ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2375/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Імпорт Груп", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-запчастина", м. Харків
про стягнення 67 957,59 грн.,
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро Імпорт Груп" (позивач) звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Запчастина" (відповідач) про стягнення заборгованості за договором поставки №АІ-1003/20-04 від 10.03.2020 у розмірі 67957,59грн, яка складається з 54085,00 грн. основного боргу, 7054,37 грн. пені, 1622,55 грн. штрафу, 3525,67 грн. інфляційних втрат, 1670,00 грн. - 3% річних. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.07.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; встановлено відповідачу 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву із нормативно-правовим та документальним обґрунтуванням своєї правової позиції.

Відповідач надав відзив на позовну заяву (вх.№ 17169 від 22.07.2021), в якому просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що видаткові накладні, копії яких додані до позовної заяви, не містять строку (терміну) оплати за отриманий товар та в них відсутні посилання на договір поставки №АІ-1003/20-04 від 10.03.2020. За таких обставин, відповідач вважає, що у позивача не виникло право на позов.

Позивач надав відповідь на відзив (вх.№17607 від 28.07.2021), в якій зазначає, що строк оплати визначений у відповідних накладних згідно п. 2.3, 2.4 Договору і у видаткових накладних, копії яких надіслані на адресу відповідача наявне посилання на договір поставки №АІ-1003/20-04 від 10.03.2020 і вказано терміни оплати за поставлений товар. Крім того, позивач неодноразово повідомляв відповідача щодо наявності заборгованості, надсилаючи на адресу останнього акти звірок та листи-претензії с проханням погасити заборгованість.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив наступне.

10 березня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агро Імпорт Груп" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гранд-Запчастина" (покупець) укладено договір поставки № АІ-1003/20-04 (надалі - Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язався передати (поставити) партіями у власність покупця продукцію виробничо-технічного призначення (надалі - товар), а саме: запасні частини, мастила, шини, акумуляторні батареї, інші комплектуючі вузли, агрегати, обладнання та аксесуари до транспортних засобів, сільськогосподарської техніки, інших самохідних машин і механізмів, промислових та сільськогосподарських пристроїв, споруд та об`єктів. Кількість товару та ціна кожної партії товару визначаються у відповідних видаткових накладних до Договору, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до розділу 2 Договору загальна сума Договору визначається на підставі цін, погоджених сторонами у відповідних видаткових накладних. Оплата конкретної партії товару проводиться в національній валюті України у безготівковій формі шляхом переказу покупцем на поточний банківський рахунок постачальника, вказаний у Договорі. Оплата кожної партії продукції здійснюється покупцем на умовах повної 100% передплати протягом 5 банківських днів з дати виставлення рахунку. Якщо товар поставлено без попередньої оплати, а додаток про відстрочення оплати укладено не було, покупець зобов`язаний оплатити вартість такого товару протягом 10 банківських днів з моменту фактичної передачі запчастин, та підписання відповідних видаткових накладних. Зобов`язання покупця з оплати загальної вартості товару вважається виконаним в момент зарахування коштів на банківський рахунок продавця відповідно до платіжних реквізитів, вказаних постачальником у цьому Договорі.

За умовами п. 3.4 Договору приймання товару за фактичною кількістю та комплектністю проводиться згідно з кількістю та комплектністю товару, зазначеною у відповідній видатковій, товарно-транспортній або залізничній накладній, за якістю - згідно сертифіката якості виробника, ДСТУ та ТУ. Факт передачі товару покупцеві підтверджується підписаною з боку уповноваженого представника покупця відповідної видаткової накладної, або товарно-транспортної накладної, або залізничної накладної.

Як стверджує позивач, на підставі укладеного між сторонами Договору постачальником був відвантажений відповідачу товар згідно видаткових накладних на загальну суму 485 008, 46 грн.

Покупцем своє зобов`язання за Договором щодо оплати товару було виконане несвоєчасно та не в повному обсязі, і сплачено лише 430 923,46 грн. згідно наданих платіжних доручень. І станом на 11 червня 2021 року заборгованість відповідача складає 54 085,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію від 15 грудня 2020 року щодо сплати заборгованості, в якій зазначалось, що в разі не сплати заборгованості, постачальник буде змушений звернутись до суду та стягнути заборгованість в судовому порядку.

Крім того, як зазначає позивач, Акт звірки взаєморозрахунків та скановану копію претензії він надсилав ТОВ "Гранд-Запчастина" електронними засобами зв`язку, та в програмі M.E.Doc., на що отримав відповідь, що до кінця 2020 року заборгованість буде закрита, доказом чого є роздруківка переписки з електронної почти. Однак до 11.06.2021 відповідач сплатив лише 7 000,00 грн. і за цей час ТОВ "Агро Імпорт Груп" понесло збитки та порушення зобов`язань перед іншими контрагентами, що підриває авторитет фірми.

Оскільки станом на момент подання позову заборгованість відповідача в повному обсязі не була сплачена, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Позивачем крім основного боргу по оплаті товару в сумі 54 085,00 грн. нараховано та заявлено до стягнення також 7054,37 грн. пені, 1622,55 грн. штрафу, 3525,67 грн. інфляційних втрат, 1670,00 грн. - 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальними положеннями цивільного законодавства цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (стаття 11 Цивільного кодексу України). Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, стаття 12 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності до статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зі змістом якої кореспондуються приписи статті 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Частиною третьою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 193 ГК України та статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Крім того, за змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України, що регулюють відносини поставки.

Так, загальні положення про поставку визначено статтею 712 ЦК України, згідно з якою за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:

назву документа (форми);

дату складання;

назву підприємства, від імені якого складено документ;

зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції;

посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення;

особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.

Як свідчать матеріали справи, позивач згідно видаткових накладних (а.с. 44-79) поставив відповідачу товар на загальну суму 485 008, 46 грн. Суд зазначає, що вказані накладні містять підписи представників сторін та скріплені печатками підприємств.

Відповідач, отримавши відповідний товар за вказаними видатковими накладними не сплатив його вартість у повному обсязі, у зв`язку з чим у нього наявна заборгованість в сумі 54 085,00 грн. На підтвердження зазначених обставин позивачем надано виписки з банківського рахунку (а.с. 16-43) по контрагенту відповідачу.

Відповідач в процесі розгляду справи факт наявності боргу не заперечує, а посилається на те, що оскільки видаткові накладні не місять строку оплати отриманого ним товару, такий строк оплати ще не настав.

Суд не приймає зазначені посилання відповідача, виходячи з наступного.

В силу положень ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктами 2.3 та 2.4 договору сторони визначили, що оплата кожної партії продукції здійснюється покупцем на умовах повної 100% передплати протягом 5 банківських днів з дати виставлення рахунку. Якщо товар поставлено без попередньої оплати, а додаток про відстрочення оплати укладено не було, покупець зобов`язаний оплатити вартість такого товару протягом 10 банківських днів з моменту фактичної передачі запчастин, та підписання відповідних видаткових накладних.

Отже, кінцевим строком оплати товару за умовами договору є десятий банківській день з моменту фактичної передачі запчастин та підписання відповідних видаткових накладних.

Факт передачі товару покупцеві та його отримання підтверджується підписаними з боку уповноваженого представника покупця відповідних видаткових накладних.

Таким чином, посилання відповідача у відзиві на позовну заяву на те, що видаткові накладні не містять строку (терміну) оплати за отриманий товар та в них відсутні посилання на договір поставки №АІ-1003/20-04 від 10.03.2020, як на підставу, що право на позов ще не виникло, є такими, що не приймаються судом, оскільки такі посилання є необгрунтованими.

Суд приходить до висновку, що обов`язок відповідача оплатити поставлений товар виник на підставі пункту 2.4 Договору, оскільки є підтвердження факту передачі товару по видатковим накладним.

Крім того, позивачем в порядку, визначеному ст. 530 ЦК України направлялась на адресу відповідача вимога про сплату існуючого боргу, проте, зазначена вимога також була залишена останнім без задоволення. Зазначене додатково свідчить про наявність у відповідача простроченого зобов`язання зі сплати заборгованості за поставлений товар.

Суд звертає увагу на те, що відповідач у строк, встановлений Договором, оплату товару у повному обсязі не здійснив, у встановленому Господарським процесуальним кодексом України порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, матеріали справи не містять доказів сплати заборгованості в сумі 54085,00 грн., що є істотним порушенням умов Договору та свідчить про порушення відповідачем вимог статті 712 ЦК України щодо строків оплати товару.

Посилання відповідача на карантинні обмеження суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п. 6.1 - 6.3 Договору у випадку настання обставин, що знаходяться поза контролем сторін (обставин непереборної сили), які сторонами не могли бути передбачені і враховані, такі як: стихійні лиха, військові дії, страйки (крім Персоналу Сторін), дії уряду - сторона, що підпала під дію таких обставин, звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань за Договором.

За настання обставин, що вказані в пункті 6.1. даного Договору, сторона, для якої вони виникли, повинна в триденний термін будь-якими доступними способами повідомити другу сторону про настання таких обставин з подальшим підтвердженням факту існування обставин непереборної сили сертифікатом Торгово-Промислової Палати України в десятиденний строк.

Не повідомлення або несвоєчасне повідомлення без поважних причин, позбавляє потерпілу сторону права посилатися на вказані обставини як на підставу звільнення від відповідальності за прострочення виконання обов`язків по цьому Договору.

Докази повідомлення позивача відповідачем про настання обставин, передбачених п. 6.1, 6.2 в матеріалах справи відсутні. В свою чергу, позивач неодноразово повідомляв відповідача щодо наявної простроченої заборгованості за Договором, направляючи на адресу останнього акти звірок та листи-претензії з проханням сплатити заборгованість. Проте відповідач не повідомляв про терміни оплати заборгованості, не попереджав про неможливість здійснення оплати та до цього часу не погасив дану заборгованість.

Враховуючи вищенаведене та беручи до уваги порушення відповідачем умов Договору в частині оплати поставленого позивачем товару своєчасно та у повному обсязі, зокрема, те, що відповідач доказів в спростування заборгованості перед позивачем не надав, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 54085,00 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача 7054,37 грн. пені, 1622,55 грн. штрафу, 3525,67 грн. інфляційних втрат, 1670,00 грн. - 3% річних.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1 та ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а у разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Згідно ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 4.1. договору у випадку невиконання чи неналежного виконання Договору, сторони несуть відповідальність відповідно до законодавства та умов цього Договору.

За умовами п. 4.2. договору у випадку порушення термінів або умов оплати товару, покупець сплачує постачальнику пеню від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Відповідно до п.4.4. договору покупець, у випадку порушення умов оплати вартості товару, сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 3% від суми заборгованості відповідно Договору.

Судом здійснено перевірку розрахунку пені в розмірі 7054,37 грн. та штрафу в розмірі 1622,55 грн. на суму боргу у відповідності до Договору, та встановлено, що нарахування зазначених сум здійснено вірно та відповідає вимогам законодавства, а тому зазначені вимоги підлягають задоволенню в зазначеному розмірі.

Відповідно до заявленої позивачем суми до стягнення 3525,67 грн. інфляційних втрат та 1670,00 грн. - 3% річних, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Суд звертає увагу на те, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (підпункт 3.2 пункт 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань").

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, у вигляді стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Такі висновки суду підтверджуються висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі № 910/5625/18, від 13.02.2019 у справі № 924/312/18.

Суд, перевіривши період та правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи умови оплати товару згідно п. 2.3, 2.4 Договору, зазначає, що такі нарахування узгоджуються с нормами чинного законодавства та підлягають задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 236-238Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранд-Запчастина"(61099, м. Харків, вул. Лодзька, 8А, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро Імпорт Груп" (04202, м. Київ, вул. Маршала Рокосовського, буд. 3 офіс 3, ) заборгованість за договором поставки №АІ-1003/20-04 від 10.03.2020 у розмірі 67957,59 грн., яка складається з 54085,00 грн. основного боргу, 7054,37 грн. пені, 1622,55 грн. штрафу, 3525,67 грн. інфляційних втрат, 1670,00 грн. - 3% річних та витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України та п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено "30" серпня 2021 р.

Суддя Л.В. Шарко