ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа № 911/286/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Демидової А.М.
суддів: Ходаківської І.П.
Владимиренко С.В.

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1
на рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2021 (суддя Ейвазова А.Р.)
у справі № 911/286/20 Господарського суду Київської області
за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України
до Військової частини НОМЕР_1
про стягнення 100 000,00 грн

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст і підстави позовних вимог.
1. У лютому 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ, позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі ВЧ НОМЕР_1 , відповідач) про стягнення 100 720,00 грн, що складається з: 100 000,00 грн виплаченого страхового відшкодування; 720,00 грн витрат на встановлення розміру збитку та збір документів.
2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як особа, яка виплатила страхове відшкодування потерпілому в дорожньо-транспортній пригоді (далі ДТП), набув право вимоги в порядку регресу до відповідача особи, відповідальної за завдану шкоду, на стягнення суми фактично виплаченого страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн та 720,00 грн витрат на послуги аварійного комісара.

Історія справи.
3. Рішенням Господарського суду Київської області від 07.04.2020 у справі № 911/286/20, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020, позовні вимого задоволено частково. Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь МТСБУ 80 000,00 грн страхового відшкодування, 720,00 грн витрат на послуги аварійного комісара та 1 684,60 грн судового збору. В задоволенні решти позовних вимог МТСБУ до ВЧ НОМЕР_1 про стягнення 20 000,00 грн відмовлено.
4. Постановою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21.12.2020 рішення Господарського суду Київської області від 07.04.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 у справі № 911/286/20 скасовано в частині вимог МТСБУ про стягнення з ВЧ НОМЕР_1 100 000,00 грн страхового відшкодування і в цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Київської області.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
5. Рішенням Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі № 911/286/20 позов МТСБУ задоволено повністю. Стягнуто з ВЧ НОМЕР_1 на користь МТСБУ 100 000,00 грн сплаченого страхового відшкодування, а також 9 459,00 грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату судовим збором позову, апеляційної та касаційної скарг.
6. Так, суд першої інстанції встановив, що в результаті ДТП, яка мала місце 27.12.2017, настав страховий випадок, а у позивача МТСБУ, враховуючи, що власник автомобіля УАЗ державний номерний знак (далі д.н.з.) НОМЕР_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування особі, якій завдано збитків.
7. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем прийнято обґрунтоване рішення про виплату потерпілій особі відшкодування шкоди у розмірі 100 000,00 грн та, зважаючи на фактичну виплату цієї суми, позивач набув права вимагати її стягнення в порядку регресу з відповідача, який є володільцем транспортного засобу, яким керувала особа, що виконувала службове завдання відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
8. Не погоджуючись із вказаним рішенням, ВЧ НОМЕР_1 у квітні 2021 року звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі № 911/286/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог МТСБУ відмовити повністю.
9. Відповідач вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.
10. Зокрема, зіткнення з іншим автомобілем здійснив громадянин ОСОБА_1 , якого постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 у справі № 752/659/18 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).
11. Відповідач стверджує, що оскільки протиправні дії вказаної особи призвели до заподіяння збитків, згідно зі ст. 1188 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) саме ОСОБА_1 особисто, а не ВЧ НОМЕР_1 , має відшкодувати такі збитки позивачу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
12. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2021 справу № 911/286/20 передано колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Демидова А.М. головуючий, Ходаківська І.П., Владимиренко С.В.
13. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.05.2021 апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.
14. Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 задоволено клопотання відповідача про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВЧ НОМЕР_1 на рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі № 911/286/20; зупинено дію вказаного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку; постановлено розгляд апеляційної скарги здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень до 12.07.2021.

Позиції учасників справи.
15. МТСБУ у визначений судом строк відзиву на апеляційну скаргу не подало, що відповідно до ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) не є перешкодою для апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
16. 27.12.2017 в м. Києві за адресою: просп. Голосіївський, 104, відбулась ДТП за участю автомобіля УАЗ д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 , автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля NISSAN д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Управління патрульної поліції в м. Києві про ДТП № 114648 від 27.12.2017 (а.с. 30).
17. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 у справі № 752/659/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с. 9а).

18. Зокрема, Голосіївським районним судом м. Києва встановлено, що ОСОБА_1 27.12.2017 об 11:00, керуючи автомобілем УАЗ д.н.з. НОМЕР_2 , за адресою: м. Київ, просп. Голосівський, 104, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 , який зіткнувся з автомобілем NISSAN д.н.з. НОМЕР_4 , що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (з наступними змінами).
19. За змістом ч. 6 ст. 75 ГПК України постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
20. Постанова Голосіївського районного суду м. Києва від 15.03.2018 у справі № 752/659/18 набрала законної сили 27.03.2018, а отже, є обов`язковою для господарського суду у відповідній частині.
21. Автомобіль УАЗ д.н.з. НОМЕР_2 належить ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією, наведеною у схемі місця ДТП, складеній інспектором Управління патрульної поліції в місті Києві (а.с. 31), та довідці серії АВ № 018010 від 28.08.2008, наданій відповідачем (а.с. 45).
22. Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 , якому заподіяно шкоди, ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП застрахована в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "ВУСО" згідно з полісом № АК/3378207 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 12, зворот), що також підтверджується відомостями з бази даних МТСБУ (а.с. 204).
23. Звертаючись до суду з цим позовом, позивач зазначив, що згідно з інформацією з централізованої бази даних МТСБУ на дату ДТП автомобіль марки УАЗ д.н.з. НОМЕР_2 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с. 10).
24. Вказаний факт відповідачем не спростований шляхом надання доказів зворотного.
25. 28.12.2017 власник автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП (а.с. 11).
26. На замовлення МТСБУ Товариство з обмеженою відповідальністю "СОС Сервіс Україна" (далі ТОВ "СОС Сервіс Україна") склало калькуляцію вартості відновлювального ремонту та визначило розмір завданих збитків транспортному засобу RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 .
27. Відповідно до звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, № 529 від 30.01.2018, виконаного регіональним партнером ТОВ "СОС Сервіс Україна" фізичною особою-підприємцем Масиною Сергієм Анатолійовичем, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 складає 115 052,91 грн (а.с. 18-20). Вказана сума складається з:
вартості ремонтних робіт 20 654,00 грн;
вартості необхідних для ремонту матеріалів 15 401,59 грн (з урахуванням податку на додану вартість, далі ПДВ), до яких також включена вартість метизів (3 306,71 грн);
вартості складових, що підлягають заміні 165 335,54 грн (з урахуванням ПДВ), коефіцієнт фізичного зносу 0,5222.
28. 28.03.2018 ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ із заявою про відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті ДТП від 27.12.2017, в якій просив здійснити вказане відшкодування шляхом перерахування коштів на належний йому рахунок, відкритий у Публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Приватбанк" (а.с. 12).
29. 22.06.2018 МТСБУ склало довідку № 1 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих на суму 100 000,00 грн (а.с. 16, зворот).
30. 10.07.2018 МТСБУ видало наказ № 6652 про виплату Кабанову П. Є. 100 000,00 грн (а.с. 16).
31. Згідно з платіжним дорученням № 909978 від 11.07.2018 позивачем перераховано на рахунок Кабанова П. Є. 100 000,00 грн (а.с. 17).
32. Предметом спору у цій справі в частині, в якій справу передано на новий розгляд судом касаційної інстанції, є наявність у відповідача обов`язку як у власника транспортного засобу та особи, з якою водій транспортного засобу, який спричинив ДТП, перебував у службових відносинах, відшкодувати позивачу суму виплаченого ним потерпілій особі страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.
33. Зокрема, у постанові від 21.12.2020 у цій справі Верховний Суд зазначив, що для правильного вирішення спору необхідним є з`ясування таких обставин:
1) чи проводився на момент здійснення МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) потерпілій особі ОСОБА_2 відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу);
2) чи було отримане МТСБУ документальне підтвердження факту оплати проведеного ремонту транспортного засобу потерпілої особи та ПДВ у складі цієї оплати;
3) якщо відновлювальний ремонт пошкодженого майна (транспортного засобу) не проводився:
яку суму складає ПДВ із суми в 115 052,91 грн оціненої шкоди, що заподіяна транспортним засобом відповідача згідно зі звітом;
чи перевищує сума оціненої шкоди, визначена у звіті, за вирахуванням із неї визначеної в цьому звіті суми ПДВ, ліміт відповідальності МТСБУ у спірних правовідносинах згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3378207 потерпілої особи ОСОБА_2 ;
чи зменшило МТСБУ визначену у звіті шкоду на суму ПДВ, яка зазначена в цьому звіті, перед визначенням (згідно з довідкою № 1 від 22.06.2018) суми відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих в межах ліміту відповідальності, зазначеного у полісі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3378207 потерпілої особи Кабанова П. Є.
34. Верховний Суд вказав, що з`ясування цих обставин має значення для вирішення спору у цій справі задля правильної кваліфікації спірної суми 20 000,00 грн, у складі заявленої позивачем до стягнення: як суми ПДВ або як частини суми здійсненого у межах ліміту відповідальності МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) потерпілій особі Кабанову П. Є., що, в свою чергу, є обов`язковим при вирішені спорів щодо суми, яка підлягає стягненню МТСБУ з винної особи в порядку регресу як суми сплаченого МТСБУ страхового відшкодування (регламентної виплати) безпосередньо на рахунок потерпілої особи.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
35. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) врегульовані однойменним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV (далі Закон № 1961-IV).
36. За змістом п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована, вважається забезпеченим транспортним засобом.
37. У п. 21.1 ст. 21 цього Закону зазначено, що з урахуванням положень п. 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.
38. Контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється:
відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод;
органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України (п. 21.2 ст. 21 Закону № 1961-IV).
39. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у п. 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3 ст. 21 Закону № 1961-IV).
40. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
41. При цьому у п.п. 9.2, 9.4, 9.5 ст. 9 Закону № 1961-IV вказано, що розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тис. грн на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.
42. Згідно з п. 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 09.07.2010 № 566 "Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.08.2010 за № 689/17984), в редакції від 30.05.2017 (що була чинною на час вчинення ДТП), установлено розмір страхової суми за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеними після набрання чинності цим розпорядженням, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, 100 000,00 грн на одного потерпілого.
43. Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
44. Як зазначено у п. 39.1 ст. 39 Закону № 1961-IV, МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
45. Відповідно до пп. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
46. На підставі пп. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 Закону № 1961-IV МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону.
47. Як встановлено судом першої інстанції та не оскаржується сторонами, в результаті ДТП, що мала місце 27.12.2017 з вини водія автомобіля УАЗ д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 , настав страховий випадок, а у позивача МТСБУ, враховуючи, що власник автомобіля УАЗ д.н.з. НОМЕР_2 не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, виник обов`язок зі сплати страхового відшкодування особі, якій завдано збитків, оскільки цивільно-правова відповідальність цієї особи була застрахована.
48. Вказаний обов`язок позивач виконав, сплативши потерпілому ОСОБА_2 відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих у сумі 100 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
49. Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з цим регресним позовом до відповідача. Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлені вимоги в цілому є обґрунтованими, оскільки базуються на нормах законодавства, наведених вище.
50. Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
51. Відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми ПДВ, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.
52. Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.
Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати.
А тому судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ.
Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 13.03.3018 у справі № 910/9396/17, від 06.07.2018 у справі № 924/675/17, а також від 21.12.2020 у цій справі.
53. Отже Закон № 1961-IV розмежовує порядок виплати заподіяної шкоди в умовах існування лише проведеної уповноваженою особою (органом) оцінки цієї шкоди (звіту, акта оцінки) (без урахування ПДВ) та у разі фактичного проведення відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу потерпілої особи з доведенням вартості цього ремонту (з урахуванням ПДВ).
54. А вирішальне значення у цьому випадку тобто для визначення, чи підлягає перерахуванню у складі страхового відшкодування сума ПДВ, мають обставини фактично проведеного відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу потерпілої особи та обставини отримання страховиком (МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту з урахуванням ПДВ.
55. При цьому слід враховувати, що Закон № 1961-IV розмежовує суму страхового відшкодування (яка визначається відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яка обмежується страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування п.п. 9.1, 9.4 ст. 9 та п. 36.1 ст. 36 цього Закону) та суму відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу), що визначається відповідно до оціненої шкоди або по факту проведеного ремонту (п. 36.2 ст. 36 вказаного Закону).
56. Якщо страхова сума є меншою за розмір заподіяної (оціненої) шкоди, то страхове відшкодування (страхова виплата/регламентна виплата) за таку шкоду особі в умовах відсутності документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту, здійснюється безпосередньо потерпілій особі з попереднім вирахуванням з суми оціненої шкоди, зокрема суми ПДВ, з подальшим обмеженням/зменшенням отриманої суми до зазначеної страхової суми.
57. А тому, якщо МТСБУ (у випадках, передбачених ст. 41 Закону № 1961-IV) здійснює безпосередньо на рахунок потерпілої у ДТП особи відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу, однак в умовах відсутності документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту, то сума відшкодування становить: суму оціненої шкоди, що зменшена на суму (тобто за вирахуванням з неї), зокрема, ПДВ, визначеного відповідно до законодавства, з подальшим обмеженням отриманої суми (якщо вона перевищує страхову суму за договором цивільно-правової відповідальності) відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховою сумою, що діяла на дату укладення договору та зазначена в договорі страхування (п. 9.4 ст. 9 та п. 36.1 ст. 36 цього Закону).
58. Наведені вище висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.12.2020 у цій справі.
59. Виконуючи вказівки Верховного Суду, які є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи в силу ч. 1 ст. 316 ГПК України, місцевий господарський суд вказав, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що потерпілою в ДТП особою здійснювався відновлюваний ремонт відповідного транспортного засобу; позивач не посилається на те, що потерпіла особа зверталася щодо доплати сплаченої суми з підстав понесення фактичних витрат на ремонт відповідного транспортного засобу.
60. Таким чином, сплачуючи страхове відшкодування, позивач мав зменшити суму, яка підлягала виплаті, на визначений відповідно до законодавства ПДВ та виплати її з урахуванням встановленого Уповноваженим органом на час вчинення ДТП розміру відповідної страхової суми 100 000,00 грн.
61. За твердженням позивача і даними звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу, № 529 від 30.01.2018 оцінена шкода (вартість відновлювального ремонту) складає 115 052,91 грн і така сума визначена з урахуванням ПДВ, відповідна сума мала бути зменшена на розмір ПДВ, зважаючи на неподання доказів здійснення ремонту, та виплачена у межах 100 000,00 грн.
62. Також відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу автомобіля RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 у розмірі 115 052,91 грн включає наступні суми з ПДВ:
вартість складових, що підлягають заміні з урахуванням коефіцієнту зношення: 165 335,54 * (1 - 0,5222) = 78 997,32 грн;
вартість метизів, яка є складовою вартості необхідних для ремонту матеріалів 3 306,71 грн.
63. Отже, розмір відшкодування мав бути зменшений на суму ПДВ у розмірі: 78 997,32 - 20% + 3 306,71 - 20% = 78 997,32 : 120 * 20 + 3 306,71 : 120 * 20 = 13 166,22 + 551,12 = 13 717,34 грн.
64. Після зменшення сума відшкодування становить: 115 052,91 13 717,34 = 101 335,57 грн, що більше ліміту відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що діяв на час вчинення ДТП 100 000,00 грн.
65. Отже, позивачем обґрунтовано виплачено потерпілій особі 100 000,00 грн.
66. Такі висновки зробив місцевий господарський суд за результатами повторного розгляду справи з урахуванням вказівок Верховного Суду, і колегія суддів апеляційної інстанції, перевіривши їх, вважає, що вказані висновки суду першої інстанції відповідають нормам закону та доказам, які містяться в матеріалах справи.
67. Крім того, розмір суми, виплаченої позивачем потерпілій особі Кабанову П.Є., не оскаржується відповідачем у поданій в квітні 2021 року апеляційній скарзі.
68. Відповідно до положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
69. За змістом апеляційної скарги ВЧ НОМЕР_1 відповідач вважає, що оскільки зіткнення з автомобілем RENAULT д.н.з. НОМЕР_3 здійснив громадянин ОСОБА_1 , тобто протиправні дії саме цієї особи призвели до заподіяння збитків, згідно зі ст. 1188 ЦК України саме ОСОБА_1 особисто, а не ВЧ НОМЕР_1 , має відшкодувати такі збитки позивачу.
70. Вказаний аргумент відповідача також був проаналізований судом першої інстанції, яким зауважено про таке.
71. Пунктом 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
72. Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
73. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.
Вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц.
74. Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
75. Частиною першою статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
76. У ст. 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" зазначено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України. До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
77. Органами, які здійснюють управління військовим майном згідно зі ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" є Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.
78. Зокрема, у ч. 2 ст. 2 цього Закону вказано, що Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
79. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 цієї статті). З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
80. У ч. 2 ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" вказано, що майно, закріплене за військовими частинами Збройних Сил України, є державною власністю і належить їм на праві оперативного управління.
81. Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського кодексу України правом оперативного управління визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).
82. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про господарську діяльність у Збройних Силах України" за шкоду і збитки, заподіяні правам та інтересам фізичних і юридичних осіб та державі, військова частина як суб`єкт господарської діяльності несе відповідальність, передбачену законом та договором.
83. Враховуючи те, що військові частини володіють на праві оперативного управління закріпленим за ними Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, вони несуть відповідальність згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права у подібних відносинах викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15 (п. 41 вказаної постанови).
84. Водій ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, що належить відповідачу на праві оперативного управління, був солдатом ВЧ НОМЕР_1 (відповідача) та 27.12.2017 в момент скоєння ДТП виконував свої службові обов`язки, що підтверджується наданим відповідачем дорожнім листом № 4787 від 27.12.2017 (а.с. 44, зворот).
85. З урахуванням зазначеного, місцевий господарський суд вказав, що посилання відповідача на те, що за заподіяну шкоду має нести відповідальність особисто ОСОБА_1 , помилкові, оскільки за заявленими вимогами перед позивачем має відповідати ВЧ НОМЕР_1 , якій належить на праві оперативного управління транспортний засіб, яким у момент вчинення ДТП керувала особа, що виконувала службове завдання відповідача.
86. В апеляційній скарзі відповідач посилається на положення ст. 1188 ЦК України, в якій вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.
87. Разом із тим, положення ст. 1188 ЦК України, зокрема, щодо правил визначення особи, винної у завданні шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, підлягають застосуванню з урахуванням норм ст.ст. 1166, 1172, 1187 ЦК України, на які послався місцевий господарський суд, а не всупереч ним.
88. В абз. 1 п. 7.1 постанови від 21.12.2020 у цій справі Верховний Суд також зазначив про це: "За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України)."
89. Таким чином, висновки суду першої інстанції стосовно того, що саме ВЧ НОМЕР_1 є належним відповідачем у цій справі, є законними та обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги, які стверджують про протилежне, не підтверджуються належними правовими підставами, у зв`язку із чим відхиляються судом апеляційної інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
90. Згідно зі ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
91. З огляду на викладені обставини, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі № 911/286/20 в частині основних висновків щодо позовних вимог відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи.
92. За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування або зміни рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі № 911/286/20.
93. Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі, відхилені колегією суддів апеляційної інстанції як такі, що є необґрунтованими та не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Судові витрати.
94. У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги судові витрати за розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі № 911/286/20 залишити без змін.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.
4. Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 29.03.2021 у справі № 911/286/20.
5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

(у зв`язку з перебуванням суддів Демидової А.М. головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В. з 12.08.2021 по 28.08.2021 включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено та підписано у перший робочий день після виходу суддів Демидової А.М. головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В. з відпустки 30.08.2021)

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко