ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/859/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богатиря К.В.

суддів: Бєляновського В.В., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик»

на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 (суддя суду першої інстанції Петренко Н.Д., час і місце проголошення рішення: 14.06.2021 (повний текст складено - 18.06.2021), м. Одеса, просп. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області)

по справі № 916/859/21

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехцентр ЛТД»

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик»

про стягнення у розмірі 122 994,58 грн.

ВСТАНОВИВ:

30.03.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецтехцентр ЛТД» звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 у розмірі 122 994,58 грн., з яких: - 115 000,00 грн. - основного боргу, 4 170,86 грн. - пені, 2 798,34 грн. - інфляційних нарахувань, 1 025,38 грн. - 3 % річних та судового збору.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 року.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехцентр ЛТД» - задоволено у повному обсязі; стягнуто з ТОВ «ТКА Логістик» на користь ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» заборгованість за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 року у розмірі 122 994,58 грн. з яких: 115 000,00 грн. - основного боргу, 4 170,86 грн. - пені, 2 798,34 грн. - інфляційних нарахувань, 1 025,38 грн. - 3 % річних; стягнуто з ТОВ «ТКА Логістик» на користь ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

Суд першої інстанції обгрунтував оскаржуване рішення тим, що між ТОВ «ТКА Логістик» та ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» 10.09.2020 укладено Договір про надання послуг автотранспортними засобами №010-09/20, відповідно до якого, ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» прийняв на себе зобов`язання з доставлення довіреного йому замовником (відправником) ТОВ «ТКА Логістик» вантажу до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник (відправник) ТОВ «ТКА Логістик» зобов`язався сплатити за перевезення вантажу встановлену Договором плату.

На думку суду першої інстанції, позивач ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, натомість відповідач ТОВ «ТКА Логістик» свої зобов`язання належним чином не виконав, а саме частково не сплатив суму грошових коштів.

Отже, на думку суду першої інстанції, часткове невиконання з боку ТОВ «ТКА Логістик» умов Договору стало підставою для звернення ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» з позовом до суду, а досліджені обставини справи та зібрані у сукупності докази є достатніми для задоволення відповідних позовних вимог ТОВ «Спецтехцентр ЛТД».

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції неналежним чином дослідив всі обставини справи, застосував практику Верховного суду, яка не підлягала застосуванню у даних правовідносинах, та як наслідок прийняв рішення, яке не відповідає закону, та підлягає скасуванню у зв`язку із наступним.

В обґрунтування своїх заперечень апелянт посилається на те, що у разі невиконання або неповного чи неналежного виконання з боку виконавця умов п. 5.1 та п. 3.10 договору, у замовника відсутній обов`язок з проведення розрахунку із виконавцем за даним договором. Відповідач зауважує, що позивачем до позову було надано лише акт надання послуг та рахунок на оплату, проте не надано товарно-транспортну накладну з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем. При цьому відповідач зазначає, що він не отримував товарно-транспортну накладну від позивача.

Апелянт зазначив, що ТОВ «ТКА Логістик» не виконувало належним чином своїх зобов`язань за Договором, оскільки не мало на це ані права, ані обов`язку, у зв`язку із неналежним виконанням обов`язкових умов Договору з боку ТОВ «Спецтехцентр ЛТД».

Керуючись викладеним вище, рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 у справі №916/859/21 скасувати та позовні вимоги ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» до відповідача ТОВ «ТКА Логістик» про стягнення заборгованості в загальному розмірі 122 994,58 грн. та судових витрат - залишити без задоволення.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/859/21 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Богатир К.В., судді - Бєляновський В.В., Філінюк І.Г., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.07.2021.

На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи № 916/859/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи № 916/859/21 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

16.07.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 916/859/21.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21; розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21 вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 20.08.2021. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ГПК України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

05.08.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецтехцентр ЛТД» надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21.

Позивач вважає, що апеляційна скарга, не підлягає задоволенню, оскільки її доводи є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства, враховуючи всі фактичні обставини справи, вірно та в повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Позивач вказує, що ТОВ «ТКА Логістик» було підписано акт наданих послуг, що підтверджує отримання послуги, та згодом відсутність будь яких претензій з боку апелянта, часткова сплата наданих послуг, погодження із зареєстрованою податковою накладною - також свідчить про відсутність претензій, тому дане твердження скаржника носить характер безпідставного заперечення з ухваленим рішенням та спростовується наданими доказами.

Керуючись викладеним вище, позивач просить відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТКА ЛОГІСТИК» в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі № 916/859/21 залишити без змін.

26.08.2021 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» надійшли письмові пояснення щодо відзиву ТОВ «Спецтехцентр ЛТД» на апеляційну скаргу.

Апелянт вказав, що суд першої інстанції припустився порушень норм матеріального та процесуального права, оскільки залишив поза увагою факт неналежного виконання позивачем умов Договору, що створило перепони для подальшого виконання умов договору відповідачем, та застосував до даних конкретних правовідносин правові висновки Верховного суду у справах, правовідносини у яких не були подібними до правовідносин у дній справі, тобто застосував висновки ВС, які неможливо було застосовувати до даних правовідносин.

Таким чином, на думку апелянта, рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку із чим підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ТОВ «Спецтехцентр ЛТД».

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали апеляційного господарського суду від 19.07.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/859/21, направлялася на електронну адресу позивача та відповідача 27.07.2021 та була отримана в цей же день, що підтверджується роздруківками з електронної пошти (додані до матеріалів апеляційного оскарження).

Також необхідно зазначити, що за змістом статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Ухвала Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.07.2021, якою відкрито апеляційне провадження у справі №916/859/21, була оприлюднена на офіційному веб-порталі судової влади України 20.07.2021. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України».)

Тобто учасники справи були повідомлені належним чином про розгляд апеляційним господарським судом апеляційної скарги в письмовому провадженні без виклику сторін.

Фактичні обставини, встановлені судом.

10.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спецтехцентр ЛТД» (виконавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» (замовник, відповідач, апелянт) було укладено договір про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20, відповідно до якого виконавець зобов`язується доставити довірений йому замовником (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник (відправник) зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату /п. 1.1. договору/.

Відповідно до п. 1.2. Договору, загальна ціна договору визначається виходячи з вказаних в заявках розміру плати всіх наданих виконавцем послуг, що узгоджується сторонами та сумарно становить загальну ціну договору.

Пунктом 1.3. встановлено, що кожна окрема послуга або перевезення проводиться на основі заявки, яка при погодженні сторонами є невід`ємною частиною даного договору. В заявці вказуються види послуг, які має виконати виконавець, в рамках передбачених Законом України «Про транспортно-експедиційну діяльність» та інші при спільному погодженні сторонами, вимоги до перевезення і розмір плати за послуги або перевезення.

Пунктом 2.1 вказаного Договору загальна вартість Договору визначається сумарною вартістю всіх здійснених перевезень і зазначається в оплачених Замовником рахунках-фактурах, які складені на підставі Заявок та підтверджується актами приймання-передачі послуг.

Відповідно до п. 2.2. Договору виписана вантажовідправником товарно-транспортна накладна є підставою для одержання водієм, який виконує обов`язки Замовника, вантажу для перевезення та матеріальної відповідальності Виконавця.

Відповідно до п. 3.1. Договору, виконавець зобов`язується забезпечувати приймання, передачу, збереження вантажу, перевіряти кількість, якість вантажу, складати у відповідних випадках акти нестачі, ушкодження вантажу, інші подібні документи, а також виконувати інші необхідні і можливі дії, пов`язані з захистом інтересів замовника.

Положеннями п. 3.10 Договору визначено, що виконавець в терміни, встановлені п. 20.1.10 розділу V Податкового кодексу України після виникнення податкових зобов`язань, зобов`язаний зареєструвати податкову накладну, скріплену електронним цифровим підписом, в ЄРПН. Реєстрації підлягають усі без виключення податкові накладні, незалежно від їх суми. Тільки після отримання звіту про доставку і квитанцію про підтвердження реєстрації (прийняття) податкової накладної в ЄРПН виконавець відправляє таку податкову накладну разом з квитанцією про реєстрацію Замовнику в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку за допомогою системи «M.E.DocIS». Відправка замовнику зареєстрованих податкових накладних виконавцем здійснюється не пізніше дня, що слідує за днем отримання квитанції про реєстрацію податкової накладної, але не пізніше 15-го дня від дати виписки податкової накладної / коригування до податкової накладної.

Відповідно до п. 4.4. Договору до обов`язків виконавця належить - сплачувати виконавцю у встановлені у договорі строки за належним чином наданні послуги перевезення вантажу.

Згідно п. 5.1. Договору, розрахунки, за відсутності претензій сторін, за договором здійснюються у безготівковій формі у національній валюті України шляхом переведення коштів з розрахункового рахунку замовника та на розрахунковий рахунок виконавця, протягом 2-х (двох) робочих днів після отримання від виконавця належним чином оформлених рахунка-фактури, акту приймання-передачі надання послуг, товарно-транспортної накладної з відміткою про отримання вантажу вантажоодержувачем, а також за умови виконання п. 3.10. договору, якщо інше не вказано в заявці.

Згідно п. 6.1. договору виконавець і замовник у випадку невиконання або неналежного виконання зобов`язань по цьому договору несуть взаємну матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України та умовами договору. А відповідно до пункту 6.4. за прострочення замовником строків проведення розрахунків, він зобов`язаний сплатити на користь виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення.

Відповідно до п. 9.3. Договору, з метою найскорішого та якісного виконання зобов`язань сторін за договором сторони домовилися, що документи (листи, заявки, додатки і додаткові угоди до договору, рахунки виконавця на оплату послуг), отримані шляхом факсимільного зв`язку або електронною поштою мають силу оригіналу. При цьому, зазначена умова не звільняє сторони від обов`язку протягом 10-ти календарних днів здійснити обмін оригіналами вказаних документів.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому за правилами статті 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії. а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Судом встановлено, що предметом спору є стягнення з відповідача оплати за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 року.

Відповідно до положень ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Ст. 903 ЦК України визначено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 526 ЦК України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 ГК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження надання послуг, у відповідності до умов п. 2.1. Договору, сторони склали акт надання послуг № 368 за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 року на суму 145 180,00 грн.

Вказаний акт підписаний сторонами 16.11.2020 без зауважень та претензій.

Окрім того, в матеріалах справи міститься копія рахунку на оплату № 362 від 16.11.2020 року на суму 145 180,00 грн.

На виконання п. 9.3 Договору позивач 14.12.2020 року направив на електронну адресу відповідача рахунок на оплату № 362 від 16.11.2020, даний факт відповідачам не оспорювався.

В матеріалах справи також міститься податкова накладна № 31 від 16.11.2020 із квитанцією про реєстрацію податкової накладної в ЄРПН від 14.12.2020.

08.02.2021 за вих. № 1 позивач направив відповідачу претензію з вимогою оплати простроченої заборгованості станом на 05.02.2021 у розмірі 120 983,33 грн. та пені. Вказана претензія отримана відповідачем 13.02.2021.

Як вбачається з апеляційної скарги, апелянт жодним чином не заперечує проти факту надання йому послуг з перевезень та вказує лише на те, що позивач не виконав умови договору, оскільки не надав йому товарно-транспортну накладну, у результаті чого у відповідача не виникнуло обов`язку сплати наданих послуг.

Відповідач визнав факт надання послуг, підписавши акт надання послуг № 368 за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 на суму 145 180,00 грн.

На думку колегії суддів з умов Договору № 010-09/20 від 10.09.2020 вбачається, що факт надання послуг з перевезення вантажу може бути підтверджено як наявністю товаро-транспортної накладної з підписом особи про отримання вантажу, так і актом надання послуг з перевезення за підписами обох сторін Договору. Ці обидва документи є первісними документами, що можуть в повній мірі підтверджувати факт перевезення вантажу на умовах вказаного вище Договору.

Факт отримання рахунку на оплату № 362 від 16.11.2020 також жодним чином не заперечувався відповідачем.

Окрім того, апелянт частково оплатив надані позивачем послуги.

Згідно платіжного доручення № 948 від 14.01.2021 відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти у розмірі 24 196,67 грн. з призначенням платежу: «сплата за договором № 010-09/20 від 10.09.2020».

Згідно платіжного доручення № 1051 від 02.03.2021 відповідач перерахував на користь позивача грошові кошти у розмірі 5 983,33 грн. з призначенням платежу: «сплата за договором № 010-09/20 від 10.09.2020».

З огляду на викладене вище, здійснивши часткову оплату послуг, відповідач визнав існування боргу перед позивачем.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 10.09.2019 по справі № 916/2403/18 від 10.09.2019.

В даній постанові, зокрема, зазначено наступне:

«Суд звертає увагу на те, що закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків (див. частина перша статті 11 ЦК України). В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.»

З огляду на викладене вище, колегія суддів відхиляє посилання апелянта щодо відсутності у нього обов`язку з проведення розрахунку із виконавцем за даним договором.

Таким чином, станом на дату подання позовної заяви, з врахуванням здійснених відповідачем оплат, сума основного боргу становить 115 000,00 грн. (145 180,00 грн. - 24 196,67 грн. - 5 983,33 грн.).

Матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 року в частині оплати залишкової заборгованості у розмірі 115 000,00 грн.

Оскільки, відповідач не здійснив повної оплати заборгованості за договором про надання послуг автотранспортними засобами № 010-09/20 від 10.09.2020 року у строк, визначений у договорі, то суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що права та інтереси позивача порушені, що призвело до звернення позивача до суду за захистом порушених прав.

За таких обставин, враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду та вважає, що позовні вимоги у частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню у повному обсязі, так як обґрунтовані та доведені.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачені правові наслідки порушення зобов`язання. Так, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч.1 ст.549 ЦК України).

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно п.6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як встановлено судом вище, згідно до п. 6.4 договору, за прострочення Замовником строків проведення розрахунків, він зобов`язаний сплатити на користь Виконавця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день такого прострочення.

Відповідно до ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Також згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи факт прострочення сплати відповідачем боргу за надані послуги, перевіривши розрахунки позивача та встановивши, що вони є обґрунтованими, арифметично вірними, відповідають умовам договору та вимогам чинного законодавства, а також приймаючи до уваги відсутність контррозрахунків нарахованих сум з боку відповідача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про правомірність, підставність та необхідність задоволення заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача 4 170,86 грн - пені, 1 025,38 грн 3% річних, 2 798,34 грн інфляційних втрат.

Інші доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Суд ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Приймаючи дане рішення, суд відповідно до ст. 86 ГПК України оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки апеляційного господарського суду:

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржене рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТКА Логістик» на рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 14.06.2021 по справі №916/859/21 залишити без змін.

Відповідно до ст. 287 ч. 3 ГПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню за винятком випадків, передбачених п.п. а), б), в), г) п. 2) ч. 3 ст. 287 цього Кодексу.

Постанову складено та підписано 06.09.2021.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: В.В. Бєляновський

І.Г. Філінюк