ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26.08.2021 м. Ужгород Справа № 907/506/21

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали позовної заяви

за позовом Приватного підприємства Кармель, с. Гвардійське Хмельницької області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Куб-07, м. Ужгород

про стягнення 231339,09 грн

секретар судового засідання Боднар Т.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Товариства з обмеженою відповідальністю «Куб-07» про стягнення 218 950,00 грн боргу за виготовлений та поставлений на виконання Договору поставки № 2 від 22.01.2021 товар, посилаючись на ст. ст. 11, 530, 526, 692 ЦК України, ст. ст. 175, 179, 193, 265 ГК України. Крім суми боргу на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, ст. 230-232 Господарського кодексу України та п. 6.4 Договору позивачем нараховано та поставлено вимогу про стягнення 1331,69 грн 3% відсотків річних, 4398,92 грн втрат від інфляції та 6658,48 грн пені за прострочення строку виконання зобов`язання.

Попередній розрахунок понесених позивачем судових витрат становить суму 3470,09 грн сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 05 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, хоча був повідомлений своєчасно та належним чином (ухвала суду була надіслана на його офіційну юридичну адресу та вручена 30.07.2021, про що зроблено відмітку на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення), суд дійшов висновку, що він мав час та можливість надати свої заперечення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті.

Проте, 19 липня 2021 року відповідач подав клопотання в якому просить суд залишити позов приватного підприємства «Кармель» без руху, у зв`язку з невиконанням ст. 172 ГПК України. Стверджує, що не отримав від позивача жодних матеріалів позову, при цьому зазначає, що адреса, зазначена в договорі є актуальною.

Суд вважає, що аргументи наведені відповідачем у клопотанні не відповідають дійсності та не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи наявні докази направлення позовної заяви відповідачу.

Учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд (ч. 2 ст. 14 ГПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Відтак, відповідно до положень ч. ч. 8, 9 ст. 165, ч. 1 ст. 251 ГПК України у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не здійснений остаточний розрахунок за товар після підписання акту приймання передачі виконаних робіт на виконання договору поставки № 2 від 22.01.2021, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за договором на суму 218 950,00 грн, яка є предметом спору. Крім того, за невчасну оплату товару на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем поставлено вимогу про стягнення 4 398,92 грн інфляційних збитків, трьох відсотків річних в розмірі 1331,69 грн, а також нараховану відповідно до п. 6.4 Договору пеню у розмірі 6 658,48 грн.

Заперечення відповідача

Відповідач не подав відзиву на позовну заяву.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

22 січня 2021 року між Приватним підприємством Кармель (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Куб-07, (покупець, відповідач) укладено договір поставки №2, за умовами якого постачальник зобов`язався виготовити та поставити Покупцю, а Покупець оплатити та прийняти комплектуючі до бетонозмішувальної установки марки SIPE, тип TORRE 1100, серійний номер 5962, рік випуску 2007. що вказується в накладних на кожну партію. Загальна ціна товару за договором 1 393 000, 00 грн з ПДВ, згідно Специфікації, яка є невід`ємною частиною Договору.

Пунктом 2.2 Договору сторони погодили порядок розрахунків, та визначили, що оплата за товар по даному договору буде здійснюватися поетапно. 2.2 Оплата за товар по даному Договору буде здійснюватися по етапах:

перший етап - попередня оплата 50% від суми договору здійснюється Постачальнику протягом двох робочих днів після підписання;

другий етап - попередня оплата складає 35% від суми договору буде здійснюється Постачальнику протягом двох банківських днів після належного письмового повідомлення Покупця Постачальником про готовність товару до відвантаження.

третій етап - оплата 15% від суми договору буде здійснюється постачальнику протягом двох робочих днів після підписання акту приймання передачі обладнання. Платежі здійснюються Покупцем на підставі рахунків, виписаних Постачальником в безготівковій формі згідно чинного законодавства дострокова оплата за товар допускається.

На виконання умов вказаного договору позивачем був відвантажений Товар, що підтверджується товаро-транспортною накладною № 18 та видатковою накладною № 32.

08 квітня 2021 року була встановлена Позивачем АСУ, силова електрошафа та виконані шеф монтажні роботи, що підтверджується видатковою накладною № 47 та Актом наданих послуг № 46. 08 квітня 2021 року між підприємствами підписаний Акт приймання-передачі виконаних робіт за вищевказаним договором.

Цього ж 08 квітня 2021 року був здійснений комплекс робіт передбачений договором поставки та підписаний та скріплений печатками Акт приймання-передачі виконаних робіт в цілому.

За твердженням позивача отриманий товар відповідач оплатив частково, внаслідок чого його борг перед позивачем складає 218 950,00 грн.

Матеріали справи містять Претензію вих.№34 від 01.06.2021 та докази її відправлення відповідачу.

За порушення грошових зобов`язань сторони обумовили такі міри відповідальності.

Так, відповідно до пункту 6.4 Договору за кожен день прострочення платежів, які передбачені цим Договором, покупець сплачує Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення.

З огляду на вказаний пункт, позивачем поставлено вимогу про стягнення з відповідача пені, розрахованої за період з 10.04.2021 по 23.06.2021 на загальну суму 6 658,48 грн.

Також позивач таким же методом за аналогічний період нарахував та поставив вимогу про стягнення 4 398,92 грн втрат від інфляції та 1331,69 грн 3% річних.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як установлено судом, факт відпуску товару позивачем належним чином доведено долученими до матеріалів справи накладними. Про факт визнання відповідачем боргу свідчать підписані ним Акт приймання-передачі виконаних робіт та Акт надання послуг.

Однак, доказів повної оплати відповідачем отриманого товару матеріали справи не містять.

В ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом.

Під час дослідження матеріалів справи суд виявив, що позивач здійснює обрахунок відшкодувань з 10 квітня 2021 року та вважає цю дату граничним строком оплати, посилаючись на п. 2.2 Договору. Проте в Договорі чітко зазначено, що оплата здійснюється протягом двох робочих днів після підписання Акту приймання-передачі обладнання. Як вбачається із вказаного Акту, він був підписаний 08.04.2021, відповідно два робочі дні слід відраховувати з 09.04.2021, так як ця дата припадає на п`ятницю, то наступні 2 дні враховуватися не можуть, адже це вихідні. Відтак, слід здійснювати обрахунок із 13.04.2021, так як після підписання Акту повинно було пройти два робочі дні 09.04.2021 (п`ятниця) та 12.04.2021 (понеділок).

Оскільки в ході судового розгляду, відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом, позовні вимоги про стягнення з відповідача суми основного боргу є такими, що підлягають до задоволення.

Щодо 3 % річних

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки і виявив дещо інший результат обрахунків, в зв`язку з чим задоволенню підлягають в межах суми 1295,70 грн трьох відсотків річних, в решті ж вимоги належить відмовити.

Щодо інфляційних втрат

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, також не є штрафною санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Однак, відповідно до пункту 3.2 Постанови Пленуму Вищого Господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування здійснюються на суму боргу, прострочення якого тривало не менше повного місяця і з застосуванням індексу інфляції такого місяця. Отже, рекомендовано з розрахунку виключати періоди, менші за місяць.

З огляду на це, суд перевірив здійснені позивачем розрахунки і виявив, що позивач обрахував інфляційні витрати тільки за два місяці, в зв`язку з чим вимога про стягнення інфляційних втрат в сумі 4 398,92 грн, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо пені

Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

В силу положень статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Пунктом 6.4 Договору сторони погодили, що Покупець сплачує Постачальнику на його вимогу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в момент такого порушення за кожен день прострочення.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що він здійснювався за період з 10.04.2021 по 23.06.2021. Проте суд дійшов висновку, що розрахунок пені слід обраховувати з 13.04.2021 по 23.04.2021. За таких обставин, здійснивши перерахунок пені, заявлена до стягнення з відповідача пеня підлягає задоволенню в частині 6 442,53 грн. в решті ж нарахувань позивачу слід відмовити.

Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в сумі 231 087,15 грн.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача покладається 3 466,27 грн. витрат на оплату судового збору.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 80, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Куб-07 (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Глибока, 21 ) на користь Приватного підприємства Кармель (31317, Хмельницька обл., Хмельницький р-н., с. Гвардійське, вул. Лісова, 29, ) 231 087,15 грн. (двісті тридцять одну тисячу вісімдесят сім гривень 15 коп.), в т. ч. 218 950, 00 грн основного боргу за Договором, 6 442,53 грн пені, 4 398,92 грн інфляційних втрат та 1295,70 грн трьох відсотків річних, а також 3 466,27 грн. (три тисячі чотириста шістдесят шість гривень 27 коп.) на відшкодування судового збору.

3. В решті позовних вимог слід відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Андрейчук