ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. Справа№ 925/1405/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 01.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)"

на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 (повний текст підписано 30.04.2021)

у справі №925/1405/20 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Приватного підприємства "Компанія АФП"

до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)"

про витребування майна

В судовому засіданні 01.07.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В жовтні 2020 Приватне підприємство "Компанія АФП" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)" про витребування майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2020 позивачем укладено з відповідачем договір оренди обладнання № Г-5/1, об`єктом оренди за яким є нерухоме майно. Наказом Міністерства юстиції України від 11.09.2020 № 3144/5 відповідач - ДП "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)" припиняється шляхом ліквідації. Внаслідок припинення шляхом ліквідації юридичної особи підприємства відповідача, як орендаря, отримане ним в оренду спірне нерухоме майно в силу положень ст. 609, ч. 2 ст. 781, ч. 1 ст. 785 ЦК України підлягає негайному поверненню позивачу, який є орендодавцем по договору.

15.12.2020 року відповідач подав відзив на позов, у якому заперечував проти позову з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог. Так, відповідач зазначив, що сторонами 02.01.2013 року був укладений договір оренди обладнання № Г13/2, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв в тимчасове володіння і користування спірне обладнання, за цим договором термін оренди складав до 31.12.2017 року. Дія договору № Г13/2 від 02.01.2013 року сторонами була пролонгована шляхом укладення договорів оренди у 2018 (№ Г14/1 від 10.02.2018), 2019 (№ ГВ24/1 від 04.04.2019) та у 2020 році (№ Г-5/1 від 28.02.2020). Проте, в договорі оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року сторони в належний спосіб не визначили предмет договору, внаслідок чого неможливо встановити технічні характеристики спірного обладнання, марку та інвентаризаційні номери. Крім того, позивач не довів наявність у нього права власності на спірне обладнання, що в силу ст. 387 ЦК України, ст.ст. 76-78 ГПК України виключає можливість його повернення позивачу.

Крім того, за клопотанням представника відповідача, ухвалою суду від 17.02.2021 року (у протоколі судового засідання) до матеріалів справи приєднано довідку відповідача від 17.02.2021 №15/275/Гв, із якої слідує, що в період з початку 2019 по цей час обладнання, що є об`єктом оренди по договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, на охоронювану територію підприємства відповідача не надходило.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 позов задоволено.

Витребувано у Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)» на користь Приватного підприємства «Компанія АФП» рухоме майно, а саме:

1. Контейнер для відходів металу ( металевий 122 *700*540) - 10 шт.

2. Прес листогібний ИА 1328-63 т.у. - 1шт.

3. Ножиці кривошинні листові - 1шт.

4. Вальца механічні - 1 шт.

5. Вальца ручні - 1 шт.

6. Листогіб ручний L=1000 - 2 шт.

7. Листогіб ручний L=2000 - 1 шт.

8. Пристрій для дроблення пінопласту - 1 шт.

9. Форми металеві для пінопластобетону L=2000 - 50 шт.

10. Станок заточний- 1 шт.

11. Станок-пила маятникова - 3 шт.

12. Компресор СО-7Б - 2 шт.

13. Настольно-сверлильний 2M112 - 2 шт.

14. Настольно-сверлильний ВСH - 2 шт.

15. Вертикально-сверлильний 2H-132 - 3 шт.

16. Електро-кранбалка 5т - 1 шт.

17. Тельфер ручний - 2 шт.

18. Електрозварювальний апарат ВДГ-303 - 2 шт.

19. Електрозварювальний апарат ВД-306 - 1 шт.

20. Електрозварювальний апарат ТДМ - 1 шт.

21. Балон аргоновий - 2 шт.

22. Балон вуглекислотний - 15 шт.

23. Балон кислородний - 5 шт.

24. Шафа для збеpirання балонів - 1 шт.

25. Електрозварювальний апарат аргоновий- 1 шт.

26. Тачка для перевезення автоконтейнерів - 1 шт.

27. Стіл слюсарний обертаючий для виготовлення дверей - 1 шт.

28. Гідропрес - 2 шт.

29. Crелаж металевий для заготовок - 2 шт.

30. Апарат покрасочний 2600НАт- 1 шт.

31. Стелажі розборні металеві - 5 шт.

32. Ресівер для компресора 1 куб.м. - 1 шт.

33. Ресівер повітряний 5 куб.м. - 1шт.

34. Домкрат гідравлічний - 2 шт.

35. Реостат баластний - 3 шт.

36. Стіл слюсарний обертаючий для зварювальника - 1 шт.

37. Плита металева для виготовлення автоплатформ 4600*2500*20- 1 шт.

38. Піч металева з піддувом - 1шт.

39. Стіл слюсарно-зварювальний розборний 5200*4000 - 1 шт.

40. Станок токарний 1К62 - 1 шт.

Стягнуто з Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (62)» на користь Приватного підприємства «Компанія АФП» - 3015,30 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що що договір оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, укладений сторонами, ними виконувався. В силу норм абз. 3 ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 781, ч. 1 ст. 785 ЦК України, у зв`язку з ліквідацією юридичної особи відповідача, який був орендарем (наймачем) по договору, цей договір припиняється, у зв`язку з його припиненням відповідач, як орендар, зобов`язаний повернути позивачу, як орендодавцю, одержане по договору в тимчасове користування спірне рухоме майно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 25.05.2021 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням судом норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що власник який пред`являє вимогу про повернення йому майна, яке йому належить на праві власності, повинен довести, що саме це майно є об`єктом його права власності, тобто, індивідуалізувати його. Якщо ж індивідуалізувати майно не можливо, неможливе й задоволення віндикаційного позову, у зв`язку з чим відповідач вважає, що позивач не надав доказів права власності на майно.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 у справі №925/1405/20 та призначено справу до розгляду на 01.07.2021.

Явка представників сторін

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 01.07.2021 в задоволенні апеляційної скарги просили відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції 01.07.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Представник відповідача був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

01.07.2021 на електронну адресу суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 року по справі №925/1405/20, так як представник апелянта перебуватиме в іншому засіданні в якості представника ПП «Комін Фінанс» по справі №904/1907/15, що 01 липня 2021 року буде розглядатися Центральним апеляційним господарським судом.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія відхиляє клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки керівник відповідача не був позбавлений можливості забезпечити в судове засідання явку іншого представника або представляти інтереси установи самостійно, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

28.02.2020 року відповідачем - Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)», як орендарем, і позивачем - Приватним підприємством «Компанія АФП»,як орендодавцем, укладено договір оренди обладнання № Г-5/1, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове володіння та користування майно, що належить орендодавцю на праві власності або іншого речового права, в кількості 40 найменувань (перелік якого наведено у вступній частині рішення). Сторони погодили усі істотні умови договору, і зокрема, домовились про таке.

Передача майна в оренду здійснюється за актом приймання-передавання, об`єкти оренди вважаються переданими орендодавцем і прийнятими орендарем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання, термін оренди складає до 31.12.2020 року (п.п. 3.2., 3.3., 4.1. договору).

По акту приймання-передавання від 28.02.2020 року до договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, позивач передав, а відповідач прийняв обладнання згідно договору, а саме:

1. Контейнер для відходів металу ( металевий 122 *700*540) - 10 шт.

2. Прес листогібний ИА 1328-63 т.у. - 1шт.

3. Ножиці кривошинні листові - 1шт.

4. Вальца механічні - 1 шт.

5. Вальца ручні - 1 шт.

6. Листогіб ручний L=1000 - 2 шт.

7. Листогіб ручний L=2000 - 1 шт.

8. Пристрій для дроблення пінопласту - 1 шт.

9. Форми металеві для пінопластобетону L=2000 - 50 шт.

10. Станок заточний- 1 шт.

11. Станок-пила маятникова - 3 шт.

12. Компресор СО-7Б - 2 шт.

13. Настольно-сверлильний 2M112 - 2 шт.

14. Настольно-сверлильний ВСH - 2 шт.

15. Вертикально-сверлильний 2H-132 - 3 шт.

16. Електро-кранбалка 5т - 1 шт.

17. Тельфер ручний - 2 шт.

18. Електрозварювальний апарат ВДГ-303 - 2 шт.

19. Електрозварювальний апарат ВД-306 - 1 шт.

20. Електрозварювальний апарат ТДМ - 1 шт.

21. Балон аргоновий - 2 шт.

22. Балон вуглекислотний - 15 шт.

23. Балон кислородний - 5 шт.

24. Шафа для збеpirання балонів - 1 шт.

25. Електрозварювальний апарат аргоновий- 1 шт.

26. Тачка для перевезення автоконтейнерів - 1 шт.

27. Стіл слюсарний обертаючий для виготовлення дверей - 1 шт.

28. Гідропрес - 2 шт.

29. Crелаж металевий для заготовок - 2 шт.

30. Апарат покрасочний 2600НАт- 1 шт.

31. Стелажі розборні металеві - 5 шт.

32. Ресівер для компресора 1 куб.м. - 1 шт.

33. Ресівер повітряний 5 куб.м. - 1шт.

34. Домкрат гідравлічний - 2 шт.

35. Реостат баластний - 3 шт.

36. Стіл слюсарний обертаючий для зварювальника - 1 шт.

37. Плита металева для виготовлення автоплатформ 4600*2500*20- 1 шт.

38. Піч металева з піддувом - 1шт.

39. Стіл слюсарно-зварювальний розборний 5200*4000 - 1 шт.

40. Станок токарний 1К62 - 1 шт.

Зі сторони відповідача договір і акт приймання передавання підписані в.о. директора підприємства Пилипенком М.А.

Відповідно до відомості наявності основних засобів, обладнання, яке є об`єктом оренди по договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, станом на 01.10.2020 року обліковується у позивача - ПП «Компанія АФП», його залишкова вартість складає 201020 грн.

Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Статуту відповідача, Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)», ідентифікаційний код 08681057 засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України, що здійснює управління ним. Станом на 07.05.2020 року керівником підприємства був Селюжицький А.Г., особою, яка має право вчиняти юридичні дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори, зазначено Пилипенка М.А.

Наказом Міністерства юстиції України від 11.09.2020 № 3144/5 припинено шляхом ліквідації юридичну особу - Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)», ідентифікаційний код 08681057, утворено комісію з припинення державного підприємства, головою комісії призначено Селюжицького А.Г.

За вих. № 2/166 від 23.09.2020 року головою ліквідаційної комісії Селюжицьким А.Г. повідомлено позивача - ПП «Компанія АФП» про те, що ДП «ДКВС України (№ 62) ліквідується наказом МЮ України від 11.09.2020 № 3144/5, у зв`язку з чим вимоги до підприємства можуть бути заявлені у строк до 11.11.2020 року.

Предметом позову, що розглядається у даній справі, є вимога позивача до відповідача про витребування рухомого майна, що є об`єктом оренди по договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, внаслідок ліквідації юридичної особи відповідача як орендаря і достроковим припиненням договору.

Спірні правовідносини сторін виникли із договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, вимоги позивача і заперечення відповідача витікають із їх прав і зобов`язань за цим договором.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення підлягає залишенню без змін виходячи з наступного.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди). Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір - розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України, про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України, а також розділом VІ параграф 5 ГК України.

Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з нормами ст. 11 ч.ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п.п. 3, 5 Цивільного кодексу (далі -ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, примусове виконання обов`язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтями 20, 144 ГК України також передбачено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси суб`єктів господарювання захищаються шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами. Майнові права та майнові обов`язки суб`єкта господарювання можуть виникати, зокрема, з угод, передбачених законом, з інших обставин, з якими закон пов`язує виникнення майнових прав та обов`язків суб`єктів господарювання.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15 (пункти 5.21, 5.22).

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ст. 609 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Згідно з ч. 1, абз. 3 ч. 3, ч. 6 ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди може бути окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до абз. 3 ч. 2, ч. 4 ст. 291 ГК України, договір оренди припиняється у разі ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Цивільним кодексом України встановлено, що:

за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч.ч. 1, 5 ст. 759);

особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом (ч. 3 ст. 760);

договір найму припиняється у разі ліквідації юридичної особи, яка була наймачем або наймодавцем (ч. 2 ст. 781);

у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785).

З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що договір оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, укладений сторонами, ними виконувався. В силу норм абз. 3 ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 781, ч. 1 ст. 785 ЦК України, у зв`язку з ліквідацією юридичної особи відповідача, який був орендарем (наймачем) по договору, цей договір припиняється, у зв`язку з його припиненням відповідач, як орендар, зобов`язаний повернути позивачу, як орендодавцю, одержане по договору в тимчасове користування спірне рухоме майно.

Підписавши договір оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, сторони обумовили всі його умови, у тому числі умови щодо предмету договору і об`єкту оренди, тому відмова відповідача у виконанні свого зобов`язання повернути об`єкт оренди позивачу за викладених обставин є безпідставною. Внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання, визначеного законом і договором, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права, його вимога із заявлених підстав судом визнана обґрунтованою.

Доводи відповідача, викладені у заявах по суті справи, якими він заперечує проти позову, судом визнано необґрунтованими.

Судом досліджено наявні у справі докази, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, що спростовує доводи апелянта про прийняття рішення без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовано норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Посилання апелянта на те, що в оскаржуваному рішенні судом зазначено про пролонгацію договору Г13/2 від 2013 року у 2018 році, у 2019 році, у 2020 році не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки судом такі обставини не встановлювались, а лише цитувались пояснення відповідача, викладені у відзиві на позов, до якого не було долучено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного у відзиві на позовну заяву.

Посилання апелянта на довідку відповідача від 17.02.2021 №15/275/Гв, із якої слідує, що в період з початку 2019 по цей час обладнання, що є об`єктом оренди по договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, на охоронювану територію підприємства відповідача не надходило, колегією суддів відхиляються виходячи з наступного.

По акту приймання-передавання від 28.02.2020 року до договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, що міститься в матеріалах справи (а.с.13-14) позивач передав, а відповідач прийняв обладнання згідно спірного договору.

Відповідно до п.3.3 спірного договору об`єкти оренди вважаються переданими орендодавцем та прийнятим орендарем з моменту підписання сторонами відповідного акта приймання-передавання обладнання.

Матеріали справи не містять жодних доказів звернення відповідача до позивача у зв`язку з не передачею майна в оренду, або передачу не в повному обсязі, чи з дефектами, чи не придатним до використання в господарській діяльності орендаря.

Довідка відповідача від 17.02.2021 №15/275/Гв (а.с.70) про те, що згідно книги реєстрації руху товарно-матеріальних цінностей через транспортний контрольно-пропускний пункт в період з початку 2019 по цей час обладнання, що є об`єктом оренди по договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, на охоронювану територію підприємства відповідача не надходило, подана без належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження викладеного у ній, за наявності підписаного без зауважень обома сторонами договору акту приймання-передавання від 28.02.2020 року до договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року, не свідчить про неотримання відповідачем в оренду майна позивача за спірним договором оренди та відсутності у відповідача обов`язку з повернення такого отриманого майна.

В силу норм абз. 3 ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 781, ч. 1 ст. 785 ЦК України, у зв`язку з ліквідацією юридичної особи відповідача, який був орендарем (наймачем) по договору, цей спірний договір оренди припиняється, у зв`язку з його припиненням відповідач, як орендар, зобов`язаний повернути позивачу, як орендодавцю, одержане по договору в тимчасове користування спірне рухоме майно.

При цьому у повідомленні про ліквідацію відповідача (вих.№2/166 від 23.09.2020) відповідач повідомив позивача про можливість заявити вимоги до підприємства, що ліквідується, у строк до 11.11.2020, що свідчить про те, що у добровільному порядку повертати майно, отримане в оренду по спірному договору, відповідач не збирається.

Надані позивачем дані про основні засоби позивача станом на 01.10.2020 з їх описом, інвентарними номерами, док.ввода в експлуатацію та залишковою вартістю, при наявності підписаного без зауважень обома сторонами договору акту приймання-передавання від 28.02.2020 року до договору оренди обладнання № Г-5/1 від 28.02.2020 року із зазначенням вказаного майна, підтверджують право позивача на витребування у відповідача, належного позивачу на праві власності майна, переданого в оренду, що спростовує доводи апелянта про неможливість ідентифікації орендованого обладнання.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 у справі №925/1405/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 62)" на рішення Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 у справі №925/1405/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Черкаської області від 18.02.2021 у справі №925/1405/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 925/1405/20 повернути до Господарського суду Черкаської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 30.08.2021.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко