рівними правами й обов`язками дає їм можливість змагатися перед судом.

65. Відповідно до частини 2 статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

66. Оскільки, спірний договір відповідає вимогам закону, обставини його підписання неуповноваженою особою на час укладення договору не підтвердились, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання його недійсним, а отже і скасування чи зміни оскаржуваних рішення та постанови.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

67. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

68. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

69. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли правильного висновку про задоволення позову, як наслідок, оскаржувані судові рішення ухвалено з правильним застосуванням норм матеріального права і без порушень норм процесуального права.

70. Відповідно до частини 1 статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

71. Зважаючи на те, що передбачена пунктом 3 частини 2 статті 287 ГПК України підстава касаційного оскарження отримала підтвердження під час касаційного провадження, однак касаційну скаргу ТОВ "Дніпроавтотехкомплект" необхідно залишити без задоволення, позаяк наразі відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень пунктів 2, 5, 9, 10 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", статей 6, 7 Закону України "Про Національний банк України" у подібних правовідносинах жодним чином не впливає на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, оскільки суди попередніх інстанцій саме таким чином і застосували зазначені норми матеріального права.

72. Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновок судів попередніх інстанцій про обґрунтованість первісних позовних вимог і необґрунтованість зустрічних позовних вимог, у зв`язку з чим немає підстав для задоволення касаційної скарги і скасування чи зміни оскаржуваних рішення та постанови.

Висновки про застосування норм права

73. З урахуванням системного аналізу змісту пунктів 2, 5, 9, 10 Положення про Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118, статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", колегія суддів дійшла висновку, що зазначені норми у подібних правовідносинах слід застосовувати таким чином: саме від суб`єкта господарської діяльності залежить повнота і своєчасність внесення даних до ЄДРПОУ щодо створеного ним підприємства; відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі і в ЄДРПОУ, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою; а положення статті 3 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у редакції станом на 2003 рік, яка є чинною і на поточну дату, статей 6, 7 Закону України "Про Національний банк України" слід застосовувати таким чином: індекс споживчих цін обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, посилання в умовах договору на індекс інфляції, встановлений НБУ, є помилковим, однак не є підставою для визнання недійсним узгодженого сторонами договору коригування на індекс інфляції.

Розподіл судових витрат

74. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК України необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпроавтотехкомплект" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.12.2020 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2021 у справі № 904/4194/20 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай