РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.07.2021Справа №910/6328/21

За позовом Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа"
доАкціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про визнання недійсними окремих положень договору
Суддя Бойко Р.В.
секретар судового засідання Кучерява О.М.
Представники сторін:
від позивача:Демченко А.Г.
від відповідача:Білик І.М.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в якому просить визнати недійсними пункти 3.13 та 5.7 договору постачання природного газу від 05.10.2018 №3490/18-БО-5/ПТ, в редакції додаткової угоди №4 від 30.11.2018, укладеного між сторонами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що оскаржувані положення договору постачання природного газу від 05.10.2018 №3490/18-БО-5/ПТ фактично містять умови, за якими заздалегідь визначено (обмежено) розмір збитків відповідача у разі порушення зобов`язань позивачем, що суперечить сутності інституту цивільної відповідальності у вигляді відшкодування збитків та приписам ст.ст. 3, 6, 22, 509, 623, 627, 632 Цивільного кодексу України, ст.ст. 189, 191, 224, 225 Господарського кодексу України, ст.ст. 10, 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення", а тому на підставі ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підлягають визнанню недійсними.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/6328/21; вирішено її розглядати за правилами загального позовного провадження; визначено сторонам строки для подання пояснень по суті спору; підготовче засідання у справі призначено на 20.05.2021.

17.05.2021 засобами поштового зв`язку від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог, посилаючись на те, що станом на дату укладення додаткової угоди №4 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 №3490/18-БО-5/ПТ оспорювані пункти договору відповідали пункту 1 Розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015. Крім того, відповідач вказує, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2021, у справі №904/3923/20 стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 68 923,10 грн. пені, 13 514,33 грн. 3% річних, 18 068,41 грн. індексу інфляції, 111 502,11 грн. збитків за договором постачання природного газу від 05.10.2018 №3490/18-БО-5/ПТ, відтак позивач ініціював оспорення дійсності умов договору після їх виконання.

Також 17.05.2021 засобами поштового зв`язку від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшла відповідь на письмове опитування учасника справи, в якій відповідач вказує, що викладенні у заяві Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" про письмове опитування учасника справи питання не стосуються обставин, що мають значення по справі, оскільки стосуються з`ясування як саме відповідач розуміє зміст оспорюваних положень договору та сферу їх регулювання.

20.05.2021 через відділ діловодства суду Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" було подано відповідь на відзив з доказами її направлення відповідачу, в якій позивач зазначає, що в момент укладення додаткової угоди №4 до договору постачання природного газу від 05.10.2018 №3490/18-БО-5/ПТ у існував недолік волі, тобто обмеження волевиявлення учасника правочину (позивача) та невідповідність такого волевиявлення внутрішній волі учасника правочину без можливості впливати позивачем на зміст умов додаткової угоди з огляду на монопольне становище Акціонерного товариств "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на ринку постачання природного газу підприємствам сектору теплокомуненерго. Також позивач вказує, що наявний недолік змісту договору, оскільки закладене відповідачем у додаткову угоду поняття "збитки" є незрозумілим. Позивач стверджує, що стягнення судовими рішеннями збитків на підставі оспорюваних умов договору безпосередньо свідчить про наявність порушеного права у Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", а задоволення позову в межах даної справи відновить баланс у правовідносинах сторін за спірним правочином та поновить порушені права позивача.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.05.2021 оголошено перерву у підготовчому засіданні до 15.06.2021.

27.05.2021 засобами електронного зв`язку від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" надійшли заперечення на відповідь на відзив (підписані кваліфікаційним та удосконаленим електронним підписом), в яких відповідач зазначає, що у заявах позивача по суті спору не зазначено конкретної підстави, за якою вказані підпункти договору підлягали б визнанню недійсними, зокрема, відсутні посилання на імперативну норму акту цивільного законодавства, якій би суперечили оспорювані пункти договору.

08.06.2021 через відділ діловодства суду від Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надійшли пояснення із доказами їх направлення відповідачу, в яких позивач вказує, що свобода договору є обмеженою цивільним законодавством та відповідно договір (його окремі умови) може бути визнаний недійсним з підстав невідповідності акту цивільного законодавства. У даному випадку, на думку позивача, така невідповідність полягає у тому, що наділення Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" правом на автоматичне (бездоказове) стягнення з підприємства збитків незалежно від факту завдання збитків суперечить сутності інституту цивільного законодавства, яким врегульовано відшкодування збитків, загальним засадам цивільного законодавства, принципам розумності та справедливості. Крім того, позивач вказує, що передбачені у оспорюваних умовах договору збитки ним ніколи не визнавались, що підтверджується подання Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" позову до Окружного адміністративного суду міста Києва про визнання незаконним та скасування пункту 1 Розділу VI та пункту 10 розділу ІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2496 від 30.09.2015, а також правовою позицією Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" в межах справи №904/3923/20.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 закрито підготовче провадження у справі №910/6328/21, встановлено порядок дослідження доказів - в порядку їх розміщення в матеріалах справи, призначено розгляд справи по суті на 13.07.2021.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.07.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 29.07.2021 для надання можливості представникам сторін підготуватись та бути готовими надавати відповіді на запитання суду.

В судове засідання 29.07.2021 представники сторін з`явились, надали пояснення по суті спору, за змістом яких представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, а представник відповідача проти позову заперечував та просив відмовити в його задоволенні.

В судовому засіданні 29.07.2021 судом завершено розгляд справи №910/6328/21 по суті, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалася фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2018 між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" (споживач) укладено договір №3490/18-БО-5/ПТ (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити споживачу у 2018 році природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору.

30.11.2018 сторони уклали додаткову угоду №4 до Договору (далі - Додаткова угода №4), в якій погодили викласти в новій редакції розділи 1-12 Договору.

Постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 2 013,247 тис.куб.метрів, у тому числі по місяцях (далі розрахункові періоди): листопад 2018 року - 241,472; грудень 2018 року - 415,716, всього: 657,188; січень 2019 року - 499,518, лютий 2019 року - 455,541; березень 2019 року - 335,0, всього: 1 290,059; квітень 2019 року - 66,0, всього 66,0 (п. 2.1 Договору в редакції Додаткової угоди №6 від 20.03.2019).

У Додатковій угоді №8 від 25.04.2019 сторони погодили замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у квітні 2019 року - 49,0 тис.куб.м. Сторони домовилися, що загальний обсяг (об`єм) природного газу, який постачальник передає споживачу в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно), визначається з урахуванням зазначених змін.

Відповідно до п. 2.5 Договору в редакції Додаткової угоди №4 допускається відхилення обсягу використання природного газу від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +/-5 відсотків (плюс мінус п`ять відсотків) від зазначеного в п. 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.

За умовами п. 3.13 Договору в редакції Додаткової угоди №4 якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в п. 2.1 Договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7 Договору. При цьому розмір збитків визначається таким чином:

3.13.1 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;

3.13.2 якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу на цей період, споживач зобов`язаний відшкодувати збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховуються за формулою: В = (Vф- Vп) х Ц х К, де: Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за Договором відповідно до акта приймання-передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період, зазначений в п. 2.1. Договору; Ц - ціна природного газу за Договором; К - коефіцієнт, який дорівнює 0.5.

Пунктом 5.7 Договору в редакції Додаткової угоди №4 визначено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов п. 3.13 Договору, здійснюється таким чином:

- постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив пункт 3.9 Договору та не надав акт приймання-передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених пунктом 2.1 Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 пункту 3.13 Договору;

- постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків;

- споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акта-претензії зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті- претензії.

У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених Договором та чинним законодавством України.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2020, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.02.2021, у справі №904/3923/20 стягнуто з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 68 923,10 грн. пені, 13 514,33 грн. 3% річних, 18 068,41 грн. індексу інфляції, 111 502,11 грн. збитків, нарахованих за порушення Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 05.10.2018 №3490/18-БО-5/ПТ як в частині своєчасної оплати спожитого газу, так і недоотримання погодженого сторонами обсягу споживання газу.

Спір у даній справі виник у зв`язку з твердженнями позивача, що наявність у Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" можливості стягувати з Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" надмірні і жодним чином не доведені грошові суми під виглядом збитків спотворює дійсне правове призначення збитків, оскільки із компенсаторного засобу відновлення майнової сфери потерпілого від порушення зобов`язання договірний розмір збитків перетворюється на джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором і несправедливо покладає на позивача непомірний тягар, що не відповідає актам цивільного законодавства та засадам розумності, справедливості і добросовісності.

Згідно із статтями 4, 10 та 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного кодексу України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину (абзац 3 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ" №9 від 06.11.2009).

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

В правове обґрунтування позовних вимог позивачем покладено тезу про суперечність пунктів 3.13 та 5.7 Договору в редакції Додаткової угоди №4 сутності інституту цивільної відповідальності; статтям 3, 6, 22, 509, 623, 627 та 632 Цивільного кодексу України; статтям 191, 224 та 225 Господарського кодексу України; статтям 10 та 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення".

Відповідно до пункту 3.13 Договору (у редакції додаткової угоди №4 від 30.11.2018) позивач зобов`язався у випадку невідповідності фактично використаного об`єму газу більш як на 5% від замовленого обсягу сплатити певну грошову суму відповідачу. При цьому, у випадку споживання газу у меншому обсязі - сплатити грошові кошти у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невикористаної частини енергоносія (пункт 3.13.1), у випадку перевищення - грошову суму, розраховану за формулою (пункт 3.13.2).

Пункт 5.7 Договору встановлює лише порядок отримання відповідачем встановлених пунктом 3.13 нарахувань.

За текстом пункту 3.13 Договору сторони використовують термін збитки, проте суд не може погодитись, що пунктом 3.13 врегульовано питання відшкодування саме збитків відповідача.

У даному випадку за своєю правовою природою визначені пунктом 3.13 Договору грошові нарахування, які здійснюються за умови неналежного виконання позивачем своїх договірних зобов`язань в частині використання природного газу у меншому чи більшому об`ємах ніж визначено договором є штрафною санкцією, а не відшкодуванням збитків.

Відповідно до частин першої та другої статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Правове регулювання пункту 3.13 Договору повною мірою відповідає законодавчому визначенню юридичного терміну штраф.

Такі висновки суду обумовлені тим, що згідно частини 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання зобов`язання.

Пунктом 3.13 Договору передбачено, що у випадку порушення споживачем погодженого сторонами обсягу газу, то споживач повинен оплатити фіксовану суму коштів в залежності від порушення - або подвійну облікову ставку Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період або суму коштів, обраховану за формулою, зазначеною у п. 3.13.2 Договору.

Проте, при розрахунку суми коштів як за пунктом 3.13.1, так і за пунктом 3.13.2 сторонами не погоджено застосування такої величини як період нарахування (коригування суми санкції в залежності від проміжку часу, в якому тривало порушення).

Зокрема, суд вважає, що використання сторонами у п. 3.13.1 Договору словосполучення "від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період" є встановленням бази для нарахування штрафу.

Встановивши невідповідність застосованого сторонами терміну при визначенні правовідносин, суд застосовує при вирішенні спору належні законодавчі визначення, що відповідають правовій природі та фактичному характеру відносин.

Виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи позивача про порушення пунктом 3.13 Договору сутності інституту цивільного законодавства, яким врегульовано відшкодування збитків.

При цьому, суд не погоджується з твердженнями позивача, що застосування терміну "збитки" в оспорюваних пунктах Договору спотворює розуміння даних умов або унеможливлює розуміння сторонами суті таких умов, оскільки умови пунктів 3.13 та 5.7 Договору є чіткими та однозначними, які визначають суть порушення - споживання споживачем обсягу газу в обсязі більшому або меншому від погодженого сторонами на 5 відсотків, та наслідки такого порушення - обов`язок споживача сплатити кошти у визначених порядку та розмірі.

Як пояснила представник відповідача, встановлення такої санкції у Договорі було ініційоване Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з огляду на ситуацію із небалансами природного газу у газотранспортній та розподільчій системі з метою спонукання споживачів на ринку купівлі-продажу природного газу до фінансової та розрахункової дисципліни.

Відповідно до статей 6, 627 та 628 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтями 628, 629 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тобто сторони, керуючись принципом свободи договору, за взаємною згодою мають право визначати штрафні санкції, їх кількість, вид, розмір та види порушення зобов`язання, за якими застосовується неустойка, тощо.

Надаючи правову оцінку доводам позивача, що передбачена пунктом 3.13 Договору санкція порушує принципи розумності та справедливості, а також баланс інтересів сторін, суд зазначає наступне.

Так, пунктом 3.13 Договору сторонами було погоджено встановлення штрафної санкції за порушення позивачем, як споживачем за вказаним договором, своїх зобов`язань із споживання погодженого сторонами обсягу природного газу (як в сторону збільшення, так і в сторону зменшення споживання), тобто умови "бери або плати".

Попри наведене, пунктом 6.2 Договору у редакції Додаткової угоди №4 було передбачено обов`язки споживача, якими зокрема є:

2) забезпечити відповідність комерційного вузла обліку природного газу вимогам Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність", Правилам обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженим наказом Міненерговугілля від 27.12.2005 №618, державним стандартам, експлуатаційній документації на засоби вимірювальної техніки, що входять до складу зазначеного вузла обліку природного газу, Кодексу ГРМ та Кодексу ГТС;

4) самостійно контролювати власне використання природного газу за цим Договором і не допускати відхилення фактичних обсягів використання газу більше ніж на 5% від замовлених без їх коригування шляхом підписання додаткової угоди;

5) самостійно припиняти (обмежувати) використання природного газу в разі, зокрема, перевищення обсягів використання газу, зазначених у пункті 2.1 цього Договору, без їх коригування шляхом підписання договору.

Судом враховано, що позивач є виробником теплової енергії та кінцевим споживачем природного газу, який закуповувався за Договором, має лічильники обліку споживання природного газу на підприємстві та відповідно безперешкодний доступ до вказаних лічильників, а відтак за належного адміністрування може контролювати обсяги споживання газу.

Наявність у позивача обов`язку за Договором в частині забезпечення відповідності комерційного вузла обліку природного газу та самостійного контролю споживачем власного використання природного газу, нівелює обґрунтованість доводів Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа", що воно не могло знати який саме обсяг газу буде ним спожитим у певному місяці з огляду на погодні умови.

Зважаючи на погоджений сторонами термін, протягом якого позивач міг відкоригувати обсяги свого споживання, - не пізніше ніж за три робочі дні до кінця місяця постачання газу та зважаючи на наявність у позивача обов`язку та можливості самостійно контролювати обсяги споживання ним газу та забезпечити комерційний облік газу, суд приходить до висновку, що Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" не було позбавлене можливості спрогнозувати який саме обсяг газу буде ним спожитий у відповідному місяці за три робочих дні до кінця такого місяця в межах допустимої похибки +/- 5%.

Крім того, пунктом 2.4 Договору в редакції Додаткової угоди №4 передбачено, що перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим Договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в газовому місяці в значенні Кодексу ГТС). Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим Договором.

За приписами ст. 637 Цивільного кодексу України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Статтею 213 Цивільного кодексу України визначено, що при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Приймаючи до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів, суд приходить до висновку, що умови пункту 2.4 Договору в редакції Додаткової угоди №4 в частині порядку дій відповідача для коригування обсягів споживання - "споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди", не передбачали обов`язку Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" вживати заходів для спонукання Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підписати відповідну додаткову угоду, а подання відповідачу оформленої додаткової угоди є фактично інформуванням останнього про зміну обсягів споживання позивачем природного газу у певному місяці.

Тобто, умовами Договору передбачався дієвий механізм правомірного ухилення споживача від виконання умов "бери або плати" та нівелювання наслідків споживання обсягу газу у більшому або меншому розмірі на 5% від погодженого сторонами обсягу.

Наведене свідчить, що умови Договору в цій частині (в частині предмету спору) є збалансованими та не порушують принципів розумності, справедливості і добросовісності.

Натомість у судовому засіданні представник відповідача не міг пояснити з яких причин Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа" не користувалось своїм правом за Договором відкоригувати обсяги споживання природного газу.

В свою чергу, не реалізація Комунальним підприємством теплових мереж "Криворіжтепломережа" свого права на коригування обсягів споживання газу та невиконання ним своїх обов`язків в частині самостійного контролю обсягів споживання газу жодним чином не свідчить про незбалансованість умов Договору чи про їх несправедливість.

Судом враховано, що Стокгольмський арбітраж у спорі між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Відкритим акціонерним товариством "Газпром" визнав, що умови укладеного сторонами договору за принципом "бери або плати" є "безрозсудно надмірними" та несправедливими.

Проте, обставини даної справи є відмінними від обставин справи у спорі між Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Відкритим акціонерним товариством "Газпром", оскільки у умови укладеного між ними договору не передбачали жодної можливості Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" уникнути санкцій за споживання газу у обсязі меншому, ніж було погоджено сторонами, а тому висновки Стокгольмського арбітражу не є релевантними до правовідносин сторін у даній справі.

За статтею 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Суперечність договору положенням чинного законодавства означає врегулювання правовідносин сторін всупереч імперативним нормам законодавства.

Вирішуючи спори про визнання договорів недійсними, господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання їх недійсними та настання відповідних наслідків, а саме відповідність змісту договору вимогам закону, моральним засадам суспільства, правоздатність сторін договору, у чому конкретно полягає неправомірність та інші обставини, що є істотними для правильного вирішення спору.

Заявляючи вимогу про визнання у судовому порядку недійсними певних умов укладеного договору позивач не довів суду наявність як фактичних так і правових підстав своєї вимоги.

Зокрема, позивачем не наведено жодної правової норми імперативного характеру, яку поза розумним сумнівом порушують оспорені ним умови господарського договору.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позовних вимог Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа".

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 79, 129, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позову Комунального підприємства теплових мереж "Криворіжтепломережа" (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, пров. Дежньова, буд. 9; ідентифікаційний код 03342184) до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) про визнання недійсними окремих положень договору відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покласти на Комунальне підприємство теплових мереж "Криворіжтепломережа".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 25.08.2021.

Суддя Р.В.Бойко