ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/596/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Качура А.М.,

розглянув матеріали позовної заяви

за позовом: Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд"

до відповідача: фізичної особи - підприємця Баюн Наталії Володимирівни

про: стягнення в сумі 83 136,71 грн.

секретар судового засідання: Коваль С.М.

представники:

від позивача: Протопович А.Р.;

від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ

Приватне акціонерне товариства "Рівнебуд" звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовом до фізичної особи - підприємця Баюн Наталії Володимирівни про стягнення в сумі 83 136,71 грн. з яких: 78 249,60 грн. заборгованість з орендної плати, 2 659,42 грн. пені, 1 676,72 грн. інфляційні втрати, 550,97 грн. 3% річних.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позовні вимоги аргументовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного сторонами договору оренди №3 від 01 лютого 2021 року в частині повної та своєчасної сплати орендних платежів.

У зв`язку з простроченням сплати орендних платежів, позивач відповідно до пункту 8.1. договору нарахував відповідачу пеню, а також, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), нарахував інфляційні втрати та відсотки.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 26 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) представників сторін, судове засідання призначено на 26 серпня 2021 року.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, поштове повідомлення, що містило ухвалу суду про відкриття провадження у справі повернулось до суду з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Згідно з відомостями що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: 33028, Рівненська обл., місто Рівне, вулиця Щаслива, будинок 33/2. На зазначену адресу суд направив ухвалу про відкриття провадження у справі.

Водночас суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України (далі - ГПК України), не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із статтею 93 ЦК України та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає його місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Як унормовано пунктом сьомим статті 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, суд вважає, що було вжито належних та необхідних заходів для повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи.

Згідно з частиною 2 статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

У судовому засіданні 26 серпня 2021 року представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві та просив суд задоволити позов у повному обсязі.

МОТИВИ СУДУ ПРИ ПРИЙНЯТТІ РІШЕННЯ

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 лютого 2021 року між Приватним акціонерним товариством "Рівнебуд" (позивач, орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Баюн Наталією Володимирівною (відповідач, орендар) було укладено договір оренди №3 (надалі - договір).

Відповідно до предмету договору, орендодавець передає в тимчасове платне користування приміщення на 1 поверсі, кімнати № 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21 загальною площею 98,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Відінська,41.

Приміщення, що орендується надається орендарю для підприємницької діяльності (пункт 2.1. договору).

Згідно з умовами пункту 3.1. договору, термін оренди складає з моменту його підписання до 31 липня 2021 року.

Розмір орендної плати на місяць складає (з урахуванням ПДВ) 98,8 м2 х 132,00 грн =13 041,60 грн 60 коп. в т. ч. ПДВ 2 173 грн 60 коп. (пункт 4.1. договору).

Відповідно до пункту 4.2. договору, орендна плата сплачується в готівковому та безготівковому порядку на поточний рахунок орендодавця в термін не пізніше 5 числа поточного місяця.

За умовами пункту 5.2. договору, передача приміщення та майна, що орендується, здійснюється за актом здачі-приймання, підписання якого свідчить про фактичну передачу таких в оренду.

Відповідно до пункту 6.4.2 договору, орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі здійснювати орендні платежі.

За приписами пункту 8.1.1. договору, у випадку прострочення по сплаті орендних платежів пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Пунктом 11.3 договору передбачено, що якщо спір не може бути вирішений шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку за встановленою підвідомчістю та підсудністю такого спору, визначеному відповідним чинним законодавством України.

Вказаний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплено відтиском печатки позивача.

Об`єкт оренди передано орендарю 01 лютого 2021 року, про що свідчить акт приймання - передачі приміщення, відповідно до якого орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування приміщення на 1 поверсі, кімнати № 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21 загальною площею 98,8 кв.м., яке знаходиться за адресою м. Рівне, вул. Відінська, 41, що у свою чергу призвело до виникнення у останнього зобов`язання по здійсненні орендних платежів.

Однак, як зазначає позивач, відповідач взяте на себе зобов`язання по оплаті за оренду нежитлового приміщення виконував не належним чином.

На підтвердження користування приміщенням позивачем долучено до позовної заяви копії актів здачі - прийняття робіт (надання послуг), а саме: №ОУ-0000227 від 28 лютого 2021 року на суму 13 041,60 грн., №ОУ-0000323 від 31 березня 2022 року на суму 13 041,60 грн., №ОУ-0000451 від 30 квітня 2021 року на суму 13 041,60 грн., №ОУ-0000563 від 31 травня 2021 року на суму 13 041,60 грн., №ОУ-0000683 від 30 червня 2021 року на суму 13 041,60 грн., №ОУ-0000801 від 31 липня 2021 року на суму 13 041,60 грн. Дані документи були також надіслані ПАТ "Рівнебуд" на адресу відповідача цінним листом з описом вкладень від 19 липня 2021 року, про що свідчить копія квитанції "Укрпошта", наявна в матеріалах справи.

Окрім того, позивач з метою досудового врегулювання спору на поштову адресу відповідача надіслав претензію з вимогою оплатити заборгованість по договору оренди приміщення, однак вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

З наведених обставин встановлено, що спірні правовідносини за своїм змістом є майновими, договірними та стосуються надання послуг з оренди приміщення. Спірний характер правовідносин базується на тому, що позивач вважає свої права порушеними через невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати вартості наданих послуг.

Щодо позовних вимог в частини стягнення основної заборгованості суд врахував законодавство, що регулює договірні зобов`язання, зокрема правовідносини які виникають на підставі договору оренди приміщення.

Розглядаючи даний спір суд застосовує наступні норми права.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3 статті 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) передбачено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормами частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з положеннями статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 762 ЦК України встановлено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з визначеннями статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з положеннями статті 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно з нормами частини 4 статті 286 ГК України строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

На підставі зазначених норм законодавства та встановлених обставин справи, суд робить висновок, що заявлені вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості в розмірі 78 249,60 грн. обґрунтовані та мають бути задоволені.

У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, позивач нарахував та заявив до стягнення 3 відсотки річних в сумі 550,97 грн. та 1 676,72 грн. інфляційних втрат.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.

Окрім цього, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Також, зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19) .

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд визнав його законним та обґрунтованим. А відтак позовні вимоги в частині стягнення 3 відсотки річних в сумі 550,97 грн. грн., та 1 676,72 грн. інфляційних втрат мають бути задоволені.

Окрім того, враховуючи зазначені прострочення у розрахунках за договором, позивач просить стягнути з відповідача пеню за нездійснення своєчасної оплати по договору оренди нежитлового приміщення в сумі 2 659,42 грн. Нарахування пені за таких умов передбачено пунктом 8.1.1. договору.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як передбачено пунктом 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частин 1, 2 статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Cуд здійснив перерахунок нарахованої позивачем пені та робить висновок, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 2 659,42 грн. пені є законними, обґрунтованими та такими, що мають бути задоволені.

Відповідно до приписів частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з вимогами статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Також, згідно з нормами статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Правилами статті 13 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Висновки суду

За висновком суду були встановлені обставини щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача 83 136,71 грн., з яких: 78 249,60 грн. основної заборгованості, 550,97 грн. 3% річних, 1 676,72 інфляційних втрат та 2659,2 грн. пені. А тому вказані вимоги є законними, відповідачем не спростованими, а отже такими, що мають бути задоволені.

Розподіл судових витрат

Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з правилами частини 9 статті 129 ГПК України, у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, суд вважає, що судові витрати позивача в частині сплаченого судового збору в розмірі 2 270,00 грн. необхідно покласти на відповідача.

Крім того, позивачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу.

Приписами статті 126 ГПК України унормовано, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до статті 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В якості доказів понесення судових витрат позивачем долучено до позовної заяви договір про надання правничої допомоги №01/21 від 16 липня 2021 року та надано акт здачі приймання робіт (надання послуг) від 26 серпня 2021 року та рахунок - фактура №1 від 26 серпня 2021 року.

Згідно з актом здачі приймання робіт (надання послуг) сторони погодили розмір гонорару за належне надання послуг в сумі 6 250,00 грн.

З аналізу статті 129 ГПК України видно, що за результатами розгляду спору суд може розподілити не лише судові витрати, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, але й витрати, які на час розгляду ще не сплачені, але мають бути сплачені стороною.

Суд встановив, що докази щодо розміру судових витрат які мають бути сплачені позивачем подані в межах строків встановлених статтею 129 ГПК України.

Оцінивши докази, надані у підтвердження судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

За приписами статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково (аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Суд враховує п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009, яким передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд встановив, що позивач надав суду договір про надання правової допомоги від 16 липня 2021 року за предметом якого адвокат зобов`язується надавати позивачу юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з положеннями статті 126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Згідно з правилами статті 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Позивач зазначені правила дотримав та вказав у позові попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат в сумі 6 250,00 грн.

Водночас згідно з нормами частини 6 статті 126 ГПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Проте, відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат позивача на оплату правничої допомоги, не навів доводів та доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторін тощо.

За таких умов загальна сума витрат позивача на адвокатські послуги складає 6 250,00 грн., що на думку суду, не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Такі витрати відповідають критеріям реальності, розумності, співмірності та обґрунтованості.

Суд, керуючись правилами частини 9 статті 129 ГПК України, вирішив покласти на відповідача судові витрати повністю. Отже витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 250,00 грн., мають бути стягнуті з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Баюн Наталії Володимирівни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнебуд" (33014, м. Рівне, вул. С.Бандери, 41 ) 78 249 (сімдесят вісім тисяч двісті сорок дев`ять) грн. 60 коп. основного боргу, 2 659 (дві тисячі шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 42 коп. пені, 1 676 (одна тисяча шістсот сімдесят шість) грн. 72 коп. інфляційних трат, 550 (п`ятсот п`ятдесят) грн. 97 коп. 3 відсотки річних, 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору та 6 250 (шість тисяч двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач (Стягувач): Приватне акціонерне товариство "Рівнебуд" (33014, м. Рівне, вул. С.Бандери, 41 ).

Відповідач (Боржник): Фізична особа-підприємець Баюн Наталія Володимирівна ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.ч. 1, 2 ст 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено та підписано 30 серпня 2021 року.

Суддя Качур А.М.