ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2021 р. Справа№ 910/610/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Зубець Л.П.

при секретарі судового засідання Позюбан А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Бізнес» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021

у справі № 910/610/21 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шатро Інтеріор Констракшн»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Бізнес»

про стягнення 536 350,13 грн,

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шатро Інтеріор Констракшн» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Бізнес» про стягнення 536 350,13 грн, у тому числі: 498 371,60 грн - основного боргу, 16 116,43 грн - інфляційних втрат, 17 489,68 грн - штрафних санкцій та 4 372,42 грн - 3% річних, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором підряду №SG8219 від 03.01.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/610/21 позов ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Смарт-Бізнес» на користь ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» основний борг у розмірі 498 371, 60 грн, пеню в сумі 23 060, 51 грн, 3% річних у розмірі 5 765, 13 грн, інфляційні втрати в сумі 22 804,77 грн та 8 250, 00 грн - судового збору.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд, встановивши наявність обставин порушення відповідачем договірних зобов`язань в частині оплати вартості виконаних підрядником робіт, керуючись ст. ст. 525, 610, 614, 625, 837-864 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 218 ГК України, дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ТОВ «Смарт-Бізнес» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/610/21 та ухвалити нове, яким в частині задоволених позовних вимог ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» до ТОВ «Смарт-Бізнес» відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі неповно з`ясування усіх обставин справи з невірним застосуванням норм матеріального права. Так, відповідач наполягає на тому, що судом першої інстанції не було належним чином досліджені додатки до договору - додаток № 1 «Договірна ціна до договору» та додаток № 2 «Графік фінансування та виконання робіт». При цьому сторона зазначає, що позивачем значно перевищено вартість робіт, погоджених сторонами в додатку № 1. Додаткових угод щодо зміни ціни договору в порядку п. п. 1.4, 2.2 договору не укладалось. Також відповідач вказує на те, що між сторонами підписані акти здачі-приймання виконаних робіт на загальну суму 3 109 977,24 грн, проте остаточного-кінцевого акта по виконаним роботам не підписано. У зв`язку з цим, на думку апелянта, вказані акти не можуть вважатися належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами розрахованої позивачем суми заборгованості та не породжують у відповідача обов`язку щодо їх оплати. За доводами апелянта, місцевим господарським судом необґрунтовано відмовлено у зупиненні провадження у справі до надання відповідачем висновку будівельно-технічної експертизи щодо вартості виконаних позивачем робіт.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2021, апеляційна скарга у справі № 910/610/21 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Мартюк А.І., Зубець Л.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2021 поновлено ТОВ «Смарт-Бізнес» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Смарт-Бізнес» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/610/21; розгляд справи призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні; запропоновано учасникам судового процесу подати відзив, заперечення на апеляційну скаргу та інші заяви/клопотання протягом 10 днів з дня отримання даної ухвали; зупинене дію рішення.

Від ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Крім того, позивачем подано клопотання про поновлення строків для подання відзиву на апеляційну скаргу, яке обґрунтовано тим, що стороні позивача стало відомо про відкриття апеляційного провадження у даній справі 13 травня 2021, після ознайомлення з відповідним текстом ухвали через електронну систему «Реєстр судових рішень України».

Розглянувши вказане клопотання, з врахуванням того, що на адресу суду апеляційної інстанції відділенням поштового зв`язку повернуто рекомендований конверт з ухвалою суду від 20.04.2021, що надсилався на адресу позивача, а також з огляду на подання стороною відповідної заяви по суті спору до відкриття першого судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу чим досягається дотримання принципу рівності усіх учасників справи перед законом і судом та забезпечення процесуальних прав позивача на висловлення своєї правової позиції щодо пред`явлених вимог апеляційної скарги.

Заперечуючи проти доводів апелянта, позивач зазначає, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного з`ясування усіх обставин справи з дотриманням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Так позивач зазначає, що умовами п. 2.1 договору передбачено, що фактична вартість робіт складає сумарну вартість актів виконаних робіт підписаних обома сторонами, а у відповідності до п. п. 6.1, 6.2 договору підписаний сторонами акт приймання виконаних робіт є підставою для оплати цих робіт. У зв`язку з цим, позивач зазначає, що оскільки відповідачем згідно актів здачі-приймання виконаних робіт № 1-11 прийнято без зауважень та заперечень роботи на загальну суму 3 109 977,44 грн, яка була частково оплачена замовником, у ТОВ «Смарт-Бізнес» наявний обов`язок здійснити оплату прийнятих робіт. Крім того, про визнання відповідачем заборгованості також свідчить підписаний між сторонами акт звіряння взаємних розрахунків станом на 31.12.2020.

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку із задоволенням відповідних клопотань відповідача. В судовому засіданні 12.08.2021 оголошено перерву до 16.08.2021 у зв`язку з наданням новому представнику відповідача можливості ознайомитися з матеріалами справи.

В судовому засіданні 16.08.2021 представниками відповідача заявлено усне клопотання про зупинення апеляційного провадження у даній справі до результатів розгляду справи № 910/11338/21 та клопотання про залучення до матеріалів справи висновку експерта.

Колегія суддів, розглянувши вказані клопотання, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, відмовляє в їх задоволенні, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України передбачено обов`язок суду зупинити провадження у справі у випадку об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному конкретному випадку з`ясовує як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, і чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаною з даною справою є така інша справа, у якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання і оцінку доказів у даній справі, в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості; обмеженість предметом позову; неможливість розгляду тотожної справи певної черговості розгляду вимог тощо.

З наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали Господарського суду міста Києва від 02.08.2021 у справі № 910/11338/21 вбачається, що ТОВ «СМАРТ-БІЗНЕС» звернулось до місцевого господарського суду з позовом до ТОВ «ШАТРО ІНТЕРІОР КОНСТРАКШН» про стягнення 518 870, 60 грн в рахунок відшкодування збитків, 69 972, 04 грн інфляційних втрат та 29 341, 07 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору підряду № SG8219 від 03.01.2019, що виразилось у порушенні строків виконання робіт та збільшенні кошторису. Враховуючи, що відповідач станом на жовтень 2020 року припинив виконання робіт, не виконавши їх в повному обсязі, що унеможливлює використання об`єкта, позивач просить стягнути з відповідача суму збитків, яка складає вартість ремонтно-будівельних робіт для завершення робіт за договором підряду № SG8219 від 03.01.2019, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат.

Беручи до уваги те, що предметом спору у вищенаведеній справі є встановлення обставин наявності/відсутності підстав для відшкодування замовнику збитків, що були завданні невиконанням договору підряду в повному обсязі, тоді як, у цій справі вирішується спір про стягнення заборгованості за вже виконані та прийняті відповідачем підрядні роботи, судова колегія приходить до висновку, що апелянтом не наведено достатніх мотивів доцільності зупинення провадження у даній справі, як щодо об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення справи №910/11338/21, так і стосовно того, що зібрані по справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Відносно залучення до матеріалів справи нових доказів, що не були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції судова колегія зазначає, що відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Отже, виходячи із правового аналізу чинних норм процесуального законодавства, за загальним правилом апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим господарським судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому господарському суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об`єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому господарському суду. Обмеження права на подання доказів в суд апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов`язків по доказуванню в суді першої інстанції.

Так, обґрунтовуючи неможливість подання до суду першої інстанції доказів, що не були предметом дослідження під час розгляду спору, відповідач посилається на те, що висновок експертизи був отриманий стороною вже після прийняття оскаржуваного рішення.

Однак наведені обставини неможливості подання доказів в суді першої інстанції не можуть бути кваліфіковані судовою колегією як такі, що об`єктивно не залежали від відповідача, оскільки звернення товариства з відповідним запитом до експерта лише у лютому 2021 залежало виключно від суб`єктивної поведінки сторони та не може свідчити про наявність перешкод у вчиненні ТОВ «Смарт-Бізнес» дій із збирання доказів і вчасного їх подання на розгляд суду.

Представники відповідача в судовому засіданні 16.08.2021 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в судовому засіданні 16.08.2021 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги в межах викладених скаржником доводів та вимог, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 03.01.2019 між ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» (підрядник за договором, позивач у справі) та ТОВ «Смарт-Бізнес» (замовник за договором, відповідач у справі) укладено договір підряду № SG8219, відповідно до якого підрядник зобов`язався на власний ризик, своїми силами і засобами, виконати комплекс ремонтно-оздоблювальних робіт на об`єкті будівництва замовника за адресою: м. Київ, вул. Польова, 21, корпус Б офісні приміщення, 2 поверх, а замовник зобов`язався прийняти виконані роботи та оплатити їх вартість.

Згідно п. 1.2. договору підрядник зобов`язався виконати роботи, передбачені даним договором та додатками до нього, у повному обсязі, у встановлені строки та передати їх замовнику шляхом підписання сторонами актів виконаних робіт.

Пунктом 1.3. договору встановлено, що замовник зобов`язався прийняти виконані роботи, передбачені даним договором на підставі актів прийому виконаних робіт, та оплатити їх у повному обсязі, відповідно до умов цього договору, додаткових угод та додатків до них.

В п. 1.5. договору сторонами погоджено, що замовник передає підрядникові фронт робіт та проектну (технічну) документацію для виконання робіт підрядником за умовами договору.

Відповідно до п. 2.1., п. 2.2. договору загальна орієнтовна вартість робіт по даному договору визначається сумою договірних цін, що є додатками до додаткових угод, які укладаються на кожен етап робіт. Фактична вартість робіт складає сумарну вартість актів виконаних робіт підписаних обома сторонами. Загальна вартість робіт є динамічною і може переглядатись сторонами в зв`язку зі змінами проектної (технічної) документації, збільшення або зменшення, за ініціативою замовника, об`ємів та/або строків виконання робіт (за умови узгодження такої зміни замовником), зміни кількості, номенклатури, вартості матеріалів.

У відповідності до п. 2.3. договору договірна ціна може бути переглянута сторонами виключно шляхом укладення та підписання уповноваженими представниками сторін додаткових угод до цього договору. Фактична вартість виконаних робіт за даним договором буде складатись з суми вартостей всіх актів приймання виконаних робіт, підписаних сторонами.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що загальна ціна робіт за даним договором включає в себе всі витрати підрядника на придбання будівельних матеріалів та використання обладнання, які необхідні для виконання робіт, зазначених в п. 1.1. цього договору та плату за фактично виконані підрядником роботи; а також всі та будь-які інші витрати, що мають бути понесені підрядником у зв`язку із виконанням ним договору.

Сторони в п. 6.1. договору погодили, що здавання-приймання робіт проводиться щомісячно, шляхом підписання актів приймання виконаних робіт уповноваженими представниками сторін. Підписаний сторонами акт приймання виконаних робіт є підставою для оплати виконаних робіт.

По завершенню всіх робіт підрядник передає замовнику результати виконаних робіт, а також остаточний акт приймання-передачі комплексу виконаних робіт (п. 6.2. договору).

Відповідно до п. 8.6. договору, у випадку порушення замовником термінів оплати, згідно з п. 4.2. договору, замовник сплачує підряднику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період прострочення, за кожен день прострочки від суми невиконаного в строк грошового зобов`язання. Незважаючи на інше, зазначене у договорі, положення п. 8.6. не розповсюджується на прострочення замовником виконання зобов`язання щодо сплати будь-яких авансових платежів.

Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 11.1. цього договору та діє до 31.12.2018, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором кожною із сторін (п. 11.3. договору).

Крім того, між сторонами підписані додатки № 1 та № 2 до цього договору: «Договірна ціна №1 на виконання ремонтно-оздоблювальних робіт в офісних приміщеннях за адресою: м. Київ, вул. Польова, 21, корпус Б, 2-й поверх» та «Графік фінансування та виконання робіт», в яких сторони погодили, що договірна ціна договору становить 2 600 818,14 грн з ПДВ, а також графік фінансування.

На виконання умов договору позивачем виконано, а відповідачем прийнято роботи на загальну суму 3 109 977,44 грн, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт № 1-11.

У зв`язку з тим, що замовник за виконані роботи розрахувався частково, 30.12.2020 ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» направлено відповідачу претензію щодо погашення заборгованості в сумі 498 371,60 грн згідно договору підряду № SG8219 від 03.01.2019.

Оскільки вказана вимога не була задоволена відповідачем, ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» пред`явлено позов у даній справі про стягнення з ТОВ «Смарт-Бізнес» заборгованості за договором підряду в сумі 498 371,60 грн, крім того, на яку нараховано пеню за загальний період прострочення з 29.09.2020 по 13.01.2021 у розмірі 23 060,51 грн, 3% річних в сумі 5 765,13 грн та інфляційні втрати у розмірі 22 804,77 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Дослідивши зміст договору № SG8219 від 03.01.2019, який укладений між ТОВ «Шатро Інтеріор Констракшн» та ТОВ «Смарт-Бізнес», колегія суддів встановила, що даний правочин за своєю правовою природою є договором підряду, правове регулювання якого здійснюється за правилами Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Як вбачається з наявних в матеріалах справи документів, на виконання умов договору підрядником виконано, а замовниками прийнято роботи, що підтверджується актами здачі-приймання виконаних робіт № 1 від 26.04.2019 на суму 345 960,03 грн; № 2 від 26.04.2019 на суму 544 990,27 грн; № 3 від 26.04.2019 на суму 389 540,25 грн; № 4 від 16.05.2019 на суму 294 935,90 грн; № 5 від 15.04.2020 на суму 444 079,41 грн; № 6 від 16.08.2019 на суму 358 709,35 грн; №7 від 16.08.2019 на суму 389 003,42 грн; № 8 від 04.10.2019 на суму 133 390,43 грн; № 9 від 04.10.2019 на суму 68 732,37 грн; № 10 від 29.11.2019 на суму 78 816,39 грн; № 11 від 17.02.2020 на суму 61 819,42 грн.

Всього роботи виконані та прийняті на загальну суму 3 109 977,44 грн.

Вказані акти містять підписи уповноважених сторін та відбитки печаток товариств, будь-яких зауважень чи заперечень щодо якості прийнятих робіт, а також відступу від умов договору підряду вони не містять.

Відповідач за виконані роботи розрахувався частково в сумі 2 611 605,84 грн, що підтверджується платіжними дорученнями: № 1352 від 17.04.2020 на суму 200 000,00 грн; № 1240 від 27.12.2019 на суму 208 709,55 грн; № 1241 від 27.12.2019 на суму 270 000,00 грн; № 1242 від 27.12.2019 на суму 33 390,43 грн; № 1196 від 04.10.2019 на суму 150 000,00 грн; № 1044 від 20.06.2019 на суму 444 079,41 грн; № 993 від 17.05.2019 на суму 139 540,25 грн; № 994 від 17.05.2019 на суму 24 935,90 грн; № 989 від 15.05.2019 на суму 250 000,00 грн; № 979 від 11.05.2019 на суму 95 960,03 грн; № 980 від 11.05.2019 на суму 44 990,27 грн; № 971 від 08.05.2019 на суму 250 000,00 грн; № 932 від 08.04.2019 на суму 500 000,00 грн.

Разом з цим, заперечуючи проти задоволення позову, відповідач наполягає на неналежності вказаних доказів з огляду на те, що вартість робіт за актами перевищує ціну договору.

Однак наведені аргументи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки у відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).

Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.

Отже, із правового аналізу вказаних норм слідує, що ними врегульовані різні випадки з різними правовими наслідками.

Так, замовник, який при прийнятті робіт негайно не заявив про виявлені допущені у роботі відступи від умов договору або інші явні недоліки у виконаній роботі, втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Водночас замовник має право вже після прийняття робіт заявити про виявлені приховані недоліки (негайно після їх виявлення), тобто ті, які не могли бути встановлені при звичайному способі прийняття робіт.

Матеріалами справи підтверджується, а відповідачем належними засобами доказування зворотного не доведено, що під час прийняття виконаних робіт відповідачем заяв з приводу відступу від умов договору, в тому числі завищення вартості робіт, не зроблено. Відтак відповідно до положень частини другої статті 853 ЦК України, останній втратив право у подальшому посилатися на відступи від умов договору чи недоліки у виконаних роботах.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 844 ЦК України, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Як зазначалось у цій постанові сторонами правочину в п. 2.2 договору узгоджено, що загальна вартість робіт є динамічною і може переглядатись сторонами в зв`язку зі змінами проектної (технічної) документації, збільшення або зменшення, за ініціативою замовника, об`ємів та/або строків виконання робіт (за умови узгодження такої зміни замовником), зміни кількості, номенклатури, вартості матеріалів.

Оскільки за умовами договору остаточна вартість робіт коригується при остаточному розрахунку згідно з актами прийому-передачі виконаних підрядних робіт, а кошторисна вартість є динамічною, судова колегія приходить до висновку, що умовами договору передбачено приблизний кошторис (ціну договору), що в свою чергу спростовує твердження апелянта про те, що за умовами договору сторонами була погоджена менша сума вартості виконаних робіт, ніж зазначено в актах приймання-передачі, та, відповідно, заявлено до стягнення позивачем.

Згідно ч. 4 ст. 844 ЦК України, якщо виникла необхідність проведення додаткових робіт і у зв`язку з цим істотного перевищення визначеного приблизного кошторису, підрядник зобов`язаний своєчасно попередити про це замовника. Замовник, який не погодився на перевищення кошторису, має право відмовитися від договору підряду.

Матеріалами справи підтверджується, що додаткові угоди до договору сторонами не підписувались, проте, у відповідності до наданих позивачем вищезазначених актів здачі-приймання виконаних робіт за договором підряду, замовник (відповідач) їх підписав без будь-яких зауважень та застережень та скріпив печаткою, не відмовившись від договору. А відтак є таким, що погодився на перевищення кошторису та виконання додаткових робіт.

За сукупністю вищевикладеного, колегія суддів відхиляє як безпідставні твердження апелянта про те, що підписані обома сторонами акти здачі-приймання виконаних робіт не є належними доказами в підтвердження обставин виникнення у замовника обов`язку з оплати цих робіт. Крім того, апеляційна інстанція зауважує, що вказані акти є первинними документами, оскільки фіксують факт здійснення господарської операції та, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи.

Також апеляційна інстанція визнає неприйнятними доводи апеляційної скарги в частині ненастання строку виконання відповідачем зобов`язань з оплати виконаних робіт у зв`язку з відсутністю остаточного-кінцевого акта, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Оплата робіт провадиться після прийняття замовником збудованого об`єкта (виконаних робіт), якщо інший порядок розрахунків не встановлений за погодженням сторін (ч. 4 ст. 879 ЦК України).

Згідно п. 4.1. та п 4.2. договору замовник проводить авансування робіт та розрахунки за фактично виконані роботи у відповідності до графіку фінансування та виконання робіт, що є додатком до відповідної додаткової угоди. Всі розрахунки за виконані підрядником роботи замовник проводить відповідно до графіку фінансування та виконання робіт.

В п. 5.3.3. договору передбачено, що замовник зобов`язаний перерахувати підряднику аванс згідно п. 4.1. договору, здійснити оплату виконаних підрядником робіт в розмірах та строки, передбачені цим договором та додатками до нього, в разі відсутності претензій та зауважень у замовника відносно якості виконаних підрядних робіт.

Як зазначалось у цій постанові, між сторонами підписано додаток № 2, в якому було визначено чіткі календарні дати настання строку оплати кожного етапу виконаних робіт. Відтак судова колегія приходить до висновку, що наявні в матеріалах справи акти здачі-приймання виконаних робіт та узгоджений сторонами графік фінансування дають підстави для висновку про наявність у замовника обов`язку здійснювати оплату цих робіт в порядку іншому ніж визначено приписами ч. 1 ст. 854 ЦК України (не після остаточної здачі роботи).

Колегія суддів, серед іншого, звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків за 2020 рік, згідно якого відповідачем визнано наявність у нього заборгованості за виконані роботи в сумі 698 371,60 грн, що частково оплачена замовником.

При цьому акт звірки розрахунків є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств і має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку господарських операцій обома сторонами правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій.

Разом з цим, акт звірки може вважатися доказом у справі в підтвердження певних обставин, зокрема в підтвердження наявності заборгованості суб`єкта господарювання, її розміру, визнання боржником такої заборгованості тощо. Однак, за умови, що інформація, відображена в акті підтверджена первинними документами та акт містить підписи уповноважених на його підписання сторонами осіб.

Аналогічна позиція відображена в постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі № 902/959/19, від 05.03.2019 у справі № 910/1389/18.

Таким чином конклюдентні дії відповідача з підписання актів здачі-приймання виконаних робіт на загальну суму 3 109 977,44 грн та визнання боргу (з урахуванням виконаних додаткових робіт) згідно акта звіряння взаємних розрахунків за 2020 рік, а також часткового погашення боргу, свідчать про наявність підстав для висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Доктрина venire contra factum proprium базується на принципі добросовісності. Наприклад, у статті I.-1:103 Принципів, визначень і модельних правил європейського приватного права вказується, що поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них.

Згаданий принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цього принципу (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону.

Згідно ст. 13 ЦК України, визначивши межі здійснення цивільних прав, закон встановлює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Цивільне законодавство ґрунтується на вільному здійсненні цивільних прав, а також добросовісності учасників цивільних правовідносин при здійсненні цивільних прав і виконанні обов`язків. Таким чином, особа не може отримувати переваги від недобросовісної поведінки.

За сукупністю вищенаведених норм матеріального права та встановлених обставин у справі що розглядається, а також зважаючи на відсутність належних і допустимих доказів в спростування обставин наявності у відповідача заборгованості за виконані підрядником та прийняті замовником роботи, колегія суддів погоджується з вірним висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з ТОВ «Смарт-Бізнес» основної заборгованості в сумі 498 371,60 грн.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Нормами ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 статті 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням замовником зобов`язань за договором підряду, позивач просить стягнути з відповідача ТОВ «Смарт-Бізнес» пеню у розмірі 23 060,51 грн, 3% річних в сумі 5 765,13 грн та інфляційні втрати у розмірі 22 804,77 грн за загальний період прострочення з 29.09.2020 по 13.01.2021.

Північний апеляційний господарський суд, здійснивши перевірку правильності нарахування позивачем розміру пені, інфляційних та 3% річних, встановив, що він є арифметично вірним та таким, що відповідає матеріалам справи, а тому висновок місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення з відповідача 23 060,51 грн, 5 765,13 грн 3% річних, 22 804,77 грн інфляційних втрат, - є правомірним.

Підсумовуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом на підставі неповно з`ясування усіх обставин справи з невірним застосуванням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі № 910/610/21 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт-Бізнес» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/610/21 підлягає залишенню без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст. ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт-Бізнес" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/610/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/610/21 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 16.03.2021 у справі №910/610/21.

4. Судовий збір, сплачений стороною у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт-Бізнес".

5. Справу №910/610/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Л.П. Зубець

Повний текст постанови складено та підписано 30.08.2021 у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці.