ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

17.08.2021 м. Ужгород Справа № 907/910/20

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали справи

за первісним позовом фізичної особи-підприємця Колотухи Івана Олексійовича, м. Ужгород

до відповідача Комунальної установи Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

про розірвання договору оренди та стягнення 31039,96 грн

та за зустрічним позовом Комунальної установи Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради, м. Ужгород

до відповідача фізичної особи-підприємця Колотухи Івана Олексійовича, м. Ужгород

про стягнення 64781,93 грн

секретар судового засідання Боднар Т.

За участю представників сторін:

від позивача (за первісним, відповідача за зустрічним) Колотуха І.О., фізична особа-підприємець;

від відповідача (за первісним, позивача за зустрічним) Попов О.М., довіреність №01.1-06/8 від 05.01.2021

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Позивач заявив позов до Комунальної установи Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради - відповідача про розірвання укладеного з ним Договору № 03-13-01/97 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, посилаючись на ст. 652 Цивільного кодексу України та ст. 188 Господарського кодексу України. Окрім того, з огляду на положення ст. ст. 762, 767, 780 Цивільного кодексу України позивачем заявлено вимогу про стягнення 31039,96 грн. шкоди (сплаченої ним за вказаним договором орендної плати).

Ухвалою суду від 25 січня 2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

15 лютого 2021 року Комунальна установа Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради подала зустрічну позовну заяву до фізичної особи-підприємця Колотухи І.О., якою просить стягнути з останнього 64781,93 гривень. Вказана сума складає 36700,00 боргу по орендній платі за Договором № 03-13-01/97від 30.01.2020, 887,87 грн. пені, нарахованої на підставі п. 3.5. Договору за період з 16.10.2020 до 12.02.2021, 221,68 грн. річних за аналогічний період, а також 26972,38 грн. неустойки у вигляді подвійної орендної плати за користування річчю за період 01.01.2021 до 12.02.2021, покликаючись на ст. 526, 530, 625, 785 Цивільного кодексу України, ст. 193, 232, 265 Господарського кодексу України.

Ухвалою суду від 18 лютого 2021 року зустрічну позовну заяву прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 907/910/20 та об`єднано вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом; встановлено сторонам процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

В ході підготовчого провадження, строк якого судом продовжувався як на підставі ст. 177 ГПК України, так і з посиланням на статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідачем за первісним позовом подано відзив на позов та відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, а позивачем за первісним позовом - відзив на зустрічну позовну заяву.

Ухвалою суду від 13 липня 2020 року підготовче провадження судом закрито, а справу призначено до розгляду по суті.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами дослідження та оцінки доказів, поданих сторонами у спорі.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача за первісним позовом

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач на умовах Договору № 03-13-01/97 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 31 січня 2020 року (надалі - Договір оренди) отримав від відповідача у строкове платне користування окремі нежитлові приміщення, які не могли бути використані за цільовим призначенням без проведення капітального ремонту, що підтверджується дефектними актами, підписаними сторонами договору оренди.. За згоди відповідача ним за власні кошти був розпочатий капітальний ремонт приміщень, в процесі якого виявилися додаткові дефекти, що призвели до повного демонтажу приміщень. Виявлені дефекти свідчили про істотне зношення орендованого майна в силу того, що протягом багатьох років таке майно не відновлювалося.

Відновлення приміщень орендарем виявилося неможливим у зв`язку з відмовою Солотвинської селищної ради у наданні дозволу на збір вихідних та проведенні ремонтних робіт внаслідок знаходження майна у карстонебезпечній зоні.

Позивач, внаслідок обставин, що не залежали від його волі, не мав можливості завершити капітальний ремонт, тому заявляє, що обставини, якими він керувався при укладені договору оренди, настільки істотно змінилися, що унеможливлюють використання орендованого майна на умовах цього договору, так як, якби він був попереджений про приховані дефекти орендованого майна та обізнаний про знаходження цього майна в карстонебезпечній зоні, він би не укладав такий договір оренди.

У зв`язку з цим 07 грудня 2020 року він направив орендодавцю пропозицію розірвати договір оренди з 01 грудня 2020 року, на яку на день подання позову відповіді не отримав.

Тому, на підставі ст. 652 Цивільного кодексу України у зв`язку з істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, просить даний договір розірвати в судовому порядку.

Також позивач заявляє, що не отримав того, на що розраховував при укладенні договору оренди, отримане майно не могло бути об`єктом орендних відносин і використовуватися за цільовим призначенням, відповідач приховав, що не був власником майна, не попередив про його приховані недоліки, небезпечне розміщення, істотно зношений стан, який не можна було встановити шляхом візуального огляду, відсутність повноцінних даху, стін і фундаменту, про що позивачу стало відомо в ході проведення капітального ремонту цих приміщень, тому вважає, що його права та законні інтересі порушені і йому завдано матеріальної шкоди у розмірі перерахованої орендної плати за майно за весь час, протягом якого майно не могло бути використане через обставини, за які позивач не відповідає, відповідно в порядку ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України має бути звільнений від плати, і просить стягнути з відповідача матеріальної шкоди 31039, 96 грн.

Заперечення відповідача за первісним позовом

Відповідач із заявленими вимогами не погоджується.

Пояснив, що передане позивачу в оренду майно є придатним до використання, заявив, що майно приймалося позивачем у користування без заперечень і зауважень, обов`язки щодо збереження, здійснення капітального ремонту тощо за власний рахунок покладено на позивача, вважає твердження позивача щодо неможливості використання майна недоведеними, відповідно відхиляє вимогу щодо стягнення 31039, 96 гривень. Відповідач заявив, що відсутність державної реєстрації права власності на майно на день укладення договору оренди не свідчить про відсутність існування такого права, заявляє, що необхідним є встановлення підстави, на якій особа набула таке право власності.

Правова позиція позивача за зустрічним позовом

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач (позивач за первісним позовом) в порушення умов Договору № 03-13-01/97 від 31 січня 2020 року оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, не сплатив орендну плату за рахунками від 12.10.2020 № 3526, від 10.11.2020 № 3945, від 10.12.2020 № 4824 та від 11.01.2021 № 48, внаслідок чого у нього рахується борг в розмірі 36 700,00 грн. Покликаючись на порушення відповідачем грошового зобов`язання позивачем поставлено вимогу про стягнення з нього 887,87 грн. пені, 221,68 грн. 3% річних.

Окрім того, зважаючи на повідомлення про припинення договору оренди з 01.01.2021 в зв`язку з несплатою орендної плати понад три місяці підряд та не повернення орендарю об`єкта оренди в установленому порядку, останній вимагає сплати неустойки в розмірі подвійної орендної плати на підставі ст. 785 Цивільного кодексу України, яка за період з 01.01.2021 складає 26 972,38 грн.

Заперечення відповідача за зустрічним позовом

Відповідач за зустрічним позовом із заявленими вимогами не погоджується з підстав заявлених у первісному позові, вважає, що позивач за зустрічним позовом не вправі вимагати відшкодування, з огляду введення в оману орендаря щодо властивостей приміщень, переданих в найм.

Пояснює, що стан і розміщення приміщень виключають можливість користування ними, також пояснює, що дефектними актами було передбачено розібрання та демонтаж конструкції даху, демонтаж зовнішнього та внутрішнього облицювання стін, демонтаж покриття підлоги, актом огляду технічного стану будівель із фото від 07 листопада 2020 року було зафіксовано відсутність фундаменту та цегляних стін, що свідчить про тимчасовий характер споруд, розміщення майна в карстонебезпечній зоні просідання поверхні та відсутність права власності у орендодавця стало підставою для прийняття рішення про розірвання договору оренди, про що орендодавець був повідомлений надісланою йому в грудні 2020 року пропозицією договір оренди розірвати. Тобто, позивачу відомо, що повернення майна внаслідок його повного демонтажу є неможливим, вимоги про повернення він не пред`являв.

Крім того, в господарському суді Закарпатської області зареєстрована позовна заява Комунальної установи Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради до ФОП Колотуха І.О. про стягнення завданої знищенням майна шкоди в розмірі 702712,00 грн., з чого видно, що орендодавцю відомий факт відсутності майна, але він намагається двічі стягнути кошти за одне і теж майно. За цих підстав відповідач просить в задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

Відповідь на відзив

Позивач за зустрічним позовом, посилаючись до умов договору оренди, заявляє, що орендар користувався майном на умовах договору оренди, був зобов`язаний повернути орендоване майно з моменту припинення договору оренди, підтримує свою позицію, наведену у зустрічному позові та у відзиві на первісну позовну заяву та підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

31 січня 2020 року між фізичною особою-підприємцем Колотуха І.О.(Орендар, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) і Комунальною установою Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради (Орендодавцем, відповідачем за первісним позовом, позивачем за зустрічним позовом) був укладений Договір № 03-13-01/97 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області, відповідно до п.1.1. якого орендар отримав у строкове платне користування окремі нежитлові приміщення загальною площею 220,6 м. кв., які складаються з будинків відпочинку літ. Е1, площею 158,8 м кв., літ. Д1, Є1, Ж1, З1 кожний площею 13,3 м кв., вбиральні літ. Г1 площею 8,6 м. кв., розташовані в смт. Солотвино, Тячівського району, вул. Озерна, 29.

Відповідно до п. 5.4. Договору оренди на орендаря покладено зобов`язання за письмовим погодженням з орендодавцем, яке видається в порядку визначеному законодавством, за рахунок власних коштів здійснювати капітальний ремонт орендованого майна.

Дефектними актами на капітальний ремонт від 16 березня 2020 року, складеними проектантом Бобрик М.Є. на підставі обстеження п`яти будівель серед об`ємів робіт передбачені роботи з демонтажу внутрішнього облицювання стін, старої електромережі, вимикачів і розеток, старого облицювання стелі, віконних прорізів, засклених віконних рам, дверних коробок, дверних полотен, дахового покриття з шиферних плит, дерев`яних конструкцій даху (стропил, балки), несучих дерев`яних конструкцій даху. Дефектними актами на капітальний ремонт від 16 березня 2020 року, складеними проектантом Бобрик М.Є. на підставі обстеження санвузла серед об`ємів робіт передбачено демонтаж туалетів, плитки на підлозі, труб водопостачання, дахового покриття з шиферних плит, дерев`яних конструкцій даху - стропил.

05 червня 2020 року Наглядова рада Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради прийняла рішення № 05-04, яким орендареві надано згода на здійснення невід`ємних поліпшень орендованого майна шляхом проведення робіт за рахунок його власних коштів, погоджено проектну та кошторисну документацію за робочими проектами „Капітальний ремонт будинку відпочинку № 1 в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 Тячівського району", „Капітальний ремонт будинку відпочинку № 2 в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 Тячівського району", „Капітальний ремонт будинку відпочинку № 3 в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 Тячівського району", „Капітальний ремонт будинку відпочинку № 4 в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 Тячівського району", „Капітальний ремонт будинку відпочинку № 5 в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 Тячівського району", „Капітальний ремонт санвузла в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 Тячівського району", „Капітальний ремонт душової в смт. Солотвино, вул. Озерна, 29 Тячівського району" та надано дозвіл на проведення робіт у відповідності до проектної та кошторисної документації за умови дотримання будівельних норм, стандартів і правил, техніки безпеки та охорони довкілля тощо протягом всього терміну проведення робіт з ремонту до їх завершення.

29 жовтня 2020 року листом № 425/02-21 Солотвинська селищна рада відмовила орендареві у наданні дозволу на збір вихідних даних для проведення ремонту та здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна, а саме: чотири будинки відпочинку №№1-4 площею по 13.3 м кв., вбиральня, площею 11,7 м кв., будинок відпочинку, площею 158,8 м кв. літ Е по вул. Озерній, 29 в смт. Солотвино Тячівського району, за підстави, що вказані об`єкти нерухомого майна та інші будинки відпочинків по вул. Озерній знаходяться в карстонебезпечній зоні першочергової деформації поверхні, що унеможливлює проведення будь-якого виду будівельних робіт, загрожує просіданням ґрунту на невизначену глибину, несе небезпеку для життя та здоров`я громадян.

07 листопада 2020 року комісією з орендарів та інженера технічного нагляду ФОП Боднарчук Д.О., реєстраційний номер 4787, реєстровий номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , був складений Акт огляду технічного стану будівель, серед яких чотири будинки відпочинку №№1-4 площею по 13.3 м кв., вбиральня, площею 11,7 м кв., будинок відпочинку, площею 158,8 м кв. літ. Е по вул. Озерній, 29 в смт. Солотвино Тячівського району, яким зазначено, що під час проведення робіт із демонтажу даху та внутрішнього облицювання стін було виявлено наступні дефекти, які унеможливлюють збереження конструкції каркасу дерев`яних будинків, та зафіксовано виявлення пошкоджень: загальний технічний стан несучих конструкцій - непридатний для нормальної експлуатації, що пов`язано з наявністю численних пошкоджень та дефектів; фундамент будівлі відсутній; цегляні стіни відсутні, будівлі повністю дерев`яні; деревина каркасу будівлі виявилася з численними загниваннями, як наслідок дії домових грибів при порушенні повітряно-вологісних умов експлуатації; механічні пошкодження в процесі експлуатації, в місцях виявлення, стали причиною виникнення тріщин та загнивання деревини; спостерігаються численні ураження деревини домовими грибами, в результаті чого вони приводять в непридатність деревинну тканину, розкладаючи целюлозу в оболонці клітин і поглинаючи необхідний для виникнення зв`язків лігнін, що приводить до втрати міцності і деревина має непридатний до експлуатації стан (поява загнивань), на підставі чого був зроблений висновок: подальша експлуатація та використання дерев`яних каркасних елементів вказаних будівель недопустима та така, що підлягає демонтажу.

В п. 1.1. Договору оренди зазначено, що майно, яке орендодавець надає в строкове платне користування належить до власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Закарпатської області та знаходиться на балансі Комунальної установи Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради.

Листом Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 25 листопада 2020 року № 09/122 у відповідь на запит орендаря повідомлено, що станом на дату передачі повноважень державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до органів Міністерства юстиції України 31 грудня 2012 року за Закарпатською обласною радою було зареєстровано право власності на майновий комплекс в цілому за адресою смт. Солотвино вул. Добролюбова, 20, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Солотвинською селищною радою 06 лютого 2004 року за № 112, на підставі рішення виконкому Солотвинської селищної ради за № 109 від 19 вересня 2003 року; за адресою смт. Солотвино вул. Озерна, 29 права власності на нерухоме майно в ТРПТІ не було зареєстровано.

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 вересня 2020 року № 224673454 підтверджується факт реєстрації права власності 15 вересня 2020 року на комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні, смт. Солотвино, Тячівського району, вул. Озерна, 29 за Закарпатською обласною радою, номер запису 38255524.

Стосовно розрахунків між сторонами договору оренди.

Відповідно до п. 1.3. договору оренди майно передається в оренду для використання за визначеним цільовим призначенням з урахуванням наступного розподілу: а) будинки відпочинку з метою розміщення готелю; б) вбиральня з метою розміщення громадської вбиральні.

Відповідно до п. 3.6. договору оренди з метою підтвердження використання орендарем майна відповідно до умов цього договору сторони складають відповідний акт прийому-передачі наданих послуг за відповідний місяць, що є достатньою підставою для здійснення розрахунків з орендодавцем.

Пунктами 3.6.2. і 5.2. договору оренди встановлені обов`язки орендаря підписувати примірники акта прийому-передачі наданих послуг та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Актом звірки взаємних розрахунків дебіторської і кредиторської заборгованості з січня по вересень 2020 року від 01 жовтня 2020 підтверджується, що з січня по серпень 2020 включно позивачем сплачено 31039,96 гривень орендної плати.

07 грудня 2020 року вхід. № 1668/04-04 орендодавець отримав листа від орендаря, яким заявлено відмову від підписання Акту прийому-передачі наданих послуг за листопад місяць 2020 року та обґрунтовано підстави пропозиції розірвати договір оренди з 01 грудня 2020 року - відсутність об`єктивної можливості продовжувати виконувати роботи за робочими проектами з капітального ремонту, оскільки такі роботи можуть завдати шкоди людям та довкіллю. До пропозиції додано два примірники додаткової угоди про розірвання договору оренди.

25 грудня 2020 року за відсутності відповіді на пропозицію розірвати договір оренди орендар звернувся з позовом до суду.

Позивачем за зустрічним позовом на підтвердження позовних вимог надані копії листів № 04-07/1642.48 від 12.10.2020, № 04-07/1804.47 від 10.11.2020, № 04-07/1934.46 від 10.12.2020, № 05-10/32.49 від 12.01.2020, якими орендодавець направляв рахунки на сплату орендної плати від 12.10.2020 № 3526, від 10.11.2020 № 3945, від 10.12.2020 № 4824 та від 11.01.2021 № 48 відповідно, та акти прийому-передачі наданих послуг, а також попереджав орендаря про виникнення заборгованості.

Актом звірки взаємних розрахунків дебіторської і кредиторської заборгованості з січня 2020 року по січень 2021 від 27 жовтня 2021 зазначено, що за вказаний період позивачем сплачено 40022,30 грн. гривень орендної плати, заборгованість складає 36700,00 грн.

Згідно поданих орендодавцем розрахунків, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором оренди складає 887,87 грн., 3% річних за користування грошовими коштами - 221,68 грн.

Пунктом 3.1.2 договору оренди передбачено, що договір оренди припиняється у зв`язку з невиконанням його умов, у випадку несплати орендної плати за період понад три місяці підряд або допущення заборгованості з орендної плати у сумі, що перевищує сумарний розмір орендної плати за останні три місяці.

Листом від 11 лютого 2021 року № 05-04/302 орендодавець повідомив орендаря, що в зв`язку із заборгованістю за орендними платежами, яка складає 4 місяці за період з 01.09.2020 по 31.12.2020 у сумі 36700,00 договір оренди вважається припиненим з 01.01.2021.

Згідно поданого орендодавцем розрахунку неустойки за користування майном за час прострочення виконання зобов`язання по поверненню орендованого майна за період з 01.01.2021 по 12.02.21. складає 26972,38 грн.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За пунктом 1 частини першої статі 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

До предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частинами першою, третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник, зокрема, щодо вчинення боржником дій, які мають наслідком припинення зобов`язання, у випадку, якщо відповідач нехтує своїми процесуальними обов`язками.

За правилами статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 цього Кодексу).

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), є порушенням зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (частина перша статті 611 цього Кодексу).

Відповідно до частин першої та третьої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Правовідносини сторін у цій справі стосуються договірних зобов`язань сторін як учасників господарських відносин щодо оренди комунального майна, регулюються відповідними приписами Цивільного та Господарського кодексів України, а також Законом України „Про оренду державного та комунального майна".

Згідно із частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частинами першою та шостою статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до приписів Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.92 N 2269-XII, яким сторони керувалися при укладанні договору оренди, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності; орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату встановлену договором своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності; за невиконання зобов`язань за договором оренди сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ч. 2. статті 18' Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.92 N 2269-XII, яким сторони керувалися при укладанні договору оренди, капітальний ремонт майна, переданого в оренду, проводиться орендодавцем або іншим балансоутримувачем цього майна за його рахунок, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено судом, пунктом 5.4. Договору оренди на орендаря покладено зобов`язання за письмовим погодженням з орендодавцем, яке видається в порядку визначеному законодавством, за рахунок власних коштів здійснювати капітальний ремонт орендованого майна.

Судом досліджено надані позивачем за первісним позовом докази, які визнаються належними, допустимими, достовірними і достатніми, і суд приходить до висновку, що орендоване за договором оренди майно потребувало капітального ремонту, орендодавець усвідомлював цю обставину, що підтверджується його згодою, викладеною у вигляді Рішення Наглядової ради Комунальної установи "Управління спільною власністю територіальних громад Закарпатської обласної ради від 05 червня 2020 року № 05-04. Зі змісту даного рішення вбачається, що крім згоди на капітальний ремонт, рішенням погоджено проектну документацію, зведений кошторисний розрахунок та експертні звіти.

Встановлено, що в ході виконання робіт за погодженими робочими проектами, виявилися приховані дефекти та недоліки орендованого майна, які не могли бути виявлені при прийманні майна в оренду. Позивачем доведено, що він за власні кошти здійснив ремонтні роботи, які полягали у повному демонтажі приміщень у відповідності до дефектних актів від 13 березня 2020 року, які ввійшли до проектної документації на капітальний ремонт, погодженої орендодавцем.

Встановлено, що дійсно подальші відновлювальні ремонтні роботи на орендованому майні неприпустимі на підставі листа Солотвинської селищної ради Тячівського району, яким відмовлено у дозволі на збір вихідних даних для проведення ремонту та здійснення невід`ємних поліпшень орендованого комунального майна з метою повного відновлення орендованих приміщень від 29 жовтня 2020 року № 425/02-21.

У відповідності до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч. 2 ст. 652 Цивільно кодексу України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У відповідності до ч. 2-4 ст. 188 Господарського кодексу України сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Судом встановлено, що 07 грудня 2020 року орендар подав, а орендодавець у цей же день, про що свідчить відмітка вхідної кореспонденції, отримав листа пропозицію розірвати договір оренди з 01 грудня 2020 року. Відповіді у встановлений законом час орендар не одержав, в зв`язку з чим звернувся до суду з відповідною вимогою.

Суд, з`ясувавши обставини даної справи та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що умови, визначені приписами частини 2 статті 652 Цивільного кодексу України у даній справі є наявними. Так,

1) на момент укладення договору оренди позивач не знав і не міг знати про знаходження орендованого майна у карстонебезпечній зоні першочергової деформації поверхні, що унеможливлює проведення будь-якого виду будівельних робіт, загрожує просіданням ґрунту на невизначену глибину, несе небезпеку для життя та здоров`я громадян, про що йому стало відомо з листа Солотвинської селищної ради 29 жовтня 2020 року. Орендодавець про таку обставину орендаря не повідомив, договір подібних застережень не містить, орендодавець цієї обставини не спростував.

2) зазначені вище причини, що призвели до обставини неможливості закінчення капітального ремонту та використання орендованого майна на небезпечній для життя та довкілля території, є об`єктивними, при всій турботливості та обачності орендар не має можливості усунути їх;

3) подальше виконання договору оренди з боку орендаря в частині сплати орендної плати при тому, що майно не може біти використаним на умовах договору оренди порушує співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє позивача того, на що він розраховував при укладені договору - здійснювати господарську діяльність та отримувати від цього дохід;

4) договором оренди ризик зміни обставин на орендаря не покладався, обставини, що склалися, умовами договору не врегульовані.

Таким чином, за доведеністю підстав, передбачених статтею 652 Цивільного кодексу України, договір оренди № 03-13-01/97 від 31 січня 2020 року підлягає розірванню у зв`язку з істотною зміною обставин.

Відповідач за первісним позовом у відзиві на позов обґрунтованих заперечень з приводу розірвання договору в зв`язку з істотною зміною обставин не надав.

Стосовно вимоги про відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.92 N 2269-XII, яким сторони керувалися при укладанні договору оренди, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до п. 1.3. договору оренди майно передається в оренду для використання за визначеним цільовим призначенням з урахуванням наступного розподілу: а) будинки відпочинку з метою розміщення готелю; б) вбиральня з метою розміщення громадської вбиральні.

Відповідно до ст. 767 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві річ у комплекті і у стані, що відповідають умовам договору найму та її призначенню. Наймодавець зобов`язаний попередити наймача про особливі властивості та недоліки речі, які йому відомі і які можуть бути небезпечними для життя, здоров`я, майна наймача або інших осіб або призвести до пошкодження самої речі під час користування нею.

Відповідно до ч. 2 ст. 780 Цивільного кодексу України шкода, завдана у зв`язку з користуванням річчю, відшкодовується наймодавцем, якщо буде встановлено, що це сталося внаслідок особливих властивостей або недоліків речі, про наявність яких наймач не був попереджений наймодавцем і про які він не знав і не міг знати.

У відповідності до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідав.

Для застосування цієї норми та звільнення орендаря від плати за користування орендованим майном визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним у приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Суд вважає доведеним позивачем за первісним позовом, що той був позбавлений можливості взагалі користуватися орендованим майном, оскільки, як було встановлено, майно було непридатне до користування до початку капітального ремонту, згоду на який дав орендодавець. Результатом проведення ремонтних робіт, передбачених проектно-кошторисною документацію, стала загибель орендованого майна, викликана, зокрема, станом його надзвичайної зношеності, про що орендар не знав і не міг знати. Природні властивості майна, його небезпечне місце розташування об`єктивно унеможливлюють його відновлення для цільового користування. Відповідно, навіть з урахуванням докладених з бору орендаря зусиль привести майно у стан придатний до використання, з обставин незалежних від його волі майно не було і не могло бути використане на умовах оренди.

Згідно ч. 1 і 2 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

У розумінні ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовується такий вид господарських санкцій як відшкодування збитків.

Відповідно до ст. 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

У відповідності до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Суд встановив, що позивачем доведений факт неможливості використання орендованого майна за призначенням, а саме для розміщення готелю та громадської вбиральні, що призвело до втрати принципової ознаки - мети оренди, що полягає у здійсненні орендарем господарської діяльності з використанням орендованого майна.

Відповідачем за первісним позовом належними доказами не спростована позиція позивача щодо того, що орендодавець був обізнаний з недоліками майна, що передавалося в оренду, і усвідомлював те, що воно без усунення таких недоліків не може бути використаним за цільовим призначенням, що підтверджується покладенням на орендаря обов`язку здійснити капітальний ремонт майна за власний рахунок та погодження проектно-кошторисної документації щодо капітального ремонту.

Згідно з частиною 1 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Тобто, в орендних відносинах обов`язок сплачувати за користування майном виникає з самого факту використання майна. Позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору оренди - майно, яке можна використовувати в господарській діяльності та отримувати дохід.

Як вбачається з п. 5.4.1 договору оренди на період проведення ремонту орендованого майна орендар не звільнявся від сплати орендної плати. Відповідно, за період з січня по вересень 2020 року, як зазначив позивач, ним було сплачено орендної плати на загальну суму 30106, 14 гривень.

Відповідно до правової позиції Верховного суду, наведеної в постанові від 12 листопада 2019 року у справі № 910/9278/18, визначено, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

З урахуванням відсутності факту використання майна з незалежних від позивача обставин, суд вважає справедливим суму коштів в розмірі 30106, 14 гривень, яку орендар вже сплатив, визнати втраченими для орендаря коштами, його реальним збитком.

Враховуючи, що внаслідок порушення орендодавцем ч. 2 ст. 767 Цивільного кодексу України були порушенні права та законні інтереси орендаря, тому позовна вимога про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі суми вже перерахованої орендної плати є обґрунтованою.

Стосовно відсутності правової підстави на укладення договору оренди з боку орендодавця, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Пунктом договору оренди зазначено, що майно - окремі нежитлові приміщення, розміщені за адресою: Закарпатська область, смт. Солотвино, вул. Озерна, 29, належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області та знаходиться на балансі Комунальної установи „Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради.

Підтверджень з посиланням на відповідний документ належності майна до спільної власності територіальних громад договір оренди не містить.

Із Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19 вересня 2020 року № 224673454, наданого у якості доказу відповідачем за первісним позовом, вбачається, що факт реєстрації права власності на комплекс будівель та споруд (база відпочинку) Солотвинської алергологічної лікарні, смт. Солотвино, Тячівського району, вул. Озерна, 29 за Закарпатською обласною радою, номер запису 38255524 був зроблений 15 вересня 2020 року, чим підтверджується позиція позивача щодо відсутності прав власності на момент укладання договору оренди.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що державна реєстрація прав, в силу приписів ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", - це офіційне визнання державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, і що при дослідженні обставин існування в особи права власності, необхідним є встановлення підстави, на якій особа набула таке право.

У якості підстави відповідач посилається на рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23 грудня 1992 „Про комунальну власність області та програму її приватизації", яким затверджено перелік об`єктів комунальної власності області, відповідно до якого майно Обласної алергологічної лікарні належить до спільної власності територіальних громад, селищ, міст області.

При цьому відповідач не надав суду цього доказу, а також інших доказів, з яких можна було встановити з чого складалося майно Обласної алергологічної лікарні станом на 23 грудня 1992 року і чи входило до складу саме цього майна орендоване майно.

У наданій позивачем у якості доказу Постанови від 29 січня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000024 містяться покази допитаного у якості свідка директора КНП „Солотвинська обласна алергологічна лікарня" ОСОБА_1 , який повідомив, що йому відомо, що всі ремонтні роботи в домиках для відпочинку біля лікарні здійснювалися власними силами персоналу лікарні, а не за рахунок державних коштів. Про наявність документів на право власності будинків відпочинку літ. Е, площею 158,8 м кв., літ. Д1, Є1, Ж1, З1 кожний площею 13,3 м кв., вбиральні літ. Г1 площею 8,6 м. кв., розташовані в смт. Солотвино, Тячівського району, вул. Озерна, 29, йому не відомо, так як він особисто їх не виготовив. Зазначає про наявність технічних документів у 2007 році, які складалися для оформлення права власності, яке ним було не оформлене. Всі наявні документи були передані з актом прийому-передачі згідно рішення 13 сесії 7 скликання Закарпатської обласної ради від 13 грудня 2018 року.

З наведеного вбачається, що станом на 1992 рік орендоване майно не могло входити до переліку об`єктів комунальної власності області, відповідно до якого майно Обласної алергологічної лікарні належить до спільної власності територіальних громад, селищ, міст області згідно рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23 грудня 1992 „Про комунальну власність області та програму її приватизації".

Інших належних доказів, з яких можна було встановити час і підставу набуття орендодавцем права власності на майно, що стало об`єктом оренди, у матеріалах справи не міститься.

Щодо посилання у договорі оренди про перебування майна на балансі, суд зауважує, що перебування майна, в тому числі приміщень, споруд, будинків на балансі особи не є ознакою його речового права на майно, оскільки баланс є формою бухгалтерського обліку та не є підставою набуття майна у власність або користування.

За цих підстав суд вважає недоведеним з боку відповідача права на укладення з позивачем договору оренди. Вказані ним у відзиві обставини не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Щодо зустрічного позову.

Орендодавцем заявлено вимоги про сплату 64 781,93 гривень, з яких 36700,00 грн. основного боргу зі сплати орендної плати, 887,87 грн. пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором оренди складає, 221,68 грн. 3% річних за користування грошовими коштами, 26972,38 грн. подвійна плата за користування річчю за весь час прострочення виконання зобов`язання по поверненню майна.

Позивачем за зустрічним позовом не надано доказів, які б беззастережно підтверджували, що майно передане в оренду протягом заявленого строку використовувалось орендарем на умовах оренди, з чого випливає його обов`язок сплачувати орендну плату.

Відповідачем за зустрічним позовом з урахуванням наведеного у первісному позові та на підставі наданих доказів доведено, що користування майном в силу обставин, зокрема у зв`язку з природними властивостями майна, у даному випадку його значної зношеності, відсутності елементів, що дозволяють використовувати його як нерухоме майно, знаходження майна у карстонебезпечній зоні, що загрожує проваллям, є неможливим і ці обставини виникли з незалежних від орендаря причин. Наведене призвело не просто до погіршення майна, а до його загибелі не з вини орендаря, і як наслідок, до повної відсутності умов користування.

За таких обставин суд вважає, що у відповідності до ч. 6 ст. 762 Цивільного кодексу України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідав.

Стосовно заявленої суми подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення виконання зобов`язання по поверненню майна.

Судом встановлено, що листом від 11 лютого 2021 року № 05-04/302 орендодавець повідомляє орендаря, що керуючись п. 11.4 договору оренди цей договір з 01.01.2021 припиняє свою дію з моменту настання подій передбачених підпунктом 3.1.2. цього договору.

Згідно ст. 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання - орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності до ст. 782 Цивільного кодексу України наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за найм речі протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.

Підпунктом 3.1.2. договору встановлено, що договір оренди припиняється у зв`язку з невиконанням його умов, у випадку несплати орендної плати за період понад 3 (три) місяці підряд або допущення заборгованості з орендної плати у сумі, що перевищує сумарний розмір орендної плати за останні три місяці.

Однак цим пунктом і умовами договору оренди в цілому чітко не встановлений порядок припинення договору з зазначеної підстави - шляхом відмови чи шляхом розірвання. Натомість пунктом 8.3 договору оренди передбачене право орендодавця виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору або його припинення, анулювання в разі погіршення стану орендованого майна внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Суд вважає, що за таких підстав надіслання листа з повідомленням про припинення договору оренди вчинене всупереч встановленому у договорі порядку припинення. З огляду на відсутність у договорі такого порядку припинення договору, як відмова від договору шляхом направлення повідомлення, лист орендодавця від 11 лютого 2021 № 05-04/302 є ініціативою - пропозицією до припинення договору шляхом розірвання у відповідності до приписів ст. 188 Господарського кодексу України.

Суд критично зауважує на те, що зазначений лист про припинення оренди з 01.01.2021 датований 11 лютого 2021 року і доданий як доказ до зустрічної позовної заяви від 12 лютого 2021 року, у якій ставиться вимога про стягнення суми подвійної плати за користування річчю за весь час прострочення виконання зобов`язання по поверненню майна в період з 01.01.2021 по 12.02.2021, тобто за період який передував повідомленню, не може братися як належний і допустимий доказ.

Крім того, позивач за первісним позовом 07 грудня 2020 року чітко повідомив орендодавця про фактичну загибель майна, що в силу приписів ст. 291 Господарського кодексу України є окремою підставою для припинення договору оренди і свідчить про неможливість його повернення з незалежних від орендаря підстав.

В матеріалах справи відсутні дані, що орендодавець будь-яким чином намагався встановити, що залишилося від майна, чи є реальна можливість повернення його або матеріалів, з яких складалося майно, не пропонував провести взаєморозрахунки, вимоги про повернення не заявляв.

Тим самим, суд вважає доведеним, що орендодавець усвідомлював загибель майна, відповідно неможливість його повернення, а тому його вимога про стягнення неустойки за користування майном за час прострочення виконання зобов`язання по поверненню орендованого майна задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи надані сторонами докази в сукупності, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним підлягають задоволенню, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі.

При цьому, надаючи оцінку доводам та доказам учасників справи судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», відповідно до яких п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на наведене, враховуючи, що судом було досліджено, оцінено та надано правову оцінку доказам, які стосуються предмету спору, - решту доводів, з огляду на зроблений судом вище висновок, не потребують детального обґрунтування та спростування в розумінні ст. 238 ГПК України.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, на відповідача за первісним позовом покладаються витрати на оплату судового збору.

Витрати за зустрічним позовом покладаються на позивача за зустрічним позовом.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 73, 74, 81, 129, 236, 238, 240, 248 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Первісний позов задовольнити повністю.

2. Договір № 03-13-01/97 оренди приміщень, частини будівель, споруд та іншого окремого індивідуально визначеного майна об`єктів, що належать до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області від 31.01.2020 року - розірвати.

3. Стягнути з Комунальна установа „Управління спільною власністю територіальних громад" Закарпатської обласної ради (88000 м. Ужгород, пл. Ш.Петефі, 14) на користь фізичної особи-підприємця Колотухи Івана Олексійовича, РНОКПП НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) матеріальної шкоди в розмірі 31039, 96 гривень., а також 4204,00 грн. на відшкодування судового збору.

4. В задоволенні зустрічного позову - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.08.2021

Суддя Андрейчук Л.В.