ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.07.2021 Справа № 905/831/21

Господарський суд Донецької області у складі:

судді Фурсової С.М.,

при секретарі судового засідання Корецькій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Зернотранс (01021, місто Київ, Печерський узвіз, будинок 13, офіс 23; )

до Товариство з обмеженою відповідальністю Сфера-Юг (87539, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Металургів, будинок 79; )

про стягнення 215 592,39 гривень, -

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явились

від відповідача: не з`явились

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» про стягнення 215 592,39 гривень, з яких, 196 969,03 гривень основна заборгованість, 13 968,91 гривень інфляційне збільшення, 4 654,45 гривень 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що між сторонами укладено договір від 15.12.2017 №15/12-17 про надання транспортного експедирування, згідно з яким позивач зобов`язався організовувати перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом (маршрутами), погодженим з клієнтом та доставляти ввірений клієнтом вантаж, автомобільним транспортом до місця призначення і видати його, уповноваженій на це особі. Сторони договором погодили, що кількість та вид вантажів, маршрути, вантажовідправники та вантажоодержувачі, графік подачі автотранспорту та суми оплати будуть узгоджуватись сторонами перед кожним конкретним перевезенням і вказуватись в заявках до цього Договору.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання за договором він виконав, послуги надав, однак, відповідач свої зобов`язання щодо оплати виконаних робіт у повному обсязі не здійснив, як наслідок утворилась заборгованість. Оскільки відповідач своїх зобов`язань з оплати грошових зобов`язань за договором не виконав позивач звернувся до господарського суду для захисту своїх майнових прав.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/831/21, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи. Судове засідання призначено на 17.06.2021, встановлено строк сторонам для надання суду заяв по суті справи, доказів. Сторонам встановлено строк для надання заяв по суті справи та доказів, які мають значення для правильного вирішення спору.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 17.06.2021 відкладено судове засідання на 06.07.2021, сторонам продовжено строк для надання заяв по суті справи та доказів, які мають значення для правильного вирішення спору.

На електрону пошту суду 05.07.202021 від представника позивача надійшло клопотання про перенесення судового засідання на іншу дату.

На електрону пошту суду 09.07.2021 від представника позивача надійшли додаткові пояснення, в яких останній зазначив, що заявки до договору клієнтом подавалися в телефону режимі; надав належним чином завірені копії наступних документів: акти надання послуг, рахунки на оплату, товарно-транспортні накладні та податкові накладні за спірний період.

У судове засідання представники сторін не з`явились.

Станом на 13.07.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Сфера-Юг" відзив на позовну заяву не надійшов, заяв, клопотань тощо про намір вчинити певні процесуальні дії також не подавалось.

Згідно положень ст. 248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

У відповідності до ч. 2 ст. 252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч.8 ст.252 ГПК України).

Частиною третьою статті 252 ГПК України передбачено, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Процесуальні документи суду у цій справі надіслані відповідачу на адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, яка відповідає місцезнаходженню відповідача вказаному у позовній заяві. Відомостей щодо зміни місцезнаходження Товариства з обмеженою відповідальністю "Сфера-Юг" суду не надано.

Ухвали Господарського суду Донецької області від 14.05.2021 та 17.06.2021, які направлялись на юридичну адресу відповідача, вручено уповноваженому представнику останнього 24.06.2021 та 05.07.2021 відповідно, ухвала суду від 06.07.2021 не вручена під час доставки відповідачу.

Також, відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали суду від 14.05.2021 про відкриття провадження у справі 905/831/21 та від 17.06.2021, 06.07.2021 про відкладення розгляду справи розміщено у Єдиному державному реєстрі судових рішень України, відомості якого є офіційними та загальнодоступними.

Отже, приймаючи до уваги те, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення учасників справи належним чином про розгляд судової справи, слід дійти висновку, що позивач та відповідач повідомлені про розгляд справи у встановленому порядку.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризики настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд наголошує, що сторонам були забезпечені рівні можливості та права, виходячи з принципів господарського судочинства таких, як: рівність перед законом і судом, принцип диспозитивності, у відповідача було достатньо часу на формування своєї правової позиції і надання суду всіх письмових та електронних доказів, як шляхом направлення витребуваних судом документів поштою, так і шляхом направлення таких документів на електронну адресу суду. Відповідач своїм правом не скористався та у визначені судом строки не подав відзив на позов.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст. 165 ГПК України).

З огляду на те, що під час розгляду справи судом створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне розглянути справу за наявними матеріалами.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

15.12.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» (перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера-юг» (клієнт, відповідач) укладено договір про надання транспортного експедирування №15/12-17 (далі - договір), відповідно до п.п.1.1-1.2 яких перевізник зобов`язується організувати виконання визначених цим договором послуг. Перевізник надає клієнту наступні види транспортно-експедиторських послуг: організовує перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом (маршрутами), погодженим з клієнтом; доставляє ввірений клієнтом вантаж, автотранспортом до місця призначення і видає його уповноваженій отримати вантаж особі.

Кількість та вид вантажів, маршрути, вантажовідправники та вантажоодержувачі, графік подачі автотранспорту та суми оплати узгоджуються Сторонами перед кожним конкретним перевезенням і вказуються в заявках до цього Договору (п.1.3 договору).

За умовами п.п.2.1.8 договору клієнт зобов`язується оплачувати рахунки протягом 3-х банківських днів з моменту надання їх перевізником.

Згідно з п.п.2.2.5 договору перевізник зобов`язується, зокрема, надати клієнту оригінали наступних документів: рахунок на оплату, акт надання послуг, податкову накладну, товарно-транспортну накладну з відміткою Вантажовідправника, а в разі необхідності, документи, що підтверджують витрати Перевізника.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що розрахунок між перевізником і клієнтом здійснюється в національній валюті України. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок перевізника з урахуванням ПДВ, на підставі документів, зазначених у п.п.2.2.5.

Відповідно до п. 3.2 договору розрахунок проводиться після надання документів: рахунок на оплату, акт надання послуг, податкова накладна, товарно-транспортна накладна з відміткою Вантажовідправника протягом 3-х банківських днів з моменту отримання документів.

Вартість конкретного перевезення (групи однотипних перевезень) узгоджуються додатково перед кожним перевезенням (групою однотипних перевезень) і зазначаються в кожній заявці на переміщення вантажу. Заявка підписується двома сторонами і є невід`ємною частиною цього Договору (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1 договору за несвоєчасну оплату клієнтом наданих перевізником послуг клієнт сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неоплаченої суми, вказаної у виставленому рахунку-фактурі за кожен день прострочення, але не більше 5% від загальної вартості наданих послуг.

З наданої суду копії договору вбачається, що договір не містить підписи представників сторін та відтиски печаток сторін.

У позовній заяві позивачем повідомлено, що договір №15/12-17 від 15.12.2017 позивачем втрачено, проте, надав до позовної заяви докази існування такого Договору, яким визначаються взаємні права та обов`язки сторін. В наданих ним документах (актах надання послуг, рахунка на оплату, гарантійний лист тощо) міститься посилання на існування вказаного Договору.

На виконання умов договору позивачем надано послуги з перевезення вантажу, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами, а саме:

- товарно-транспортною накладною №4997 від 29.12.2019, актом надання послуг № 2152 від 31.12.2019 на суму 13 941,12 гривень, рахунком на оплату № 2152 від 31.12.2019 на суму 13 941,12 гривень;

- товарно-транспортною накладною № 4155/26121 від 18.12.2019, актом надання послуг № 2104 від 24.12.2019 на суму 13 653,00 гривень, рахунком на оплату № 2104 від 24.12.2019 на суму 13 653,00 гривень;

- товарно-транспортною накладною № 20026 від 17.01.2020, актом надання послуг № 37 від 20.01.2020 на суму 24 382,58 гривень, рахунком на оплату № 37 від 20.01.2020 на суму 24 382,58 гривень;

- товарно-транспортними накладними № 20036 від 22.01.2020, № 20044 від 25.01.2020, № 20036 від 22.01.2020, актом надання послуг № 65 від 27.01.2020 на суму 30 584,74 гривень, рахунком на оплату № 65 від 27.01.2020 на суму 30 584,74 гривень;

- товарно-транспортною накладною № 20051 від 07.02.2020, актом надання послуг № 160 від 13.02.2020 на суму 9 707,57 гривень, рахунком на оплату № 160 від 13.02.2020 на суму 9 707,57 гривень;

- товарно-транспортними накладними № 20053 від 13.02.2020, №20054 від 13.02.2020, актом надання послуг № 185 від 17.02.2020 на суму 27 845,74 гривень, рахунком на оплату № 185 від 17.02.2020 на суму 27 845,74 гривень;

- товарно-транспортними накладними № 20059 від 15.02.2020, №20056 від 15.02.2020, актом надання послуг № 208 від 24.02.2020 на суму 21 090,02 гривень, рахунком на оплату № 208 від 24.02.2020 на суму 21 090,02 гривень;

- товарно-транспортними накладними № 20070 від 19.02.2020, №20071 від 19.02.2020, актом надання послуг № 209 від 24.02.2020 на суму 31 105,20 гривень, рахунком на оплату № 209 від 24.02.2020 на суму 31 105,20 гривень;

- товарно-транспортними накладними № 20078 від 21.02.2020, № 20079 від 22.02.2020, №20081 від 22.02.2020, № 20082 від 23.02.2020, актом надання послуг № 230 від 28.02.2020 на суму 32 070,06 гривень, рахунком на оплату № 230 від 28.02.2020 на суму 32 070,06 гривень;

- товарно-транспортними накладними № 20086 від 27.02.2020, № 20085 від 26.02.2020, актом надання послуг № 231 від 28.02.2020 на суму 33 435,00 гривень, рахунком на оплату № 231 від 28.02.2020 на суму 33 435,00 гривень;

- товарно-транспортними накладними № 20057 від 15.02.2020, № 20055 від 14.02.2020, № 20075 від 21.02.2020, № 20074 від 20.02.2020, № 20064 від 18.02.2020, № 20063 від 17.02.2020, № 20061 від 16.02.2020, № 20058 від 15.02.2020, актом надання послуг № 210 від 24.02.2020 на суму 133 821,00 гривень, рахунком на оплату № 210 від 24.02.2020 на суму 133 821,00 гривень;

- товарно-транспортною накладною № 20101 від 09.03.2020, рахунком на оплату № 296 від 15.03.2020 на суму 15 246,00 гривень,

- товарно-транспортною накладною № 20104 від 17.03.2020, рахунком на оплату № 329 від 23.03.2020 на суму 16 587,00 гривень.

Товарно-транспортні накладні підписано та скріплено відтиском печатки підприємств позивача та відповідача.

Позивач також в докази факту здійснення господарської операції між сторонами надав податкові накладні, які зареєстрував в Єдиному реєстрі податкових накладних.

09 квітня 2020 року ТОВ «Сфера-Юг» надало позивачу гарантійний лист № 042020-013, в якому зазначило, що заборгованість за договором № 15/12-17 від 15.12.2017 буде погашено в термін до 25.05.2020.

При цьому, з долученої до матеріалів справи банківською випискою АТ «Райффайзен банк Аваль» за період з 01.01.2020 по 09.11.2020 підтверджено, що відповідачем здійснено оплату за автотранспортні послуги за договором №15/12-17 від 15.12.2017 в сумі 206 500,00 гривень. Проте, як зазначає позивач, станом на день подання позову заборгованість залишається непогашеною та становить 196 969, 03 гривень.

Відповідач вказаного факту не спростував.

Крім того, позивачем до матеріалів справи долучено акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого за відповідачем рахується заборгованість в сумі 196 969,03 гривень. Даний акт підписано та скріплено відтиском печатки підприємства позивача, але з боку відповідача не підписано та не скріплено печаткою підприємства, з огляду на що даний акт судом не приймається до уваги як належний доказ у справі.

Оскільки, відповідачем розрахунки за надані послуги в повному обсязі не були проведені, Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» пред`явлено позов про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» 196 969,03 гривень основної заборгованості, 13 968,91 гривень інфляції, 4 654,45 гривень 3% річних.

Виходячи з принципу повного, всебічного та об`єктивного розгляду всіх обставин справи, суд вважає вимоги позивача до відповідача такими, що підлягають задоволенню, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Нормами ст. 627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Позивач зазначає про наявність заборгованості відповідача згідно з договором від 15.12.2017 про надання транспортного експедирування №15/12-17 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» (Перевізник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» (Клієнт), відповідно до якого Перевізник надає Клієнту транспортно-експедиторські послуги, а Клієнт зобов`язується своєчасно сплачувати надані Перевізником автотранспортні послуги.

Судом встановлено, що договір наданий суду не містить повного змісту, зокрема не містить сторінки з підписами представників сторін та відтисками печаток сторін.

Позивач у позовній заяві повідомив суд, що договір №15/12-17 від 15.12.2017 позивачем втрачено, проте, в матеріалах справи наявні докази здійснення господарських операцій між сторонами саме за договором №15/12-17 від 15.12.2017.

Суд зазначає, що 17.10.2019 набув чинності Закон України від 20.09.2019 №132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Судом встановлено, що позивачем до позовної заяви додано докази здійснення між сторонами господарських операцій саме за договором №15/12-17 від 15.12.2017, оскільки у актах надання послуг, рахунках на оплату, гарантійному листі відповідача про існування боргу за договором №15/12-17 від 15.12.2017 міститься посилання на договір №15/12-17 від 15.12.2017.

Суд, застосувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, погоджується з тим, що надані позивачем докази в їх сукупності є більш вірогідними на доведення факту укладання між сторонами договору про надання транспортного експедирування.

Водночас, як установив суд, Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» не спростувало факт укладання вказаного договору, з огляду на що суд робить висновок, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» 15.12.2017 укладено договір про надання транспортного експедирування №15/12-17, який є належною підставою для виникнення у сторін грошових зобов`язань, визначених його умовами.

У ст. 901 ЦК України зазначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, що кореспондується зі ст. 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Згідно з абз. 1 ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 929 ЦК України положення цієї глави поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником. Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом, іншими нормативно - правовими актами.

Згідно зі ст. 193 ГК України, ст. ст. 525, 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до договору від 15.12.2017 про надання транспортного експедирування №15/12-17 позивач надав, а відповідач прийняв автопослуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, що підтверджується: товарно-транспортними накладними №4155/26121 від 18.12.2019 (маса нетто 30,34 т), №4997 від 29.12.2019 (маса нетто 27,88 т), №20026 від 17.01.2020 (маса нетто 39,66 т), № 20036 від 22.01.2020 (маса нетто 36,14 т), № 20044 від 25.01.2020 (маса нетто 35,54 т), № 20036 від 22.01.2020 (маса нетто 37,52 т), № 20051 від 07.02.2020 (маса нетто 34,66 т) № 20053 від 13.02.2020 (маса нетто 38,92 т), №20054 від 13.02.2020 (маса нетто 36,76 т), № 20059 від 15.02.2020 (маса нетто 36,76 т), №20056 від 15.02.2020 (маса нетто 38,54 т), № 20070 від 19.02.2020 (маса нетто 37,34 т),№20071 від 19.02.2020 (маса нетто 36,72 т), № 20078 від 21.02.2020 (маса нетто 37,66 т), № 20079 від 22.02.2020 (маса нетто 37,72 т), №20081 від 22.02.2020 (маса нетто 33,42 т), № 20082 від 23.02.2020 (маса нетто 36,92 т), № 20086 від 27.02.2020 (маса нетто 35,08 т), № 20085 від 26.02.2020 (маса нетто 39,34 т), № 20057 від 15.02.2020 (маса нетто 37,02 т),№ 20055 від 14.02.2020 (маса нетто 37,86 т), № 20075 від 21.02.2020 (маса нетто 34,34 т), № 20074 від 20.02.2020 (маса нетто 37,10 т), № 20064 від 18.02.2020 (маса нетто 36,66 т), № 20063 від 17.02.2020 (маса нетто 38,16 т), № 20061 від 16.02.2020 (маса нетто 38,78 т), № 20058 від 15.02.2020 (маса нетто 37,60 т), № 20101 від 09.03.2020 (маса нетто 36,30 т), № 20104 від 17.03.2020 (маса нетто 36,96 т); актами надання послуг №2104 від 24.12.2019 на суму 13 653,00 гривень (кількість 30,34 т), №2152 від 31.12.2019 на суму 13 941,12 гривень (кількість 27,88 т), №37 від 20.01.2020 на суму 24 382,58 гривень (кількість 39,66 т), № 65 від 27.01.2020 на суму 30 584,74 гривень (кількість 109,2 т), № 160 від 13.02.2020 на суму 9 707,57 гривень (кількість 34,66 т), № 185 від 17.02.2020 на суму 27 845,74 гривень (кількість 36,76 т), № 208 від 24.02.2020 на суму 21 090,02 гривень (кількість 75,3 т), № 209 від 24.02.2020 на суму 31 105,20 гривень (кількість 74,06 т), № 230 від 28.02.2020 на суму 32 070,06 гривень (кількість 145,72 т), № 231 від 28.02.2020 на суму 33 435,00 гривень (кількість 74,3 т), № 210 від 24.02.2020 на суму 133 821,00 гривень (кількість 297,38 т); рахунками на оплату № 2104 від 24.12.2019 на суму 13 653,00 гривень (кількість 30,34 т); № 2152 від 31.12.2019 на суму 13 941,12 гривень (кількість 27,88 т); № 37 від 20.01.2020 на суму 24 382,58 гривень (кількість 39,66 т); № 65 від 27.01.2020 на суму 30 584,74 гривень (кількість 109,2 т), № 160 від 13.02.2020 на суму 9 707,57 гривень (кількість 34,66 т), № 185 від 17.02.2020 на суму 27 845,74 гривень (кількість 36,76 т),№ 208 від 24.02.2020 на суму 21 090,02 гривень (кількість 75,3 т), № 209 від 24.02.2020 на суму 31 105,20 гривень (кількість 74,06 т),№ 230 від 28.02.2020 на суму 32 070,06 гривень (кількість 145,72 т), № 231 від 28.02.2020 на суму 33 435,00 гривень (кількість 74,3 т), №210 від 24.02.2020 на суму 133 821,00 гривень (кількість 297,38 т), №296 від 15.03.2020 на суму 15 246,00 гривень (кількість 36,3 т), № 329 від 23.03.2020 на суму 16 587,00 гривень (кількість 36,86 т); податковими накладними №157 від 24.12.2019 на суму 13 653,00 гривень (кількість 30,34 т), №205 від 31.12.2019 на суму 13 941,12 гривен (кількість 27,88 т), №37 від 20.01.2020 на суму 24 382,58 гривень (кількість 39,66 т), №65 від 27.01.2020 на суму 30 584,74 гривень (кількість 109,2 т), №58 від 13.02.2020 на суму 9 707,57 гривень (кількість 34,66 т), №81 від 17.02.2020 на суму 27 845,74 гривень (кількість 36,76 т), №104 від 24.02.2020 на суму 21 090,02 гривень (кількість 75,3 т), №105 від 24.02.2020 на суму 31 105,20 гривень (кількість 74,06 т), №126 від 28.02.2020 на суму 32 070,06 гривень (кількість 145,72 т), №127 від 28.02.2020 на суму 33 435,00 гривень (кількість 74,3 т), №48 від 15.03.2020 на суму 15 246,00 гривень (кількість 36,3 т), №81 від 23.03.2020 на суму 16 587,00 гривень (кількість 36,86 т), №106 від 24.02.2020 на суму 133 821,00 гривень (кількість 297,38 т).

З актів надання послуг за період з грудня 2019 року по лютий 2020 року вбачається, що в актах надання послуг зазначено, що замовник - ТОВ «Сфера-Юг» претензій щодо об`єму, якості та строкам наданих послуг не має. Акти надання послуг підписані сторонами без будь-яких зауважень і застережень. При цьому, вказані акти містять посилання на рахунки-фактури з кожного акту окремо, що дає підстави для висновку про обізнаність відповідача щодо їх виставлення позивачем.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні акти надання послуг за березень 2020 року.

В той же час, з поданих позивачем товарно-транспортних накладних за період з грудня 2019 року по березень 2020 року встановлено, що останні містять підписи сторін. Будь-яких зауважень щодо кількості та об`єму наданих послуг відсутні.

До того ж, надання позивачем послуг за період спірний період підтверджується податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Так, згідно з пунктами 201.1., 201.7., 201.10. статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до пункту 14.1.181 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду. Датою виникнення права на податковий кредит визначається як дата списання коштів з банківського рахунку (видачі з каси) платника податку або дата надання інших видів компенсацій вартості поставлених (або тих, що підлягають поставці) йому товарів (послуг).

Згідно зі статтею 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання товарів відносяться до податкового кредиту. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

За змістом частини 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Верховний Суд у постанові від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що виходячи з положень законодавства, основою податкового обліку є первинні документи з відображення господарських операцій.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит є факт реального (фактичного) здійснення господарських операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей та послуг з метою їх використання у власній господарській діяльності. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу (товару).

У постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19 зазначено, що сама по собі відсутність первинних документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.

При цьому Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що самі лише податкові накладні не є безумовними доказами реальності здійснених господарських операцій з поставки товару, не можуть бути єдиними доказами на підтвердження факту реального постачання товару покупцю та його прийняття ним, та як докази можуть оцінюватися судом лише у сукупності з іншими доказами у справі.

Також, Верховний Суд, у постанові від 10.11.2020 у справі № 910/14900/19 зазначив, що за загальним правилом фактом підтвердження здійснення господарської операції є саме первинні документи бухгалтерського обліку, до яких належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, що відповідають вимогам закону, зокрема статті 9 Закону України "Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні" та пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та відображають реальні господарські операції.

Статтею 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторін договору: для юридичних осіб - резидентів України: найменування, місцезнаходження та ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами. Такими документами можуть бути: міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Згідно з пунктом 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363 (далі - Правила), договір про перевезення вантажів - це двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов`язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Пунктом 11.1 Правил передбачено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб`єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Товарно-транспортні накладні, які містяться в матеріалах справи, відповідають вимогам цих нормативних актів, накладні є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції, їх дійсність не спростовується відповідачем, а тому є всі підстави вважати, що між позивачем та відповідачем здійснені господарські операції за договором №15/12-17 від 15.12.2017 у період з грудня 2019 року по березень 2020 року за зазначеними товарно-транспортними накладними.

Крім того, товарно-транспортні накладні містять відтиск печатки відповідача, підпис особи, відповідальної за здійснення відповідної операції, а відповідачем не доведено за допомогою належних та допустимих доказів протиправності використання його печатки чи доказів її втрати, так само і не доведено, що відповідні накладні отримано не відповідальною особою за здійснення відповідних операцій, з огляду на що суд вважає не спростованим відповідачем факт надання послуг за договором №15/12-17 від 15.12.2017 за спірний період.

На підставі викладеного, суд робить висновок, що відсутність в матеріалах справи актів надання послуг з перевезення автомобільним транспортом у березні 2020 року (виходячи зі змісту товарно-транспортних накладних, податкових накладних та рахунків) на загальну суму 31 833,00 гривень в загальній кількості 73,16 тон не спростовує факт надання послуг позивачем відповідачу на загальну суму 403 469,03 гривень, оскільки товарно-транспортні накладні та податкові накладні містять усі необхідні реквізити та дані, які б дозволяли стверджувати про належну фіксацію здійснення господарських операції в межах Договору на вказану суму.

Таким чином, з огляду на викладене, матеріалами справи підтверджується факт надання автотранспортних послуг позивачем відповідачеві за Договором на загальну суму 403 469,03 гривень.

Відповідачем частково сплачено вартість послуг на загальну 206 500,00 гривень, що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Відповідач звертався до позивача 09 квітня 2020 року з гарантійним листом №042020-013, в якому повідомив, що заборгованість за договором № 15/12-17 від 15.12.2017 буде погашено в термін до 25.05.2020. Проте, станом на день подання позову заборгованість не сплатив.

Відповідно до п. 3.2 договору розрахунок проводиться після надання документів: рахунок на оплату, акт надання послуг, податкова накладна, товарно-транспортна накладна з відміткою Вантажовідправника протягом 3-х банківських днів з моменту отримання документів.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, що кореспондується зі ст. 316 ГК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Докази того, що при підписанні товарно-транспортних накладних відповідач не отримав документи передбачені п.3.2 договору в матеріалах справи відсутні. Враховуючи, що відповідачем не надано жодних доказів неналежного виконання договору про надання послуг, а приймання відповідачем послуг підтверджується товарно-транспортними накладними, які містять підписи його представника та штампом підприємства у відповідних накладних, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов`язання щодо надання послуг за Договором виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов`язку сплатити вартість за отримані послуги.

Закон не містить переліку дій, що свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов`язку, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі дії мають бути спрямовані на виникнення цивільних прав і обов`язків. В цьому сенсі діями, спрямованими на визнання боргу, є дії боржника безпосередньо стосовно кредитора, які свідчать про наявність боргу, зокрема повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звіряння розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, також можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 09.11.2018 у справі №911/3685/17; від 04.06.2020 у справі № 640/18354/14-ц.

Підсумовуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що вчинення відповідачем конклюдентних дій з визнання заборгованості за договором, а також з огляду на наявні в матеріалах справи належним чином оформлені первинні бухгалтерські документи, якими підтверджується факт здійснення позивачем господарської операції з надання послуг перевезення, є підставою для здійснення відповідачем розрахунку за договором про надання транспортного експедирування №15/12-17 від 15.12.2017.

Зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 193 ГК України, стаття 526 ЦК України).

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України відносно обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 202 ГК України та статті 599 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

З урахуванням викладеного, вимог статей 530, 692 ЦК України відповідач був зобов`язаний оплатити вартість товару (молока) після його отримання від позивача, однак свої зобов`язання за Договором щодо оплати отриманого товару в обумовлені строки у повному обсязі не виконав, внаслідок чого прострочив виконання зобов`язання у розумінні статей 610, 612 ЦК України.

Крім того, частинами першою, другою та четвертою статті 538 ЦК України визначено, що виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Згідно зі статтями 74, 76-77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, факт наявності заборгованості у відповідача перед позивачем документально підтверджено, доказів сплати суми боргу матеріали справи не містять, строк оплати за надані послуги за договором настав, відтак вимога про стягнення заборгованості у сумі 196 969,03 гривень підлягає задоволенню.

Позивачем заявлено також до стягнення з відповідача 4 654,45 гривень 3% річних та 13 968,91 гривень інфляційні згідно поданих розрахунків.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Дії відповідача, які полягають в порушенні зобов`язання щодо своєчасної оплати товару, є порушенням умов Договору, що є підставою для захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 ЦК України.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних, суд встановив, що він є арифметично невірним.

Здійснивши перерахунок 3 % річних, виконаним за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон» за період заявлений позивачем, та у який існувала сума основного боргу, на яку визначено нарахування цих вимог, з урахуванням проведених часткових оплат та вищенаведеного, суд дійшов висновку, що сума 3 % річних, яка підлягає стягненню з відповідача становить 4654,46 гривень, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем. Приймаючи до уваги, що позивач не скористався своїм правом щодо збільшення розміру позовних вимог, суд задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 4654,45 гривень за період з 03.07.2020 по 16.04.2021.

Стосовно заявленої суми інфляційних втрат слід зазначити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Такий спосіб розрахунку інфляційних втрат у порядку статті 625 ЦК України не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при відповідному розрахунку.

Вказана позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 20.11.2020 № 910/13071/19.

Судом зроблено перерахунок інфляційних втрат позивача, з урахуванням вищевказаної правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду складі Верховного Суду, за результатами якого дійшов висновку, що за період заявлений позивачем (з 03.07.2020 по 16.04.2021) та у який існувала сума основного боргу, на яку визначено нарахування цих вимог, інфляційні втрати складають 15 445,47 гривень. Проте, з розрахунку вбачається, що позивач розрахував інфляційні втрати за період з липня 2020 по березень 2021 року які склали 13 968,91 гривень. Приймаючи до уваги, що позивач не скористався своїм правом щодо збільшення розміру позовних вимог, суд розглядає позовні вимог в цій частині в межах заявлених та задовольняє вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 13 968,91 гривень за період з липня 2020 до березня 2021 року.

Відповідно до ст. ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 74, 86, 129, 233, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» до Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» про стягнення 215 592,39 гривень - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» (87539, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Металургів, будинок 79; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» (01021, місто Київ, Печерський узвіз, будинок 13, офіс 23; ) 196 969,03 гривень основну заборгованість, 13 968,91 гривень інфляційні збільшення, 4 654,45 гривень 3% річних, 3 233,89 гривень судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 13.07.2021 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 19.07.2021.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернотранс» (01021, місто Київ, Печерський узвіз, будинок 13, офіс 23; ).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сфера-Юг» (87539, Донецька область, місто Маріуполь, проспект Металургів, будинок 79; ).

Суддя С.М. Фурсова