ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
25 серпня 2021 року Справа № 903/473/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАНІДАС"

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОВОЛИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ"

про стягнення 107 554,54 грн.

Суддя Шум М.С.
Без виклику (повідомлення) учасників справи

Встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛАНІДАС" в позовній заяві від 23.06.2021 просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОВОЛИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ" 107 554,54 грн. заборгованості з яких: 94 847,62 грн. основного боргу, 5 531,96 грн. - інфляційних втрат, 1 316,49 грн. - 3% річних, 5 858,47 грн. - пені та 2 270,00 грн. судових витрат у справі .

Позовна заява обґрунтована не виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань по оплаті наданих послуг згідно з договором поставки за №20/12/19 від 20.12.2019.

Ухвалою суду від 25.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Запропоновано відповідачу в порядку ст.251 ГПК України подати суду: відзив на позов, всі письмові та інші докази, що підтверджують заперечення проти позову; надіслати позивачу копію відзиву та долучені до нього документи, докази відправки представити суду. Встанлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачу) та заперечень (відповідачу) якщо такі будуть подані протягом 15 днів з дня вручення.

Відповідач ухвалу суду отримав 07.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштових відправлень №424 (а.с.46) .

Відзив відповідача на адресу суду станом на 25.08.20201 не надходив.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Згідно ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що норми ст. 74 ГПК України щодо обов`язку суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, п. 4 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відсутність відзиву з відповідними вказівками на незгоду відповідача з будь-якою із обставин справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, що позбавляє відповідача відповідно до ч.4 ст. 165 ГПК України заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи, суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд, -
встановив:
20.12.2019 між Товариство з обмеженою відповідальністю "БЛАНІДАС" (Позивач, Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВОВОЛИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ"(Відповідач, Покупець) укладено договір поставки за №20/12/19 (Договір), згідно п. 1.1 якого Постачальник поставляє у встановлений строк товар, зазначений в накладних, а Покупець приймає товар та здійснює його оплату.

Згідно п.1.2. Договору, факт передачі Товару від Постачальника Покупцю підтверджується підписами на видаткових накладних, які є невід`ємною частиною Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору розрахунок за поставлений товар здійснюється шляхом перерахування Покупцем на розрахунковий рахунок Постачальника коштів за поставлений товар, на умовах відтермінування платежу на строк 60 (шістдесяти) календарних днів з моменту поставки Товару.

Згідно видаткових накладних за №ЕР-1738 від 28.09.2020 покупцю було поставлено товар на суму 56 453,64 грн. у тому числі ПДВ на суму 9 408,94 грн.; згідно видаткової накладної за №ЕР -1739 від 28.09.2020 покупцю було поставлено товар на суму 2 612,00 грн. без ПДВ; згідно видаткової накладної за №ЕР -13558 від 22.12.2020 покупцю було поставлено товар на суму 2 612,00 грн. без ПДВ; згідно видаткової накладної за №ЕР -13558 від 22.12.2020 покупцю було поставлено товар на суму 33 169,98 грн. та 5 528,33 грн. ПДВ (а.с. 10-13).

Даний товар отриманий відповідачем, що стверджується наявними на вказаних вище накладних відтиск штампу та підписи уповноважених осіб Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОВОЛИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ" (а.с.10-13).

Згідно з положеннями статті 193 Господарського кодексу України, статей 526, 527, Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобов`язання.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно із ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Факт поставки і отримання товару відповідачем не заперечується.

Крім зазначеного, Відповідач визнав наявність заборгованості Гарантійним листом від 13.04.2021, про що зобов`язався сплатити борг в розмірі 94 847,62 грн. до 27.04.2021. (а.с.17).

Позивачем 24.03.2021 за №11-02/04/331-1 направлялася на адресу відповідача претензія про оплату заборгованості за поставлений товар.

На день розгляду справи основна сума основного боргу становить 94 847,62 грн.

Позивач просить суд стягнути з відповідача 1 316,49 грн. 3% річних за період з 21.02.2020 по 16.06.2021 та 5 531,96 грн. втрат від інфляції за період з 21.02.2020 по 16.06.2021

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд, перевіривши розрахунок нарахування 1 316,49 грн. 3% річних за період з 21.02.2020 по 16.06.2021 та 5 531,96 грн. втрат від інфляції за період з 21.02.2020 по 16.06.2021 за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ", встановив, що заявлені суми є підставним та підлягають до стягнення.

Щодо стягнення 5 858,47 грн. пені суд зазначає наступне.

За приписами ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Відповідно до частини шостої статті 232 ГК нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Наведеною нормою встановлено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін (постанова ВС у складі КГС від 10.09.2020№916/1777/19).

Відповідно до п.5.2 Договору у випадку несвоєчасної оплати Покупцем поставленого товару, останній сплачує Постачальнику пеню, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми поставленого Товару, за кожен день невиконання своїх зобов`язань.

Згідно розрахунку позивача сума пені склала 5 858,47 грн. .

Дані розрахунки перевірено судом та перераховано пеню з врахуванням подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, початку строку для нарахування пені та строку нарахування пені, а саме згідно перерахунку суду сума пені складає 5 858,47 грн., а тому є вірною і такою, що підлягає до стягнення з відповідача .

В силу положень ст. ст. 73 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 1, 3 ст. 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки спір до розгляду судом доведено з вини відповідача, то витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 2 270,00 грн. відповідно до ст. 129 ГПК України слід покласти на нього.

Керуючись ст. ст. 74, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -
вирішив:
1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВОВОЛИНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ" (45400, Волинська обл., м. Нововолинськ, вул. Луцька, 3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАНІДАС" (01015, м. Київ, вул. ДОБРОВОЛЬЧИХ БАТАЛЬЙОНІВ, 17 8) 107 554,54 грн. заборгованості з яких: 94 847,62 грн. основного боргу, 5 531,96 грн. - інфляційних втрат, 1 316,49 грн. - 3% річних, 5 858,47 грн. - пені та 2 270,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. ст. 255, 256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя М. С. Шум