ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 914/649/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будімпекс-2000"

на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 (судді: Матущак О. І. - головуючий, Бонк Т. Б., Бойко С. М.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів»

до 1) Львівської міської ради, 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Будімпекс-2000"

про визнання незаконною та скасування ухвали ЛМР від 21.11.2019 №5969, визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради та зобов`язання до вчинення дій, про скасування реєстраційних дій з реєстрації земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» (далі - ТОВ «ЛЗФВ») звернулось до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради та Товариства з обмеженою відповідальністю "Будімпекс-2000" (ТОВ «Будімпекс-2000») про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 21.11.2019 № 5969 «Про надання ТОВ «Будімпекс-2000» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 (корпус 4)», скасування державної реєстрації земельної ділянки кадастровий номер :02:005:0441 площею 0,3832 га у Державному земельному кадастрі; визнання незаконною бездіяльності Львівської міської ради щодо неприйняття рішення за заявою ТОВ «ЛЗФВ» про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Зеленій, 149 та зобов`язання Львівської міської ради розглянути таку заяву та прийняти рішення відповідно до вимог Земельного кодексу України (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка по своїй суті є заявою про зміну предмета позову).

1.2. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є правонаступником ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», який створено в процесі реорганізації з ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів». Позивач набув прав на нерухоме майно, яке первинно належало Львівському заводу фрезерних верстатів. У зв`язку з цим, у позивача наявне право на земельну ділянку, на якій розташоване це нерухоме майно.

1.3. Під час розгляду справи у Західному апеляційному господарському суді 22.04.2021 від ТОВ «ЛЗФВ» надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони Львівській міській раді приймати будь-які ухвали (або інші підзаконні акти), якими передбачено затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3832 га (кадастровий номер :02:005:04441) та надання такої ділянки в оренду (користування) чи у власність ТОВ «Будімпекс-2000» або будь-яким іншим особам; заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, кадастровим реєстраторам Державного земельного кадастру проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі щодо об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,3832 га (кадастровий номер :02:005:0441).

1.4. Подана заява про забезпечення позову мотивована тим, що позивач - ТОВ «ЛЗФВ» є власником нерухомого майна у м. Львові по вул. Зеленій, 149. При цьому, 21.08.2018 ТОВ «ЛЗФВ» подало до Львівської міської ради заяву №25 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Львові по вул. Зеленій, 149, площею 0,7807 га. До заяви було додано, зокрема, план земельної ділянки площею 0,7807 га у відповідній конфігурації та докази наявності права власності на нерухоме майно, що знаходиться на цій земельній ділянці. Проте, всупереч вимогам статті 123 Земельного кодексу України Львівська міська рада до теперішнього часу не прийняла рішення за наслідками поданої позивачем вищезгаданої заяви.

Водночас у той самий час до Львівської міської ради подано заяву відповідачем-2 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у м. Львові по вул. Зеленій, 149, площею 0,3832 га. При цьому, Львівською міською радою 21.11.2019 було прийнято ухвалу №5969, якою було надано ТОВ «Будімпекс-2000» дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтованою площею 0,3832 га. При цьому, ТОВ «Будімпекс-2000» звернулося до Львівської міської ради із заявою від 15.06.2020 про затвердження розробленого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Під час розробки такого проекту землеустрою була сформована земельна ділянка площею 0,3832 га, кадастровий номер :02:005:0441.

Згідно з пояснювальною запискою до проекту ухвали №5969 пропонована до відведення на користь ТОВ «Будімпекс-2000» ділянка входить в межі земельної ділянки, яка обліковується за заводом фрезерних верстатів (позивачем). Дані обставини підтверджуються також довідкою відділу Держгеокадастру у Львівській області від 24.04.2018. Згідно з висновком експерта №41/19 від 05.03.2020 в межах пропонованої до відведення відповідачу-2 ділянки, розташовані об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності позивача. А отже, земельна ділянка площею 0,3832 га, про затвердження проекту землеустрою щодо відведення якої просить відповідач-2 у заяві від 15.06.2020, охоплює розташування об`єктів нерухомості позивача.

Тому, на переконання заявника, у разі подальшого прийняття Львівською міською радою ухвали про затвердження розробленого проекту землеустрою та надання цієї ділянки в оренду відповідачу-2, позивач не зможе реалізувати своє право власності на нерухоме майно, що знаходиться на такій ділянці, а також не зможе отримати від Львівської міської ради дозвіл на розробку проекту землеустрою для ділянки під власною нерухомістю.

2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали

2.1. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 заяву ТОВ «ЛЗФВ» про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Заборонено Львівській міській раді (79008 м. Львів, пл. Ринок, 1 ) приймати будь-які ухвали (або інші підзаконні акти), якими передбачено затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3832 га (кадастровий номер :02:005:04441) та надання такої ділянки в оренду (користування) чи у власність ТОВ «Будімпекс-2000» або будь-яким іншим особам. Заборонено будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, кадастровим реєстраторам Державного земельного кадастру проведення будь-яких реєстраційних дій в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Державному земельному кадастрі щодо об`єкта нерухомого майна: земельної ділянки площею 0,3832 га (кадастровий номер :02:005:0441).

2.2. Оскаржувана ухвала мотивована тим, що надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою є початковим етапом процедури оформлення права користування земельною ділянкою. У зв`язку з цим у разі відведення ТОВ «Будімпекс-2000» або будь-якій іншій особі земельної ділянки, яка входить до меж землі, необхідної для обслуговування майна позивача, останній автоматично втратить можливість оформити належне йому в силу закону право користування земельною ділянкою для обслуговування об`єктів нерухомого майна та, відповідно, буде позбавлений можливості повноцінно користуватися власним нерухомим майном.

Враховуючи те, що відповідач-2 проект землеустрою уже виготовив та звернувся до Львівської міської ради про його затвердження, то подальше схвалення його та відповідно надання такої земельної ділянки у користування відповідачу-2, за висновком суду, унеможливить отримання дозволу позивачем на виготовлення проекту землеустрою та відповідно отримання земельної ділянки для користування під своїм нерухомим майном.

Тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наведені обставини унеможливлять виконання рішення суду у разі задоволення позову та, зрештою, ймовірне позитивне рішення суду не захистить порушене право позивача без подальших судових процесів щодо скасування ухвали міської ради про надання в користування земельної ділянки та реєстрації права користування земельною ділянкою за ТОВ «Будімпекс-2000» чи іншою особою.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Не погоджуючись із ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 у справі № 914/649/20, ТОВ "Будімпекс-2000" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "ЛЗФВ" про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

3.2. У касаційній скарзі ТОВ "Будімпекс-2000" вказує на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при постановленні ухвали Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 у справі № 914/649/20. Скаржник зазначає, що ні позивачем у заяві про забезпечення позову, ні судом в оскаржуваному судовому рішенні не наведено фактичних обставин, які би свідчили про реальну ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову. Також, на думку скаржника, судом апеляційної інстанції було не в повній мірі з`ясовано всі обставини справи та, зокрема, не надано оцінки предмету позову. Як зазначає ТОВ "Будімпекс-2000", предметом спору у цій справі є оскарження рішення суб`єкта владних повноважень та його бездіяльності, тому заява про забезпечення позову подана з порушенням статті 138 Господарського процесуального кодексу, оскільки спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "ЛЗФВ" просить залишити її без задоволення, а ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 залишити в силі. ТОВ "ЛЗФВ" зазначає, що позивач звернувся до суду із позовом про захист його приватних інтересів в частині захисту права власності та відповідного права користування земельною ділянкою, на якій розташовані його об`єкти нерухомості. Невжиття заходів забезпечення позову, на думку позивача, істотно ускладнить можливість захисту прав позивача, оскільки зробить існуючий позов неактуальним, а натомість призведе до необхідності звернення позивача з ще одним позовом до суду, що, на переконання ТОВ "ЛЗФВ", свідчить про законність оскаржуваної ухвали про вжиття заходів забезпечення позову.

4. Розгляд касаційної скарги та позиція Верховного Суду

4.1. Ухвалою Верховного Суду від 07.06.2021 було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Будімпекс-2000" і вирішено здійснити перегляд ухвали Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 у справі № 914/649/20 у порядку письмового провадження; витребувано із Господарського суду Львівської області / Західного апеляційного господарського суду копії матеріалів справи № 914/649/20, необхідних для розгляду скарги ТОВ "Будімпекс-2000" на ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021.

Матеріали справи № 914/649/20 надійшли на адресу Верховного Суду лише 16.08.2020, у зв`язку з чим розгляд справи здійснюється в розумний строк.

4.2. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга ТОВ "Будімпекс-2000" не підлягає задоволенню з огляду на таке.

4.3. Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

4.4. Згідно з частиною 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

4.5. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому судових рішень і задоволених вимог позивача.

Водночас забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

4.6. Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення балансу між інтересами сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачеві здійснювати певні дії.

4.7. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз змісту наведеного свідчить, що забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень. При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою.

4.8. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

4.9. Оскільки в цьому випадку позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постанові Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19).

4.10. При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову апеляційний господарський суд виходив із того, що виникнення спору зумовлене наданням Львівською міською радою відповідачу-2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка на думку, позивача, входить у земельну ділянку, де знаходиться його нерухоме майно.

При цьому, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою є початковим етапом процедури оформлення права користування земельною ділянкою. У зв`язку з чим у разі відведення ТОВ «Будімпекс-2000» або будь-якій іншій особі земельної ділянки, яка входить до меж землі, необхідної для обслуговування майна позивача, останній автоматично втратить можливість оформити належне йому в силу закону право користування земельною ділянкою для обслуговування об`єктів нерухомого майна та, відповідно, буде позбавлений можливості повноцінно користуватися власним нерухомим майном.

4.11. Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що затвердження проекту землеустрою та надання такої земельної ділянки у користування відповідачу-2, унеможливить отримати дозвіл позивачу на виготовлення проекту землеустрою та відповідно отримати земельну ділянку для користування під своїм нерухомим майном.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що наведені обставини унеможливлять виконання рішення суду у разі задоволення позову та, зрештою, ймовірне позитивне рішення суду не захистить порушене право позивача без подальших судових процесів щодо скасування ухвали міської ради про надання в користування земельної ділянки та реєстрації права користування земельною ділянкою за ТОВ «Будімпекс-2000» чи іншою особою.

4.12. Таким чином, вживаючи захід забезпечення позову, апеляційний господарський суд обґрунтовано припустив, що невжиття такого заходу може значно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, вжиття такого заходу є адекватним змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов, та, за умови його задоволення, не створить труднощів при виконанні рішення.

4.13. Отже, Верховний Суд вважає, що при винесенні оспорюваної ухвали суд надав оцінку доводам позивача, встановив безпосередній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову та предметом позову і правильно застосував статті 136, 137 Господарського процесуального кодексу України, обґрунтовано обравши захід забезпечення позову, який відповідає вимогам процесуального законодавства.

Ураховуючи наведене, судова колегія вважає, що вжиті апеляційним господарським судом заходи забезпечення позову відповідають вимогам процесуального законодавства, зокрема, вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

4.14. Доводи скаржника щодо непідвідомчості спору у цій справі господарським судам не можуть бути взяті до уваги Верховним Судом, оскільки апеляційним господарським судом установлено, що позивач беззаперечно має майновий інтерес в одержанні в користування земельної ділянки, на якій розташоване нерухоме майно та частиною ділянки, яка необхідна обслуговування цього майна, а відтак звернувся до суду за захистом існуючого речового права.

4.15. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду апеляційної інстанції.

5. Висновки Верховного Суду

5.1. Згідно із статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Відповідно до частин 3 статті 304 Господарського процесуального кодексу України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

5.3. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України).

5.4. Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

5.5. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

6. Судові витрати

6.1. Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Будімпекс-2000" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2021 у справі № 914/649/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак