ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25.08.2021 Справа №905/929/21

Суддя Господарського суду Донецької області Кротінова О.В.

за позовом Фізичної особи-підприємця Соколової Людмили Андріївни, смт.Березна, Менський р-н. Чернігівської області (РНОКПП НОМЕР_1 ),

до відповідача, фізичної особи ОСОБА_1 , м.Маріуполь Донецької області (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ),

про стягнення 541 619,70 грн., -

Без виклику сторін

І. Короткий зміст позовної заяви, заперечень та інших заяв, клопотань учасників справи:

Фізична особа-підприємець Соколова Людмила Андріївна, смт.Березна, Менський р-н. Чернігівської області, звернулась до Господарського суду Донецької області з позовною заявою б/н від 21.05.2021 до фізичної особи ОСОБА_1 , м.Маріуполь Донецької області, про стягнення заборгованості у загальному розмірі 541 619,70грн., у тому числі:

- сума основної заборгованості у розмірі 395 248,00грн. на підставі договору поставки №01/06/2020 від 01.06.2020;

- пеня у розмірі 43 433,96грн. на підставі п.8.3 договору поставки №01/06/2020 від 01.06.2020;

- сума інфляційних втрат у розмірі 33 200,83грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України;

- сума 20% річних у розмірі 69 736,91грн. на підставі ст.625 Цивільного кодексу України та п.8.4 договору поставки №01/06/2020 від 01.06.2020.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що ним на підставі договору поставки №01/06/2020 від 01.06.2020 поставлено Фізичній особі-підприємцю Жихарєвій Оксані Віталіївні товар за видатковою накладною №56370 від 02.06.2020 на загальну суму 395 248,00грн. Станом на дату подання позовної заяви відповідач за отриманий товар не розрахувався внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 395 248,00грн. та підстави для нарахування пені у сумі 43 433,96грн. за період з 03.07.2020 по 20.05.2021, інфляційних втрат - 33 200,83грн. за період з 03.07.2020 по 30.04.2021, 20%річних - 69 736,91грн. за період з 03.07.2020 по 20.05.2021.

На підтвердження викладених обставин позивач надав у копіях: договір поставки №01/06/2020 від 01.06.2020; видаткову накладну №56730 від 02.06.2020; лист-вимогу від 05.05.2021, на адресу ОСОБА_1 ; опис поштового вкладення від 08.05.2021; поштову накладну від 08.05.2021 та оригінали розрахунків сум інфляційних втрат, пені, 20% річних.

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує посиланням на ст.ст.15, 16, 51, ч.1 ст.52, ст.ст.259, 525, 526, 527, 530, 598-609, 610, ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, ст.ст.193, 202-208, 216, ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, ст.46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», ст.ст.4, 20, 27, 45, 161, 162, 163, 164, 171, 172, 176 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідачем відзив суду не представлено.

ІІ. Процесуальній дії суду:

З дотриманням приписів ст.32 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу суду, для розгляду справи №905/929/21 визначено суддю Кротінову О.В.

Листом суду від 26.05.2021 у справі №905/929/21 здійснено запит до Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради, Центрального міжрегіонального управління ДМС у місті Києві та Київській області та Головного управління ДМС у Донецькій області щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2

10.06.2021 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області отримано копію листа Господарського суду Донецької області №905/929/21 від 26.05.2021 з відміткою, датованою 02.06.2021, наступного змісту: « ОСОБА_1 зареєстрованою не значиться»; повідомлено, що повноваження з реєстрації місця проживання з 04.04.2016 делеговані органам місцевого самоврядування, для перевірки актуальності інформації про реєстрацію місця проживання необхідно звертатись до органу реєстрації (відповідного реєстру територіальної громади).

