ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

14.09.2021 м.Дніпро Справа № 904/2612/14

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Кузнецова В.О.,

суддів Чередка А.Є., Мороза В.Ф.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Квітко Ігоря Івановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014 (повне рішення складено 10.06.2014, суддя Татарчук В.О.) у справі

за позовом публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний банк "НОВИЙ", м.Дніпро

до фізичної особи-підприємця Квітко Ігоря Іванович, м.Дніпро

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014 у даній справі позов задоволено; стягнуто з фізичної особи-підприємця Квітка Ігоря Івановича на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «НОВИЙ» 15 666,45 грн заборгованості за кредитом, 14058,11 грн відсотків, 3825 грн комісії, 191,61 грн пені за несвоєчасну сплату відсотків, 61,23 грн - пені за несвоєчасну сплату комісії, 1827 грн. витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись із вказаним рішенням, фізична особа-підприємець Квітко І.І. звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2021 для розгляду апеляційної скарги визначена колегія у складі: головуючий суддя Кузнецов В.О., судді Чередко А.Є., Мороз В.Ф.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність підстав для відкриття апеляційного провадження, колегія суддів враховує таке.

Частиною другою статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої цієї статті).

Статтею 93 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття місцевим судом ухвали від 03.06.2014 було передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів, а на ухвалу місцевого господарського суду - протягом п`яти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення, оформленого відповідно до статті 84 цього Кодексу. Апеляційний господарський суд постановляє ухвалу про повернення апеляційної скарги у випадках, якщо вона подана після закінчення строків, установлених цією статтею, і суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, та незалежно від поважності причини пропуску цього строку - у разі, якщо апеляційна скарга подана прокурором, органом державної влади, органом місцевого самоврядування після спливу одного року з дня оголошення оскаржуваного судового рішення. Розгляд заяви особи про поновлення строку на подання апеляційної скарги здійснюється одним із суддів колегії суддів апеляційного господарського суду, склад якої визначений при реєстрації справи відповідно до положень частини четвертої статті 91 цього Кодексу.

Водночас, частиною першою статті 53 Господарського процесуального кодексу України в зазначеній редакції було передбачено, що за заявою сторони, прокурора чи з своєї ініціативи господарський суд може визнати причину пропуску встановленого законом процесуального строку поважною і відновити пропущений строк, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

15.12.2017 набрала чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, тому, з урахуванням положень частини третьої статті 3 зазначеного Кодексу, розгляд апеляційної скарги повинен здійснюватися з урахуванням закону, чинного на момент подання цієї скарги.

Виходячи із системного аналізу положень частини третьої статті 2, частин першої, другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги), до сторін та учасників справи застосовуються єдині принципи судочинства, а учасники справи є рівними у своїх правах.

Крім того, статтею 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають не лише права, але й обов`язки, дотримання або недотримання яких безпосередньо впливає на результат розгляду справи судом.

Отже, учасники справи, незалежно від їх статусу (сторона у справі чи її представник/представники), повинні не лише користуватися наданими їм процесуальними правами, але й чітко виконувати передбачені процесуальним законом обов`язки, що у свою чергу повинно забезпечити справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спору судом.

Відповідно до частини першої статті 256 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, останнім днем строку, встановленого на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014 у цій справі є 20.06.2014.

Апеляційну скаргу відповідачем подано лише 31.08.2021, тобто зі значним пропуском процесуального строку, встановленого на апеляційне оскарження - понад 7 років.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга подана скаржником з порушенням процесуального строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України в редакції, яка діяла як на момент прийняття рішення місцевого суду, так і на момент звернення скаржника з апеляційною скаргою.

Колегія суддів звертається до правової позиції, викладеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2018 у справі №54/239 та у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 916/1240/17, від 19.09.2019 у справі №922/3016/17, згідно з якою імперативною нормою частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній з 15.12.2017, встановлено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Вказаною правовою нормою врегульовано порядок вчинення процесуальної дії судом апеляційної інстанції, а саме, відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими з порушенням строку.

Разом з цим, строки оскарження судових рішень суду першої інстанції, ухвалених до 15.12.2017, врегульовані у статті 93 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017).

Таким чином, суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами, поданими на судові рішення, що ухвалені до 15.12.2017, керується, в тому числі, приписами частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017). Відтак, встановивши відсутність винятків, визначених у пунктах 1, 2 частини 2 статті 261 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо апеляційну скаргу подано після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, незалежно від поважності причин пропуску строку скаржником на апеляційне оскарження.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, скаржник посилається на неповідомлення його судом першої інстанції про час та місце розгляду справи, а також ненадіслання на його адресу копії оскаржуваного рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ухвали господарського суду від 25.04.2014, від 20.05.2014 та рішення господарського суду від 03.06.2014 надсилалися фізичній особі-підприємцю Квітко І.І. ( АДРЕСА_1 ). Наведена адреса зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців №236057 від 22.04.2014 та вказана відповідачем в апеляційній скарзі.

Зазначені поштові відправлення були повернуті на адресу господарського суду із відміткою органу поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 20.07.2021 у справі № 916/1178/20, де зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі № 910/16249/19 та від 19.05.2021 у справі № 910/16033/20).

Враховуючи неспростовані обставини направлення судом першої інстанції примірників процесуальних документів відповідачу за належною адресою, останній не довів, що отримання ним тоді, коли він вже дізнався про стан відомого йому судового провадження, примірника оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а також і інших процесуальних документів суду та подання апеляційної скарги на рішення із значним пропуском встановленого строку не залежало від його волі, а було наслідком незалежних від нього обставин.

Посилання скаржника на зберігання поштових відправлень на іншому поштовому відділенні, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачається автоматичного та безумовного поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з самим лише посиланням на відповідні обставини. Дійсно, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку, проте для цього необхідно заявити відповідне клопотання, обґрунтувати поважність причин пропуску такого строку та надати суду відповідні докази.

Отже, саме лише посилання скаржника на зберігання поштових відправлень на іншому поштовому відділенні, за відсутності відповідних та належних доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема, щодо недбалості працівників органу поштового зв`язку, не дає підстав суду для визнання причин пропуску строку на апеляційне оскарження поважними.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд) як джерело права.

Пункт 1 статті 6 § 1 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 № 23436/03).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 вказаної Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (Рішення у справі "Рябих проти Росії").

Колегія суддів враховує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

В клопотанні про поновлення строку скаржником не наведено достатнього обґрунтування та належних доказів поважності причин пропуску, та не зазначено об`єктивних обставин непереборної сили, що стали причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим, колегія суддів визнає зазначені в клопотанні підстави пропуску строку на подання апеляційної скарги неповажними та відмовляє у задоволенні клопотання з наведених у ньому підстав.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги подання відповідачем апеляційної скарги на рішення господарського суду від 03.06.2014 із значним пропуском пропуском процесуального строку встановленого для апеляційного оскарження, відсутність випадків, передбачених п.п. 1,2 ч. 2 ст. 261 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд вважає за необхідне відмовити скаржнику у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 174, 234, 235, 258, 261 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити фізичній особі-підприємцю Квітко Ігорю Івановичу у поновленні процесуального строку на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014 у справі №904/2612/14.

Відмовити фізичній особі-підприємцю Квітко Ігорю Івановичу у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2014 у справі №904/2612/14.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є.Чередко

Суддя В.Ф. Мороз