РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2021Справа №910/7310/21

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукрон"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі"

про стягнення 363 891,55 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Цукрон" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" про стягнення 363 891,55 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не було належним чином виконано взяті на себе згідно договору поставки №06/10/2020-1 від 06.10.2020 грошові зобов`язання з оплати поставленого товару, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 341 100,44 грн., про стягнення якої і подано даний позов. Крім того, у зв`язку із неналежним виконання зазначеного грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення пеню у розмірі 10 961,94 грн., 3% річних у розмірі 2 551,24 грн. та інфляційні втрати у розмірі 9 277,93 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, які стали підставою для залишення її без руху згідно ухвали суду від 13.05.2021) відкрито провадження у справі №910/7310/21; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін (без проведення судового засідання); встановлено сторонам строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Ухвала суду від 07.06.2021 була направлена Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" на адресу, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9-11, рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, та у відповідності до рекомендованого повідомлення про вручення №741 була вручена Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" 14.06.2021.

Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За приписами ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 4 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 у справі №910/7310/21 встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" строк на подання відзиву з долученими до нього доказами та з доказами його направлення позивачу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

Частиною 1 статті 116 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" повинне було подати відзив на позов у строк до 30.06.2021 включно.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений судом у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

06.10.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі", як покупцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукрон", як постачальником, було укладено Договір поставки №06/10/2020-1 (надалі - Договір), згідно умов якого постачальник зобов`язується в порядку та строки, встановлені цим Договором, передати у власність покупцю продукцію - цукор кристалічний, в певній кількості, відповідної якості і за ціною вказаною в рахунках-фактурах та/або видаткових накладних, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його на умовах, визначених у цьому Договорі (п. 1.1 Договору).

Згідно з п. 1.2 Договору кількість та асортимент товару, що поставляється вказується у видатковій (товарній) накладній, складеній на підставі замовлення покупця, яка є невід`ємною частиною цього Договору. Накладні оформлюються на кожну партію товару.

Пунктом 2.5 Договору погоджено, що покупець здійснює оплату на умовах відстрочки платежу на 7 календарних днів з моменту поставки товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в грошовій одиниці України - гривні. Порядок та умови оплати товару покупцем може бути змінено за взаємною домовленістю сторін, про що укладається додаткова угода.

Відповідно до п. 5.2 Договору за несвоєчасну оплату товару покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Цей Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2021, але, в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань.

12.02.2021 позивач звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" з претензією №1, в якій вимагав сплатити заборгованість за поставлений товар у розмірі 441 100,44 грн.

Спір у справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що ним було належно виконано свої зобов`язання за Договором з поставки відповідачу товару, а відповідачем не здійснено оплату поставленого товару, у зв`язку з чим у останнього наявна заборгованість у загальному розмірі 341 100,44 грн. Крім того, позивач вказує про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 10 961,94 грн., 3% річних у розмірі 2 551,24 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 277,93 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Також з аналізу умов Договору вбачається, що він є рамковим договором, тобто таким, що укладений з метою багаторазового застосування, який містить загальні умови поставки товару постачальником, та при цьому погодження істотних умов (найменування товару, кількість, вартість, тощо) кожного окремого зобов`язання з поставки товару (партії товару) погоджується сторонами, зокрема, у видаткових накладних.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукрон" поставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" товар (цукор білий кристалічний, 22 т.) на загальну суму 441 100,44 грн., що підтверджується видатковою накладною №34 від 21.01.2021 на загальну суму 441 100,44 грн. з ПДВ.

Вказана видаткова накладна підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їх печатками, а також в ній міститься посилання на реквізити Договору.

Таким чином, видатковою накладною підтверджується виконання позивачем своїх зобов`язань за Договором з поставки відповідачу товару на загальну суму 441 100,44 грн.

Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 2.5 Договору покупець здійснює оплату на умовах відстрочки платежу на 7 календарних днів з моменту поставки товару шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний банківський рахунок постачальника в грошовій одиниці України - гривні. Порядок та умови оплати товару покупцем може бути змінено за взаємною домовленістю сторін, про що укладається додаткова угода.

Отже, у відповідності до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 2.5 Договору відповідач зобов`язаний був оплатити поставлений позивачем товар за видатковою накладною №34 від 21.01.2021 на загальну суму 441 100,44 грн. з ПДВ у строк до 28.01.2021 включно.

За твердженнями Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукрон", в той час як у суду відсутні обґрунтовані сумніви щодо таких тверджень, відповідачем було оплачено поставлений позивачем згідно видаткової накладної №34 від 21.01.2021 товар частково - у суму 100 000,00 грн., на підтвердження чого надано платіжне доручення №9163 від 01.04.2021 на сумі 100 000,00 грн.

