РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01.09.2021Справа № 910/9849/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С. О., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ"

про стягнення 20785,14 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Акціонерне товариство "КИЇВГАЗ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" про стягнення 20785,14 грн заборгованості, з яких: 18297,45 грн - основна сума боргу, 369,40 грн - 3 % річних, 1667,35 грн - інфляційні втрати, 450,94 грн - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором розподілу природного газу (заява приєднання від 22.05.2019 №241674).

Господарський суд міста Києва ухвалою від 29.06.2021 прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №910/9849/21 та розгляд справи постановив здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

26.07.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшла довідка про стан заборгованості відповідача.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи ухвала суду від 29.06.2021 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно із ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі отримана відповідачем 10.07.2021, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №939.

Отже, за змістом пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, вказана ухвала вручена відповідачу та відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Судом враховано, що частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вказані приписи Господарського процесуального кодексу України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів ч.9 ст.165 та ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

22.05.2019 між Акціонерним товариством "КИЇВГАЗ", як оператором ГРМ, та Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ", як споживачем, підписано договір розподілу природного газу шляхом підписання відповідачем заяви-приєднання №241674 до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498 (далі - договір).

Відповідно до п.2.1 договору оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором.

Згідно з п.6.1 договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

За приписами п.6.2 договору тариф, встановлений згідно з п.6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення.

Згідно з п.6.3. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць, протягом якого надаються послуги з розподілу природного газу.

Відповідно до п.6.4 оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду.

У разі порушення споживачем строків попередньої оплати за цим договором, споживач сплачує на користь оператора ГРМ пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п.8.2 договору).

10.01.2020 у "Газеті по-українськи" №2 (2267) були опубліковані зміни до умов Типового договору, зокрема, згідно п.6.1 договору, оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Відповідно до п.6.6 договору у редакції від 10.01.2020 оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати остаточно до 01 (не включно) числа розрахункового періоду (місяця). У разі порушення споживачем даного строку оплати споживач несе відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Остаточний розрахунок за надані послуги з розподілу природного газу проводиться споживачем, який не є побутовим, по 10 число (включно) місяця, наступного за місяцем надання послуг розподілу. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок оператора ГРМ.

Пунктами 6.8, 6.8.1, 6.8.2, 6.8.3 договору у редакції від 10.01.2020 визначено, що надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, що не є побутовим, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється наступним чином: оператор ГРМ до п`ятого числа місяця, наступного за розрахунковим (звітним) надсилає споживачу 2 примірники оригіналу акту наданих послуг за розрахунковий (звітний) період, підписані уповноваженим представником оператора ГРМ; споживач протягом двох днів з дня одержання акту наданих послуг зобов`язаний повернути оператору ГРМ один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача або надати у письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту наданих послуг, у випадку відмови від підписання акту наданих послуг розбіжності підлягають урегулюванню у порядку, встановленому законодавством; до вирішення спірних питань між сторонами щодо визначення обсягу послуг, наданих споживачу протягом розрахункового (звітного) періоду, обсяг послуг встановлюються відповідно до даних оператора ГРМ.

У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором (в тому числі строку внесення передоплати , передбаченої абз.1 п.6.6. договору) споживач, що не є побутовим сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.8.2 договору у редакції від 10.01.2020).

Відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 07.10.2019 №2080 з 01 січня 2020 року запроваджений новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, зокрема, змінено принцип визначення величини потужності для споживачів: здійснено перехід від приєднаної потужності до замовленої, яка розраховується виходячи із об`ємів споживання за попередній рік.

Пунктом 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1379/27824 (далі - Кодекс) передбачено, що розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року. Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

Відповідно до п.2 глави 6 розділу VI Кодексу річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Протягом періоду з листопада по грудень 2019 року (включно) позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 3205,45 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою: №0ГБИ-023119 від 30.11.2019 на суму 759,79 грн, №0ГБИ-026263 від 31.12.2019 на суму 2445,66 грн.

Відповідно до актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 31.07.2020, від 31.08.2020, від 30.09.2020, від 31.10.2020 річна замовлена потужність відповідача на 2020 рік, що дорівнює фактичному споживанню за період з 01.10.2018 по 30.09.2019, становить 53900 м3, замовлена потужність для розрахунку за місяць 2020 року становить 4491,6700 м3 (53900 : 12).

Тариф на розподіл природного газу за вказані періоди встановлений відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 №3024, та становить 0,28 грн за 1 м3(без ПДВ).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання умов договору, протягом листопада 2019 року по жовтень 2020 року позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 18297,45 грн, що підтверджується актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за відповідний період.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача заборгованості у сумі 18297,45 грн, 3 % річних у сумі 369,40 грн, інфляційних втрат у сумі 1667,35 грн та пені у сумі 450,94 грн.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно зі ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір є договором про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст.901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом протягом періоду з листопада по грудень 2019 року (включно) позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 3205,45 грн, що підтверджується підписаними між сторонами актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою: №0ГБИ-023119 від 30.11.2019 на суму 759,79 грн, №0ГБИ-026263 від 31.12.2019 на суму 2445,66 грн.

Відповідно до актів приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, від 31.05.2020, від 30.06.2020, від 31.07.2020, від 31.08.2020, від 30.09.2020, від 31.10.2020 річна замовлена потужність відповідача на 2020 рік, що дорівнює фактичному споживанню за період з 01.10.2018 по 30.09.2019, становить 53900 м3, замовлена потужність для розрахунку за місяць 2020 року становить 4491,6700 м3 (53900 : 12).

Тариф на розподіл природного газу вказані періоди встановлений відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.12.2019 №3024, та становить 0,28 грн за 1 м3(без ПДВ).

Акти за січень - жовтень 2020 року з боку відповідача не підписані, печаткою споживача не скріплені.

Непідписані з боку споживача акти за січень - жовтень 2020 року надсилались позивачем на адресу відповідача та були отриманні останнім, що підтверджується описом вкладення у цінний лист від 17.12.2020, списком згрупованих поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи.

Враховуючи положення п.6.8.2., 6.8.3., договору у редакції від 10.01.2020, оскільки доказів мотивованої відмови відповідача від підписання зазначених актів відповідач суду не надав, суд приймає акти за січень - жовтень 2020 року як допустимі докази надання позивачем послуг у відповідних місяцях.

За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частинами 1, 2, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому суд зазначає, що обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ч.4 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як підтверджено матеріалами справи на виконання умов договору, протягом листопада 2019 року по жовтень 2020 року позивач надав, а відповідач прийняв послуги з розподілу природного газу на загальну суму 18297,45 грн, що підтверджується актами приймання-передачі послуг з розподілу природного газу газорозподільною системою за відповідний період.

Відповідач заперечень щодо отриманих протягом листопада 2019 року по жовтень 2020 року послуг з розподілу природного газу на загальну 18297,45 грн суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п.6.4 оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до 01 числа розрахункового періоду.

Згідно із п.6.6 договору у редакції від 10.01.2020 оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати остаточно до 01 (не включно) числа розрахункового періоду (місяця). У разі порушення споживачем даного строку оплати споживач несе відповідальність, передбачену цим договором та чинним законодавством України. Остаточний розрахунок за надані послуги з розподілу природного газу проводиться споживачем, який не є побутовим, по 10 число (включно) місяця, наступного за місяцем надання послуг розподілу. Встановлення дати для остаточного розрахунку не є зміною або альтернативною строку розрахунку, встановленого у абзаці першому цього пункту договору та не звільняє споживача від відповідальності за порушення строку попереднього розрахунку.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Невиконане зобов`язання за договором у сумі 18297,45 грн підтверджується матеріалами справи, доказів у спростування заборгованості по договору з оплати за поставлений товар у сумі 18297,45 грн відповідачем не надано.

Ураховуючи викладене вище, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем у сумі 18297,45 грн належним чином доведена, відповідачем належними доказами не спростована, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості у сумі 18297,45 грн.

Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У зв`язку із порушенням відповідачем зобов`язання за договором в частині оплати за поставлений товар позивачем нараховані та заявлені до стягнення 3 % річних у сумі 369,40 грн, інфляційних втрат у сумі 1667,35 грн та пені у сумі 450,94 грн.

За змістом ч.2 ст.217 ГК України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

За приписами ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України).

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно із ч.6 ст.231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У разі порушення споживачем строків попередньої оплати за цим договором, споживач сплачує на користь оператора ГРМ пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати (п.8.2 договору).

Також відповідно до п.8.2 договору у редакції від 10.01.2020 у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором (в тому числі строку внесення передоплати , передбаченої абз.1 п.6.6. договору) споживач, що не є побутовим сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Перевіривши розрахунок пені нарахованої за періоди: з 01.06.2020 по 28.11.2020 на суму 1509,20 грн, з 01.07.2020 по 28.12.2020 на суму 1509,20 грн, з 01.08.2020 по 28.01.2021 на суму 1509,20 грн, з 01.09.2020 по 28.02.2021 на суму 1509,20 грн, з 01.10.2020 по 30.03.2021 на суму 1509,20 грн судом встановлено, що позовні вимоги щодо пені підлягають частковому задоволенню у сумі 450,85 грн.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року по справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок інфляційних втрат (нарахованих з 10.12.2019 по 07.06.2021, з 10.01.2020 по 07.03.2021, з 10.02.2020 по 07.06.2021, з 01.02.2020 по 07.06.2021, з 01.03.2020 по 07.06.2020, з 01.04.2020 по 07.06.2021, з 01.05.2020 по 07.06.2021, з 01.06.2020 по 07.03.2021, з 01.07.2020 по 07.03.2021, з 01.08.2020 по 07.03.2021, з 01.09.2020 по 07.03.2021, з 01.10.2020 по 07.06.2021) у сумі 1667,35 грн є арифметично правильним та позовні вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем за наступні періоди: з 10.12.2019 по 07.06.2021, з 10.01.2020 по 07.03.2021, з 10.02.2020 по 07.06.2021, з 01.02.2020 по 07.06.2021, з 01.03.2020 по 07.06.2020, з 01.04.2020 по 07.06.2021, з 01.05.2020 по 07.06.2021, з 01.06.2020 по 07.03.2021, з 01.07.2020 по 07.03.2021, з 01.08.2020 по 07.03.2021, з 01.09.2020 по 07.03.2021, з 01.10.2020 по 07.06.2021. При розрахунку 3% річних позивачем не враховано, що перебіг часу, за який нараховується 3% річних у відповідності до норм законодавства починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане. Тобто нарахування 3% річних на заборгованість за листопад 2019 року, грудень 2019 року та січень 2020 року слід здійснювати з 11.12.2019, з 11.01.2020 та 11.02.2020 відповідно. Водночас, здійснивши перерахунок 3% річних судом встановлено, що сума 3% річних, нарахованих на заборгованість за листопад 2019 року по жовтень 2020 року становить 611,55 грн, однак, враховуючи приписи ч.2 ст.237 ГПК України, відповідно до якої при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення 3% річних у межах заявленої суми, а саме у сумі 369,40 грн.

Приписами ст.76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вище наведене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРБУД ДЕВЕЛОПМЕНТ" (03039, місто Київ, ПРОСПЕКТ ГОЛОСІЇВСЬКИЙ, будинок 17, офіс 3/1, ідентифікаційний код 32920218) на користь Акціонерного товариства "КИЇВГАЗ" (01103, місто Київ, ВУЛИЦЯ МИХАЙЛА БОЙЧУКА, будинок 4Б, ідентифікаційний код 03346331) заборгованість у сумі 18297,45 грн, пеню у сумі 450,85 грн, 3 % річних у сумі 369,40 грн, інфляційні втрати у сумі 1667,35 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2269,99 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 01.09.2021.

Суддя С.О. Турчин