18.06.2021 від відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області отримано лист №6314/2021 від 31.05.2021 на запит №905/929/21 від 26.05.2021. Повідомлено про реєстрацію вказаної особи за адресою: АДРЕСА_1 з 07.04.2004 по теперішній час.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.06.2021 прийнято позовну заяву б/н від 21.05.2021 до розгляду та відкрито провадження у справі №905/929/21, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін; встановлено позивачу надати: відповідно до ст.ст.166, 251 Господарського процесуального кодексу України відповідь на відзив у строк до 23.07.2021 разом із доказами її направлення на адресу відповідача; відповідачу надати: відповідно до ст.ст.165, 251 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову у строк до 15.07.2021, але не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; одночасно надіслати позивачу копію відзиву та доданих до нього документів, докази такого направлення надати суду до початку судового засідання; встановлено строк відповідачу для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до 15.07.2021, але не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; роз`яснено сторонам що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі; роз`яснено сторонам, що за клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

06.07.2021 від відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області Державної міграційної служби України до суду надійшов лист б/н б/д на запит №905/929/21 від 26.05.2021, у якому повідомлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент документування паспортом громадянина України для виїзду за кордон станом на 28.10.2019 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно доведено до відома, що повноваження з реєстрації місця проживання з 04.04.2016 делеговані органам місцевого самоврядування, для перевірки актуальності інформації про реєстрацію місця проживання необхідно звертатись до органу реєстрації (відповідного реєстру територіальної громади).

Щодо дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, суд зазначає таке.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 01.03.2021 року здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за її рішенням.

За змістом ч.6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, що не є підприємцем, суд звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до листа відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради Донецької області №6314/2021 від 31.05.2021 місцем реєстрації відповідача є: АДРЕСА_1 .

Ухвала про відкриття провадження у справі була скерована на означену адресу відповідача.

Відповідно до ч.3 ст.120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з ч.6 ст.242 цього Кодексу днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

На адресу господарського суду надійшов конверт з ухвалою від 23.06.2021, що була скерована на адресу ОСОБА_1 , яка є актуальною станом на 31.05.2021, із відміткою відділення поштового зв`язку: «повертається за закінченням терміну зберігання».

Суд зазначає, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Відповідно до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю особу.

Також, суд наголошує, що за змістом ст.ст.2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Ухвалу Господарського суду Донецької області від 23.06.2021 розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень, який створений для відкритого безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України до судових рішень.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою Господарського суду Донецької області про відкриття провадження у даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Як зазначалося, згідно з п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, за висновками суду, день проставлення у поштових повідомленнях про неотримання особою за адресою місцезнаходження та, як наслідок, повернення за закінченням терміну зберігання свідчить про відмову зацікавленої особи отримати копію судового рішення і вважаються днем вручення ухвали суду в силу положень п.5 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України.

За таких обставин можна дійти висновку, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованого йому судового рішення (ухвали). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм ч.2 ст.2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 23.06.2021 встановлено відповідачу надати: відповідно до ст.ст.165, 251 Господарського процесуального кодексу України відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову у строк до 15.07.2021, але не пізніше 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Однак, станом на 25.08.2021 строк на подання відзиву на позовну заяву є таким, що сплинув.

Відповідачем жодних пояснень та клопотань суду не надано, про зміну місцезнаходження не повідомлено.

Згідно із ч.1 ст.118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи положення Господарського процесуального кодексу України, суть спору, сплив строку, встановленого відповідачу для надання відзиву на позовну заяву, відсутність клопотань від учасників справи щодо розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, беручи до уваги належне забезпечення з боку суду можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав, в тому числі шляхом направлення поштою (іншим належним засобом зв`язку) відповідних доказів до суду, суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та дійшов висновку про існуючу можливість розглянути спір за наявними в справі матеріалами, ґрунтуючись на положеннях ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

ІІІ. Фактичні обставини справи, встановлені судом:

01.06.2020 між Фізичною особою-підприємцем Соколовою Людмилою Андріївною (постачальник, позивач) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (покупець, відповідач) укладено договір поставки №01/06/2020, строком дії у відповідності до його п.10.1 до 31.12.2021, закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього договору.

Відповідно до пункту 1.1 договору, постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, поставити та передати у власність покупцеві товар (партію товару) в асортименті, кількості та цінами, вказаних у видаткових накладних, що засвідчують передачу-приймання товару від постачальника до покупця та є невід`ємними частинами цього договору, а покупець зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі прийняти та оплатити вказаний товар.

Пунктом 1.3 договору визначено, що предметом поставки є товари з найменуванням, зазначеним у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору

Передача товару від постачальника покупцю здійснюється за видатковою накладною, в якій сторони зазначають найменування товару, кількість, ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата, вказана постачальником у видатковій накладній, є датою поставки товару постачальником (п.2.1 договору).

Згідно з пунктом 2.4 договору право власності на поставлені товари переходить до покупця в момент отримання товару від постачальника за видатковою накладною. Після підписання сторонами видаткової накладної, претензії щодо кількості та якості (крім прихованих недоліків) товару постачальником не розглядаються.

Пунктом 2.5 договору передбачено, що постачання товару здійснюється окремими партіями на підставі замовлення покупця. Постачання товару здійснюється силами (засобами) постачальника або, за бажанням покупця, шляхом само вивозу зі складу постачальника.

Порядок приймання передачі товару визначено розділом 3 договору.

У вказаному розділі зазначено, що приймання-передача партії товарів, що постачаються постачальником, здійснюються на підставі Інструкції П-6 від 15.06.1965 за кількістю, Інструкції П-7 від 24.04.1966 за якістю. Приймання-передача партії товарів, що постачаються постачальником, оформляється відповідною перевинною документацією (п.3.1, п.3.2 договору).

Умовами пункту 3.3 договору визначено, що при доставці товару покупець (або уповноважена особа покупця) приймає фактичну його кількість від водія, який здійснює його доставку до узгодженого місця передавання, встановленого сторонами, ставить круглу печатку або штамп на видатковій накладній, а у випадку відсутності чи не існування печатки або штампу, ставить свій підпис та зазначає поруч власні прізвищє та ініціали. Право підпису видаткових накладних на приймання товару з боку покупця мають виключно ті особи, які зазначені у додатку, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток №1). У випадку невиконання (неналежного виконання) покупцем цього пункту договору, товар буде вважатися прийнятим покупцем. При цьому покупець особисто несе всі можливі ризики, пов`язані з прийманням товару не уповноваженими ним особами.

Згідно з п.3.5 договору ніякі рекламації, заявлені по попередній партії товару не можуть бути підставою для відмови покупцем від приймання та/або оплати товару, поставленого по іншим замовленням за цим договором, а також не дають права покупцю проводити утримання або залік платежів, що підлягають сплаті постачальнику за іншу партію товару, поставленого за цим договором та/або не виконувати (неналежно виконувати) інші умови цього договору.

Пунктом 3.7 договору передбачено, що в будь-якому випадку товар може бути повернуто постачальнику не пізніше дев`яносто календарних днів з моменту отримання товару покупцем.

Відповідно до п.5.2 договору асортимент, кількість та вартість товару, остаточно узгоджуються та відображаються сторонами у видатковій накладній по кожній партії окремо.

Загальна сума договору розраховується шляхом додавання загальних сум партій товарів, поставлених постачальником на протязі строку дії договору, згідно видаткових накладних, які є невід`ємною частиною цього договору (п.5.3 договору).

Пунктом 6.1 договору визначено, що покупець зобов`язаний оплатити постачальнику вартість (ціну) кожної партії товару не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання покупцем кожної партії товару.

Відповідно до підпункту 7.2.3 договору до обов`язку покупця віднесено заповнити та надати постачальнику додаток до цього договору з переліком уповноважених осіб, які мають право на отримання від постачальника товару, з відбитками печаток, штампів, зразками підписів цих осіб; копії сторінок паспорта уповноважених осіб покупця.

За порушення терміну оплати вартості (ціни) поставленого товару, встановленого пунктом 6.1 цього договору постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення винною стороною грошового зобов`язання, від суми боргу за кожен день прострочки (п.8.3 договору).

Відповідно до пункту 8.4 договору, у разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором, винна у простроченні виконання токого зобов`язання сторона, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми, який (розмір процентів) сторони встановили, керуючись положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Договір підписано сторонами без зауважень. Доказів його припинення суду не представлено, з матеріалів справи не слідує.

Додаток до договору, мова про який йдеться у п.3.3, пп.7.2.3 договору суду не представлено.

Відповідно до видаткової накладної №56370 від 02.06.2020 ФОП Соколову Л.А. визначено постачальником, що відвантажив Фізичній особі- підприємцю ОСОБА_1 у ПроСвет 05 Одеса на підставі основного договору товар: люстри N3599/2 у кількості 20 штук на суму 3 735,2грн.; люстри А3055/3 у кількості 20 штук на суму 4 239,2грн.; люстри А3320/5 у кількості 20 штук на суму 9 576грн.; люстри 7403/3 у кількості 20 штук на суму 4 950,4грн.; люстри 6229/5 у кількості 20 штук на суму 13 378,4грн.; люстри 1300/3 у кількості 20 штук на суму 5 924,8грн.; люстри А2799/3 у кількості 20 штук на суму 11 188,8грн.; люстру 3320/3 у кількості 20 штук на суму 5 476,8грн.; люстри MD1F488-14 у кількості 20 штук на суму 68 975,2грн.; люстри E1207/8+8 у кількості 20 штук на суму 39 463,2грн.; люстри E1731/5 у кількості 20 штук на суму 15 680грн.; люстри BL-P901R-10+8+6(1000+800+600)*H1200mm у кількості 20 штук на суму 116 860,8грн.; люстри 7057A/2_GD у кількості 20 штук на суму 3 477,6грн.; люстри MD 14005-5AAN у кількості 20 штук на суму 16 139,2грн.; люстри 7217/3B у кількості 20 штук на суму 5 952,8грн.; люстри YG 18194-5P у кількості 20 штук на суму 34 574,4грн.; люстри 7222/8 у кількості 20 штук на суму 35 655,2грн., на загальну суму 395 248,00грн.

Видаткову накладну підписано та скріплено печаткою постачальника та підписано з боку покупця без заначення прізвища та ініціалів підписанта.

ФОП Соколова Л.А. зверталась до відповідача з листом-вимогою від 05.05.2021 про сплату заборгованості, який надіслано на адресу ОСОБА_1 08.05.2021, з боку відповідача даний лист залишився без відповіді.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Суд встановив, що відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємницьку діяльність Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 01.03.2021 припинено на підставі власного рішення, номер запису: 002046678.

IV. Мотиви з яких виходить суд та застосовані ним положення законодавства:

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст.13 Господарського процесуального кодексу України встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

За приписом ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства , але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 ГК України).

Оцінивши зміст означеного вище договору, з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладена угода за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).

Як свідчать фактичні обставини справи, договір поставки №01/06/2020 від 01.06.2020 підписано з обох сторін, містить суттєві умови для такого виду договорів визначені законом, недійсним не визнано, а отже є таким, що породжує права та обов`язки для його сторін.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні», накладні являються первісними звітними документами, на підставі яких проводиться звіт господарської діяльності.

Системний аналіз Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та інших підзаконних нормативних актів, які регулюють порядок ведення бухгалтерського обліку на підприємствах свідчить про те, що у бухгалтерському обліку повинні відображатися господарські операції, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів на підставі первинних документів. Останні для надання їм юридичної сили доказовості в розумінні статті 76-77 Господарського процесуального кодексу України повинні мати крім обов`язкових реквізитів додаткові в залежності від характеру операції, зокрема підставу для здійснення господарських операцій. Тобто, в якості доказу первинні документи мають містити повні дані про конкретні господарські операції та підставу їх здійснення.

З матеріалів справи слідує прийняття товару відповідачем.

Доказів у підтвердження погодження інших осіб, уповноважених на отримання (приймання) товару з боку покупця суду не надано.

Наведена спірна накладна містить вказівку на основний договір, як на правову підставу здійснення господарської операції.

Підстав вважати наявним укладання між сторонами іншого договору, ніж договір поставки №01/06/2020 від 01.06.2020, не встановлено.

Доказів наявності заперечень щодо кількості переданого товару, а також порядку передачі та інших зауважень суду не надано, з матеріалів справи не вбачається, як і реалізації права покупцем відповідно до п.3.7 договору.

Беручи до уваги зміст пункту 3.3 договору, відсутність зазначення відомостей про посаду та прізвище особи, відповідальної за отримання товару у видатковій накладній №56370 від 02.06.2020, не спростовує факту отримання відповідачем товару.

Виходячи з системного аналізу наведених вище норм та дослідивши обставини справи, слідує висновок, що надана позивачем видаткова накладна №56370 від 02.06.2020 є належним доказом здійснення передачі відповідачу товару та прийняття його останнім у межах договору №01/06/2020 від 01.06.2020.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.525, 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із зазначеною нормою кореспондується й частина 1 статті 193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 6.1 договору передбачено зобов`язання покупця оплатити постачальнику вартість (ціну) кожної партії товару не пізніше 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання покупцем кожної партії товару.

Доказів зміни строку оплати суду не представлено, з матеріалів справи не вбачається.

З огляду на таке, беручи до уваги дату поставки, відповідач повинен розрахуватись із позивачем за отриманий ним товар за видатковою накладною №56370 від 02.06.2020 на загальну суму 395 248,00 грн. не пізніше - 02.07.2020.

Проте, як слідує з обставин справи, відповідачем за отриманий товар розрахунку у строк встановлений договором поставки не здійснено.

Як встановлено судом, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, 01.03.2021 здійснено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності за її рішенням.

При цьому, враховуючи викладені обставини, норми Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України, а також положення ст.631 Цивільного кодексу України, ст.180 Господарського кодексу України, за відсутності припинення господарських правовідносин встановлених договором №01/06/2020 від 01.06.2020, відповідач мав належним чином виконувати прийняті на себе обов`язки за означеним договором.

Одночасно, слід зазначити, за змістом стст.51, 52, 598-609 Цивільного кодексу України, ст.ст.202-208 Господарського кодексу України, ч.8 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» у випадку припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 по справі №910/8729/18).

Відтак, Жихарєва Оксана Віталіївна відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними зі здійсненням нею підприємницької діяльності, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Як вбачається з фактичних обставин справи, в порушення статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, які передбачають, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, причому одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, слідує невиконання грошового зобов`язання відповідачем перед позивачем у загальній сумі 395 248,00грн. у встановлені договором строки, як і на час розгляду справи.

Доказів, що свідчать про сплату цієї суми заборгованості в повному обсязі чи частково у період розгляду або до початку розгляду справи суду не представлено, з матеріалів справи протилежного встановленому не вбачається.

V. Висновки суду:

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими, доведеними належним чином та такими, що підлягають задоволенню у сумі, заявленій до стягнення позивачем.

Суд дійшов висновку, що зобов`язання Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 не припинилися, оскільки фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до положень ст.ст. 51, 52, 608-609 Цивільного Кодексу України, однією із особливостей підстав припинення зобов`язань для фізичної особи-підприємця є те, що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як за фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.

Згідно з п.8.3. договору №01/06/2020 від 01.06.2020 за порушення терміну оплати вартості (ціни) поставленого товару, встановленого пунктом 6.1 цього договору постачальник має право стягнути з покупця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період порушення винною стороною грошового зобов`язання, від суми боргу за кожен день прострочки.

Відповідно до наданого розрахунку, позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення суму пені за видатковою накладною №56370 від 02.06.2020 за період з 03.07.2020 по 20.05.2021 в загальному розмірі 43 433,96грн.

Згідно Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

За змістом ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, у тому числі за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», із застосуванням розміру подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості, правомірність періодів її нарахування, суд дійшов висновку про те, що, з урахуванням приписів ч.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій (пені) за прострочення зобов`язання за видатковою накладною №56370 від 02.06.2020 має бути припинено 03.01.2021. Відтак, у цій частині визначена позивачем дата 20.05.2021 відхилено судом, оскільки не відповідає дійсним обставинам справи.

З огляду на таке, судом здійснено перерахунок пені, а саме:

- за видатковою накладною №56370 від 02.06.2020 на загальну суму 395 248,00грн. за період з 03.07.2020 по 03.01.2021, розмір пені складає 23 974,06грн.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача пені, нарахованої за несвоєчасне виконання оплати продукції поставленої згідно видаткової накладної №56370 від 02.06.2020 у сумі 23 974,06грн.

Щодо позовних вимог в частині стягнення 20% річних та інфляційних втрат від простроченої суми.

Пунктом 8.4 договору передбачено, що у разі прострочення виконання грошових зобов`язань за цим договором, винна у простроченні виконання токого зобов`язання сторона, зобов`язана сплатити на користь іншої сторони суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 20% річних від простроченої суми, який (розмір процентів) сторони встановили, керуючись положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Прострочення відповідачем грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов`язок сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача сума інфляційних втрат фактично нарахована за період з 01.09.2020 по 30.04.2021 на суму 395 248,00грн. та визначена в сумі 33 200,83грн.

Перевіривши підстави та арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», суд дійшов висновку про те, що такий розрахунок не суперечить вимогам чинного законодавства. При цьому, за підрахунками суду за означений період сума інфляційних втрат становить 34 425,90грн.

Беручи до уваги межі заявлених позовних вимог, позов у цій частині підлягає задоволенню у сумі визначеній позивачем, а саме 33 200,83грн.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку від суми заборгованості у розмірі 395 248,00грн. (за видатковою накладною №56370 від 02.06.2020) за період прострочення з 03.07.2020 по 20.05.2021 заявлено до стягнення 20% річних у загальному розмірі 69 736,91грн.

Перевіривши підстави та арифметичний розрахунок даних позовних вимог за допомогою програми «Калькулятор підрахунку заборгованості та штрафних санкцій ЛІГА:ЗАКОН», 20% річних з простроченої суми за видатковою накладною №56370 від 02.06.2020 за період з 03.07.2020 по 20.05.2021 складає 69 629,21грн.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, а саме сума 20% річних, що підлягає стягненню, становить 69 629,21грн.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм ст.129 Господарського процесуального кодексу України та покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.4, 7, 13, 42, 73-80, 86, 129, ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.ст. 233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Соколової Людмили Андріївни, смт.Березна, Менський р-н. Чернігівської області, до фізичної особи ОСОБА_1 , м.Маріуполь Донецької області, про стягнення заборгованості у загальному розмірі 541 619,70грн., у тому числі: сума основної заборгованості у розмірі 395 248,00грн.; пеня у розмірі 43 433,96грн.; сума інфляційних втрат у розмірі 33 200,83грн.; сума 20% річних у розмірі 69 736,91грн., задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , банківські реквізити не зазначено) на користь Фізичної особи-підприємця Соколової Людмили Андріївни ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , банківські реквізити не зазначено) 522 052,10грн., у тому числі: основний борг у сумі - 395 248,00грн., пеня - 23 974,06грн., інфляційні втрати - 33 200,83грн., 20% річних - 69 629,21грн., а також відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 7 830,78грн.

3.Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. У задоволенні решти вимог відмовити.

5.Згідно з ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

6.Повний текст рішення складено 25.08.2021.

Суддя О.В. Кротінова