Частинами 1 та 2 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Аналогічні приписи закріплені у ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України.

Твердження позивача щодо часткової оплати відповідачем поставленого згідно Договору товару не були спростовані Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" належними та допустимими доказами, зокрема, відповідачем не надано суду доказів оплати поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю "Цукрон" товару в повному обсязі.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов та не спростував твердження позивача про наявність у нього заборгованості з оплати поставленого за Договором товару, у зв`язку з чим суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, приходить до висновку, що покупець взятих на себе зобов`язань за Договором в повному обсязі не виконав, вартість переданого йому товару у визначений Договором строк не сплатив, у зв`язку з чим у Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" виникла заборгованість перед позивачем, яка складає суму 341 100,44 грн. (441 100,44 грн. - 100 000,00 грн.)

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукрон" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" заборгованості з оплати поставленого за Договором товару у розмірі 341 100,44 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 10 961,94 грн., 3% річних у розмірі 2 551,24 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 277,93 грн.

Судом встановлено, що відповідач обов`язку по сплаті грошових коштів у визначений Договором строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У відповідності до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 5.2 Договору за несвоєчасну оплату товару, покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діє в період, за який сплачується пеня, від своєчасно неоплаченої суми за кожен день прострочення.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

З пункту 5.2 Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір (подвійна облікова ставка НБУ, що діяла на період прострочення), порядок нарахування пені (за кожен день прострочення), проте не визначено строк такого нарахування, а відтак в силу приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України період нарахування штрафних санкцій обмежено піврічним терміном.

Позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 10 961,94 грн., нараховану на заборгованість у розмірі 341 100,44 грн. за період з 28.01.2021 по 28.04.2021.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм законодавства, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано.

Таким чином, є правомірним нарахування пені за прострочення оплати поставленого товару - з 29.01.2021 (наступний день за днем коли зобов`язання мало бути виконано).

Суд, здійснивши перерахунок пені, з врахуванням визначеного судом дня, з якого є правомірним нарахування пені, та визначеної позивачем кінцевої дати нарахування пені, дійшов висновку, що обґрунтованим розміром пені, яка підлягає стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" є сума 10 849, 80 грн.

В іншій частині заявлена до стягнення пеня у розмір 112,14 грн. обрахована невірно, оскільки позивачем нараховано пеню на останній день виконання зобов`язання - 28.01.2021, а відтак задоволенню не підлягає.

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з викладеного в позові розрахунку позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 2 551,24 грн. нараховані на заборгованість у розмірі 341 100,44 грн. за період з 28.01.2021 по 28.04.2021.

Суд здійснивши перерахунок 3% річних з врахуванням визначеного судом дня, з якого є правомірним нарахування 3% річних, та визначеної позивачем кінцевої дати нарахування 3% річних, дійшов висновку, що обґрунтованим розміром 3% річних, які підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" є сума 2 523,21 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення 3% річних у розмір 28,03 грн. обраховані невірно, оскільки позивачем нараховано 3% річних на останній день виконання зобов`язання - 28.01.2021, а відтак задоволенню не підлягають.

Крім того позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 9 277,93 грн. нараховані на заборгованість у розмірі 341 100,44 грн. за період з 01.02.2021 по 31.03.2021.

Суд здійснивши перерахунок інфляційних втрат (враховуючи визначений позивачем період нарахування інфляційних втрат), прийшов до висновку про правомірність стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" інфляційних втрат у розмірі 9 267,70 грн.

В іншій частині заявлені до стягнення інфляційні втрати у розмірі 10,23 грн. обраховані невірно, а відтак не підлягають стягненню з відповідача.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукрон" підлягають частковому задоволенню із стягненням з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" заборгованості у розмірі 341 100,44 грн., пені у розмірі 10 849,80 грн., 3% річних у розмірі 2 523,21 грн. та інфляційних втрат у розмірі 9 267,70 грн.

В іншій частині в задоволенні позову необхідно відмовити з викладених підстав.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукрон" задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Житомирські ласощі" (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 9-11; ідентифікаційний код 38092323) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукрон" (03037, м. Київ, просп. Лобановського, буд. 56; ідентифікаційний код 43559025) заборгованість у розмірі 341 100 (триста сорок одна тисяча сто) грн. 44 коп., пеню у розмірі 10 849 (десять тисяч вісімсот сорок дев`ять) грн. 80 коп., 3% річних у розмірі 2 523 (дві тисячі п`ятсот двадцять три) грн. 21 коп., інфляційні втрати у розмірі 9 267 (дев`ять тисяч двісті шістдесят сім) грн. 70 коп. та судовий збір у розмірі 5 456 (п`ять тисяч чотириста п`ятдесят шість) грн. 11 коп. Видати наказ.

3. В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Суддя Р.В. Бойко