ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"11" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/429/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребна К.Ф.

при секретарі судового засідання Арзуманян В. А.

розглянувши справу №916/429/21

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14, ) в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна пл. 1, )

до відповідача Благодійної організації Благодійний фонд Вячеслава Крука ПІВДЕННА СТОЛИЦЯ (65016, м. Одеса, пров. Ванний, 3, )

про стягнення 78 704,84грн.

Представники сторін:

від позивача - Ахмадулліна В.Р., самопредставництво

від відповідача - Главацький Ю.А., ордер № 447852, дата видачі : 14.04.21;

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Благодійної організації Благодійний фонд Вячеслава Крука ПІВДЕННА СТОЛИЦЯ про стягнення 79 960,68грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором оренди №121-П-ОДФ-13 від 23.09.2013р. нерухомого майна, що належить до державної власності, щодо повної та своєчасної сплати орендної плати балансоутримувачу.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 24.02.2021р. було відкрито провадження по справі №916/429/21, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 26.04.2021р. справу №916/429/21 вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням.

Ухвалою суду від 11.05.2021р. провадження у справі №916/429/21 було зупинено до перегляду Верховним Судом у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №910/11131/19.

24.05.2021р. до суду від Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) надійшло клопотання про поновлення провадження по справі №916/429/21.

Ухвалою суду від 03.06.2021р. провадження по справі було поновлено із призначенням до розгляду в судовому засіданні.

Ухвалою господарського суду від 05.07.2021р. підготовче засідання було закрито, розгляд справи призначено по суті в засіданні суду.

11.05.2021р. зв вх. №12535/21 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, згідно якого останній позовні вимоги не визнає вважає їх необґрунтованими, безпідставними в зв`язку з чим в задоволені позову просить суд відмовити повністю.

Судом після повернення з нарадчої кімнати, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

23.09.2013р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець) та Благодійною організацією Благодійний фонд В`ячеслава Крука Південна столиця (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі договір), згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення на 3-му рівні Одеського морського вокзалу, інв.№ 073000, реєстровий №01125666.1.АААІГА987, загальною площею 52,00 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6, (далі майно), що обліковується на балансі Державного підприємства Адміністрація морських портів України (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ Консалтингова компанія Бюро оцінки Стефанович станом на 30 червня 2013р. і становить 441 820,00грн.

Згідно п. 1.2 договору майно передається в оренду з метою розміщення громадської організації (розміщення громадських організацій на площі, що не використовується для провадження підприємницької діяльності і становить: не більше як 50 кв. метрів) - 50 кв.м.; розміщення громадської організації на площі, не використовується для провадження підприємницької діяльності і становить: понад 50 кв. метрів - 2 кв.м.

Відповідно до п. 2.1 договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передавання майна.

На виконання умов договору Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області 23.09.2013р. за актом приймання-передавання державного нерухомого майна передало в строкове платне користування нежитлові приміщення на 3-му рівні Одеського морського вокзалу, інв.№073000, реєстровий №01125666.1.АААІГА987, загальною площею 52,00 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6, (далі майно), що обліковується на балансі Державного підприємства Адміністрація морських портів України (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ Консалтингова компанія Бюро оцінки Стефанович станом на 30 червня 2013р. і становить 441 820,00грн.

Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою КМ України від 04.10.95р. № 786 (зі змінами) та становить без ПДВ за базовий місяць оренди (липень 2013р.) 1 160,04 грн. (п.3.1 договору).

За умовами п. 3.3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики її розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 3.4 договору).

Згідно п. 3.5 договору орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30% щомісяця не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених КМ України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

У разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передачі включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку спалити заборгованість за орендною платою, у повному обсязі, якщо така виникла, ураховуючи санкції, до державного бюджету балансоутримувачу (п.3.11 договору).

30.03.2016р. сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди від 23.09.2013р., яким п.1.1. договору викладено в такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: приміщення 7 рівня будинку морвокзалу, інв.№073000, /далі - майно/, площею 32,10 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6, що перебуває на балансі ДП Адміністрація морських портів України /Адміністрація Одеського морського порту/ /далі - балансоутримувач/, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ КК Бюро оцінки Стефанович станом на 30.06.2013р. і становить 272 738,88 грн.

Пункт 3.1. договору оренди викладено в такій редакції: Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою КМУ від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями) становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2015р.: 2855,64грн.

Пункт 10.1. договору оренди доповнити реченням такого змісту: Продовжити термін дії цього договору до 23.09.2016р. включно.

30.03.2016р. регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській області за актом приймання-передавання державного нерухомого майна передало в строкове платне користування приміщення 7 рівня будинку морвокзалу, інв.№073000, (далі - майно), площею 32,10 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6, що перебуває на балансі ДП Адміністрація морських портів України (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ КК Бюро оцінки Стефанович станом на 30.06.2013р. і становить 272 738,88 грн.

Позивач вказує, що відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 р., яке набрало законної сили 11.12.2019 р. у справі за № 916/2078/19 з Благодійної організації «Благодійний фонд Вячеслава Крука «Південна Столиця» до Державного бюджету України стягнуто заборгованість на загальну суму 6 247,51 грн, розірвано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.09.2013 р., укладений між Орендарем та Орендодавцем, виселено Благодійну організацію Благодійний фонд Вячеслава Крука «Південна Столиця» з займаного орендованого приміщення державної власності, а саме: нежитлових приміщень на 7 рівня будинку морвокзалу, загальною площею 32,10 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Приморська 6, що перебуває на балансі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту)

Отже, за посиланнями позивача, договір вважається розірваним 11.12.2019р., проте до теперішнього часу майно не було повернене балансоутримувачу та всупереч умовам договору, балансоутримувачем не сплачені платежі за оренду у серпні, жовтні, листопаді та грудні 2019р. на загальну суму 6 127,31грн.

Крім того, як зазначає позивач відповідно до п. 3.11. Договору Орендар повинен сплатити Балансоутримувачу орендну плату за період з 11 грудня 2019 р. по 31 грудня 2020 р. на загальну суму 23 794,16 грн.

Окрім того, з урахуванням положень ст. 785 Цивільного кодексу України, за розрахунком Позивача, Орендар повинен сплатити Балансоутримувачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування майном за час прострочення повернення його Балансоутримувачу за період з 11.12.2019 р. по31.12.2020 р. включно, яка становить 47 827,53грн.

З метою погашення заборгованості Позивачем висувалися вимоги в досудовому порядку до Відповідача щодо необхідності сплати платежів за договором, а саме була виставлена претензія № 2474/19-03-09/Вих/19 від 16.10.2020 р. про необхідність сплати заборгованості, яка була залишення останнім без відповіді та задоволення.

Пунктом 8.2 договору визначено, що орендодавець та балансоутримувач мають право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору, стягнення збитків по заборгованості з орендної плати, пені, неустойки, його розірвання в разі погіршення стану об`єкта оренди, а також його втрати (повної або часткової) внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Також, відповідно до п.8.2 договору та положень ст. 625 Цивільного кодексу України, Позивачем Відповідачу було нараховано пеню в сумі 731,21грн., 3%річних в розмірі 224,63грн.

Отже, посилаючись на вищенаведені обставини, Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) звернулось до господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч.1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.6 ст. 283 ГК України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України).

За вимогами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Як встановлено судом, 23.09.2013р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (орендодавець) та Благодійною організацією Благодійний фонд В`ячеслава Крука Південна столиця (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності (надалі договір), згідно з яким орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення на 3-му рівні Одеського морського вокзалу, інв.№ 073000, реєстровий №01125666.1.АААІГА987, загальною площею 52,00 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6, (далі майно), що обліковується на балансі Державного підприємства Адміністрація морських портів України (далі балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ Консалтингова компанія Бюро оцінки Стефанович станом на 30 червня 2013р. і становить 441 820,00грн.

Та в подальшому, 30.03.2016р. сторонами укладено договір про внесення змін до договору оренди від 23.09.2013р., яким п.1.1. договору викладено в такій редакції: орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно, а саме: приміщення 7 рівня будинку морвокзалу, інв.№073000, /далі - майно/, площею 32,10 кв.м., яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6, що перебуває на балансі ДП Адміністрація морських портів України /Адміністрація Одеського морського порту/ /далі - балансоутримувач/, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку, що була проведена ТОВ КК Бюро оцінки Стефанович станом на 30.06.2013р. і становить 272 738,88 грн.

Частинами першою та шостою статті 283 ГК України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 5.3. Договору Орендар зобов`язався своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до п. 3.1. Договору орендна в редакції договір про внесення змін від 30.03.2016р. орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженою КМУ від 04.10.1995р. №786 (зі змінами та доповненнями) становить без урахування ПДВ за базовий місяць розрахунку грудень 2015р.: 2855,64грн.

Згідно з п. 3.3. Договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

Згідно з п. 3.5. Договору орендна плата перераховується Орендарем до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30 % щомісячно не пізніше 12-го числа місяця, наступного за звітним місяцем.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 р., яке набрало законної сили 11.12.2019 р. у справі за № 916/2078/19 з Благодійної організації «Благодійний фонд Вячеслава Крука «Південна Столиця» до Державного бюджету України стягнуто заборгованість на загальну суму 6 247,51 грн, розірвано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.09.2013 р., укладений між Орендарем та Орендодавцем, виселено Благодійну організацію Благодійний фонд Вячеслава Крука «Південна Столиця» з займаного орендованого приміщення державної власності, а саме: нежитлових приміщень на 7 рівня будинку морвокзалу, загальною площею 32,10 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Приморська 6, що перебуває на балансі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту).

Звертаючись з відповідним позовом до суду позивач серед іншого просить суд стягнути з відповідача 29 921,47 грн. основний борг з орендної плати, в т.ч. 6 127,31 грн. борг з орендної плати, який виник у період серпень, жовтень, листопад та грудень 2019р., тобто у період дії договору оренди нерухомого майна №121-П-ОДФ-13 від 23.09.2013р., та 23 794,16 грн. борг з орендної плати, який виник у період з 11.12.2019р. по 31.12.2020р., тобто у період після розірвання договору нерухомого майна №121-П-ОДФ-13 від 23.09.2013р. рішенням господарського суду Одеської області Одеської області від 14.11.2019р. у справі №916/2078/19.

Перевіривши наведений позивачем розрахунок заборгованості з орендної плати в сумі 6 127,31грн. який виник у період серпень, жовтень, листопад та грудень 2019р., тобто у період дії договору оренди нерухомого майна №121-П-ОДФ-13 від 23.09.2013р. суд відзначає його правильність в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 23 794,16 грн. боргу з орендної плати, який виник у період з 11.12.2019р. по 31.12.2020р., тобто у період після розірвання договору нерухомого майна №121-П-ОДФ-13 від 23.09.2013р. рішенням господарського суду Одеської області Одеської області від 14.11.2019р. у справі №916/2078/19 суд відмовляє в її задоволенні з огляду на наступне.

У частині першій статті 284 ГК України законодавець як істотні умови договору оренди, визначив, зокрема, строк, на який укладається договір оренди; орендну плату з урахуванням її індексації; умови повернення орендованого майна або викупу.

За частиною першою статті 773 ЦК України на наймача покладений обов`язок користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Частиною першою статті 763 ЦК України встановлене загальне правило, за яким договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічні за змістом положення містить частина четверта статті 284 ГК України, відповідно до якої строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 ГК України).

Виняток з наведеного правила передбачено частиною першою статті 764 ЦК України, відповідно до якої в разі якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму ЦК України.

Частиною першою статті 785 ЦК України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Аналогічні положення містив Закон України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції Закону України від 10.04.1992 № 2269-XII (далі - Закон про оренду) до втрати ним чинності з 01.02.2020 (у зв`язку з введенням в дію з 01.02.2020 Закону України від 03.10.2019 № 157-IX "Про оренду державного та комунального майна"). Закон про оренду регламентував умови та порядок використання державного та комунального майна шляхом передачі його в оренду.

За змістом наведених норм із закінченням строку договору найму (оренди) (далі - Договір), на який його було укладено, за наявності заперечень наймодавця щодо подальшого користування наймачем майном, Договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії Договору є невиконанням зобов`язання за цим Договором, що має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо), однак не зумовлює продовження дії (чинність) Договору в цілому або тих його умов, що не були виконані (неналежно виконані) стороною (сторонами).

Пунктом 10.6 договору встановлено, що чинність договору припиняється внаслідок, зокрема за рішенням суду.

Судом становлено, що договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.09.2013 р. був розірваний за рішенням суду від 14.11.2019 р., яке набрало законної сили 11.12.2019 р. у справі за № 916/2078/19.

Частиною першою статті 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до частини першої статті 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

За змістом наведених норм, з урахуванням висновку, викладеного вище, Договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії Договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами Договору; а припинення Договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.

Користування майном за Договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами Договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України, статей 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за Договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії Договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

З урахуванням викладеного Суд доходить висновку, що користування майном після припинення Договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами Договору, що припинився, суперечить змісту правовідносин за Договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 ЦК України).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021р. по справі №910/11131/19

За результатами розгляду справи судом встановлено, що відповідач порушив виконання своїх грошових зобов`язань перед позивачем за договором договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.09.2013 р., що зумовило нарахування останнім пені в сумі 731,21грн.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Пунктом 8.2 договору визначено, що орендодавець та балансоутримувач мають право виступати з ініціативою щодо внесення змін до цього договору, стягнення збитків по заборгованості з орендної плати, пені, неустойки, його розірвання в разі погіршення стану об`єкта оренди, а також його втрати (повної або часткової) внаслідок невиконання або неналежного виконання умов цього договору.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок суми пені в сумі 731,21грн. за порушення грошових зобов`язань перед позивачем за договором договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.09.2013р. суд відзначає його правильність та обґрунтованість, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно абз.5, 6 п.2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012р. №01-06/928/2012 „Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові... Тієї ж позиції дотримується ВСУ у постановах від 04.07.2011 по справі №13/210/10, від 12.09.2011р. по справі № 6/433-42/183 та ВГСУ у постанові від 16.03.2011 по справі № 11/109.

Позивачем було нараховано три відсотки річних в розмірі 224,63грн. Розглянувши наданий позивачем розрахунок трьох відсотків річних за прострочення виконання відповідачем прийнятих на себе грошових зобов`язань, суд доходить висновку, що вказаний розрахунок було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Благодійної організації Благодійний фонд Вячеслава Крука ПІВДЕННА СТОЛИЦЯ трьох відсотків річних в сумі 224,63грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо вимоги про стягнення з Відповідача 47 837,53грн неустойки суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, відповідно до рішення Господарського суду Одеської області від 14.11.2019 р., яке набрало законної сили 11.12.2019 р. у справі за № 916/2078/19 з Благодійної організації «Благодійний фонд Вячеслава Крука «Південна Столиця» до Державного бюджету України стягнуто заборгованість на загальну суму 6 247,51 грн, розірвано договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.09.2013 р., укладеного між Орендарем та Орендодавцем, виселено Благодійну організацію Благодійний фонд Вячеслава Крука «Південна Столиця» з займаного орендованого приміщення державної власності, а саме: нежитлових приміщень на 7 рівня будинку морвокзалу, загальною площею 32,10 кв.м., що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Приморська 6, що перебуває на балансі Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Одеського морського порту).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, встановлені рішенням господарського суду Одеської області від 14.11.2019 р. по справі № 916/2078/19, що набрало законної чинності 11.12.2019 р., обставини в силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України є преюдиціальними для господарського суду під час розгляду даної справи, а тому не підлягають доказуванню, зокрема, факт припинення орендних правовідносин між сторонами у зв`язку з розірванням договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 23.09.2013 р. та виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення об`єкту оренди позивачу з моменту набрання рішенням суду законної чинності.

Згідно зі ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Умовами п. 10.6 Договору сторони визначили, що дія договору оренди припиняється, зокрема, достроково за згодою сторін або за рішенням господарського суду; в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Положеннями п. 10.9 договору визначено, що у разі припинення або розірвання цього Договору, Майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання Орендарем та Орендодавцем акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складення акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендодавця.

Як з`ясовано судом в порушення вимог закону та договору орендар не передав позивачу займане приміщення за актом приймання-передачі після розірванням договору за рішенням суду.

При цьому слід зазначити, що чинним законодавством передбачено відповідальність наймача за невиконання обов`язку щодо своєчасного повернення об`єкту оренди. Так, в силу положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та факт невиконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення орендованого приміщення негайно після припинення договору 11.12.2019 р., як це передбачено ч. 1 ст. 785 ЦК України, господарський суд вважає, що позивачем правомірно здійснено розрахунок неустойки в сумі 47 827,53гнрн. згідно наданого позивачем розрахунку неустойки, в зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з огляду на наступне.

Так, заперечуючи проти позову Відповідач вказував що повинен бути звільнений від плати за користування майном на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, відповідно до якої наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Суд відповідні посилання відповідача оцінює критично. Так, Верховний Суд у справах № 914/2264/17, № 914/1248/18, № 914/70/18 визначив, що норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. Верховний Суд констатує, що для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою звільнення від сплати орендної плати є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Позивач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за ці обставини.

В той же час, відповідач порушив умови Договору щодо своєчасної сплати орендної плати, крім того мав доступ до орендованого майна та користувався ним у спірний період, а отже ч. 6 ст.762 ЦК України не підлягає застосуванню.

Також з матеріалів справи вбачається що за спірний період, Орендар використовував комунальні послуги під час користування орендованим майном. За вказаними Договорами, відповідно до оборотно-сальдових відомостей ОФ ДП «АМПУ» та виставлених ОФ ДП «АМПУ» рахунків, БО "БФ В. Крука "Південна столиця" нараховувалася плата за комунальні послуги, яка була сплачена у повному обсязі.

Отже, посилання відповідача щодо неможливості користування приміщенням у весь період, за який Позивачем нарахована заборгованість, є безпідставним та не обґрунтованим.

Крім того, в матеріалах справи наявний Акт обстеження об`єктів нерухомого майна пасажирського комплексу, що знаходяться у користуванні Благодійної організації «Благодійний фонд Вячеслава Крука «Південна столиця» згідно договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 121-ГІ-ОДФ-13 від 23.09.2013 р. (обліковий номер 44)(далі - Акт) в якому встановлено, що станом на 13.11.2020 р. Відповідач користується орендованим майном для провадження своєї діяльності. Також до зазначеного Акту додано фотофіксацію користування орендованим майном, а саме наявність меблів, інвентарю, устаткування та осіб, що не є працівниками ОФ ДП «АМПУ». Інші заперечення відповідача не спростовують висновків, до яких дійшов суд.

При цьому, суд звертає увагу сторін на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЧ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів… мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суду обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЕСПЧ від 10.02.2010р.у справі "Серявін та інші проти України".

У відповідності до частини першої статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи, проте враховуючи відомому в стягнення заборгованості з орендної плати після закінчення строку дії договору, підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14, ) в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна пл. 1, ) до Благодійної організації Благодійний фонд Вячеслава Крука ПІВДЕННА СТОЛИЦЯ (65016, м. Одеса, пров. Ванний, 3, ) задовольнити частково.

2. Стягнути з Благодійної організації Благодійний фонд Вячеслава Крука ПІВДЕННА СТОЛИЦЯ (65016, м. Одеса, пров. Ванний, 3, ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (01135, м. Київ, пр-т Перемоги, 14, ) в особі Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Одеського морського порту) (65026, м. Одеса, Митна пл. 1, ) заборгованість з орендної плати в сумі 6 127 (шість тисяч сто двадцять сім)грн. 31коп., пеню в сумі 731 (сімсот тридцять одна)грн. 21коп., 3%річних в розмірі 224 (двісті двадцять чотири)грн. 63коп., неустойку в сумі 47 827 (сорок сім тисяч вісімсот двадцять сім)грн. 53коп. та судовий збір 1558 (одна тисяча п`ятсот п`ятдесят вісім)грн. 86коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 25 серпня 2021 р.

Суддя К.Ф. Погребна