ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/348/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно- Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (МСП 01601, м. Київ,30, вул. Лисенка, 6 ) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ""Евервелле Україна (35603, Рівненська область, м. Дубно, вул. Свободи буд. 2, ) про стягнення в сумі 133 890, 00 грн.

За участю сторін:

від позивача - Макаровець Ілля Валерійович (ВКЗ)

від відповідача - Ситайло Наталія Володимирівна (ВКЗ)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У травні 2021 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно-Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" про стягнення в сумі 133 890, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час перевірки поїзду на станції Здолбунів Львівської залізниці 01.01.2021 року на тензометричних вагонних вагах було виявлено обставини, які загрожували безпеці руху а саме різницю завантаження візків.

Представник позивача під час розгляду даної справи наполягав на задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідач неналежним чином виконав прийняті на себе за договором перевезення вантажу зобов`язання в частині навантаження вантажу за накладною відповідно до вимог.

Представник відповідача під час розгляду даної справи проти задоволення позовних вимог заперечував. Зокрема зазначив, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами виявлення неправильності, неточності або неповноти вказаних відправником даних у накладній СМГС № 23036941.

Ухвалою суду від 12.05.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 09.06.2021 року.

04.06.2021 року від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву та заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 09.06.2021 року задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в загальному позовному провадженні, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.06.2021 року.

16.06.2021 року відповідачем подано суду клопотання про витребування у позивача ряду документів.

16.06.2021 року в підготовчому засіданні оголошено перерву до 07.07.2021 року.

22.06.2021 року від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив.

05.07.2021 року відповідач скерував на адресу суду заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою суду від 07.07.2021 року продовжено строк підготовчого засідання на 30 днів та відкладено розгляд справи на 18.08.2021 року.

Ухвалою суду від 18.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.08.2021 року.

В судовому засіданні 31.08.2021 року, суд заслухавши по суті представника позивача та відповідача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, надані сторонами, суд -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2021 року між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Евервелле Україна" (далі відповідач) укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 5680991 (далі по тексту Договір). Предметом договору є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) власних вагонів Перевізника, вагонах залізниці інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

За даним договором відповідач взяв на себе зобов`язання належним чином виконувати умови договору та дотримуватись норм чинного транспортного законодавства.

01.01.2021 року на станції Здолбунів Львівської залізниці при проходженні вагонів відповідача, а саме вагону № 95610713 та вагону 95954822, що слідували по відправці № 23036941 з станції Оранчиці Білоруської залізниці до станції Вінниця Південно-Західна залізниця, під час зважування на тензометричних вагонних вагах було виявлено обставини, які загрожували безпеці руху, а саме різницю завантаження візків.

Виявлений факт порушення норм чинного транспортного законодавства зафіксований працівниками станції, а саме працівниками складені акти загальної форми №4004 на вагон №95610713 та №4005 на вагон №95954822. Після чого вагони затримані для здійснення контрольного зважування на статичних вагонних вагах.

Відповідно пункту 4.3. глави 1 додатку 3 до «Соглашения о международном железнодорожном грузовом сообщении» (далі по тексту - СМГС), загальний центр тяжіння вантажу (ЦТгр0) повинен розташовуватись, як правило на лінії перетину повздовжньої І поперечної площини симетрії вагону. У відповідності з Міжнародним стандартом ГОСТ 22235 у випадку необхідності несиметричного розміщення вантажу в вагоні різниця в завантаженні візків не повинна перевищувати для 4-вісних вагонів - 10 тон. При цьому, навантаження на кожен візок не повинно перевищувати половини вантажопід`ємності вагону.

01.01.2021 року на статичних вагонних вагах станції Здолбунів було проведене контрольне зважування, під час якого встановлено:

- вагон № 95954822 брутто 89250 кг, тара з перевізного документу 23750 кг, нетто 65500 кг, нетто згідно документу 65800 кг, що менше проти документу на 300 кг. Вантажопід`ємність вагона 70500 кг. Навантаження на один візок - 38225 кг, на другий - 27275 кг. Різниця завантаження візків- 10950 кг, що перевищує половини вантажопід`ємності вагону на 2975 кг.;

- вагон № 95610713 брутто - 91150 кг, тара з перевізного документу - 23500 кг, нетто - 67600 кг, нетто згідно документу 67950 кг, що менше проти документу на 350 кг. Вантажопід`ємність вагона 70500 кг. Навантаження на один візок - 39850 кг, на другий візок - 27800 кг. Різниця завантаження візків складає 12050 кг, що перевищує половини вантажопід`ємності вагону на 4600 кг.

Результати зважування оформлені актами загальної форми, а саме: на вагон №95954822 акт №8000, на вагон № 95610713 акт №8001.

Для усунення нерівномірного завантаження візків з завантажувальних люків вагонів було знято по одному запірнопломбувальному пристрою (ЗПП), а саме: з вагону №95954822 ЗПП №2206767; з вагону №95610713 ЗПП №2206763. Вантаж у вагонах розрівняно силами вантажовідправника. По усуненню комерційної несправності люка вагонів закриті та опломбовані: у вагоні №95954822 ЗПП №Н915938, у вагоні №95610713 ЗПП №Н915937. Проведене повторне зважування, під час якого встановлено:

Вагон № 95954822 брутто - 89150 кг, тара з документу - 23750 кг, нетто - 65400 кг, завантаження вантажу на перший візок 33425 кг, на другий візок 31975 кг, різниця завантаження візків складає - 1450 кг, що не перевищує половини вантажопідйомності вагона;

Вагон №95610713 брутто - 91150 кг, тара з документу - 23550 кг, нетто - 67600 кг, завантаження вантажу на перший візок 34900 кг, на другий візок 32750 кг, різниця завантаження візків складає - 2150 кг, що не перевищує половини вантажопідйомності вагона.

По результатам проведеної роботи оформлені актами загальної форми про усунення різниці завантаження візків на вагон №95954822 акт №8009 та на вагон № 95610713 акт №8010.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з претензією № ДН-3-01-08/123 від 26.02.2021 року, в якій просив сплатити штраф у розмірі 133890,00 грн., нарахований на підставі п. 118 Статуту залізниці України та Угоди про міжнародне вантажне сполучення.

Листом № 2021-03-22 від 22.03.2021 року відповідач повідомив позивача про відхилення вищезазначеної претензії посилаючись на статті 16, 31,56 СМГС.

Наведені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Згідно відзиву відповідач заперечує, що Перевізником виявлено неправильність, неточність або неповноту вказаних Відправником даних у накладній СМГС № 23036943, посилаючись на параграф 3 статті 16 розділу І СМГС. Також, відповідач заперечує, що під час перевезення вантажу у вагонах №95954822, №95610713 за накладною СМГС № 23036941 мали місце обставини, що загрожують безпеці руху, в тому числі, відповідно до пункту 4.3. глави І додатку 3 до СМГС.

Крім того, відповідач зазначає, що з накладної СМГС на відправлення №23036941 вбачається, що жодних підстав для відмови у приймаючого перевізника (АТ «Укрзалізниця») при прийомі вагонів з вантажем «пшениця» №95954822, №95620713 не було, вони були прийняті без зауважень, в тому числі до технічної та комерційної справності. Про це свідчить відсутність актів загальної форми та комерційних актів, відмітки які мали б бути проставлені у накладній.

Крім того, відповідач зазначає, що згідно ст. 2 Закону України "Про залізничний транспорт" саме перевізник забезпечує безпеку руху на залізничному транспорті, отже на думку відповідача неправельне поводження працівниками залізниці з вагонами могло призвести до зміщення вантажу при сортувані.

Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що під час перевезення вантажу у вагонах №95954822, №95610713 за накладною СМГС № 23036941 мали місце обставини, що загрожують безпеці руху. Просить суд у задоволені позову відмовити.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими, такими що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а отже підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Господарський суд зазначає, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами у справі, є правовідносинами з перевезення залізничним транспортом у міжнародному сполученні вантажу, відправником якого є відповідач.

Відповідно до ст. 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаютьсяцим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч.2 ст. 908 Цивільного кодексу України та ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України, умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Стаття 6 Статуту залізниць України (далі - статут) визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Відповідно до ст. 4 Статуту залізниць України перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення.

Положеннями ст. 24 Статуту залізниць України визначено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів. Відправник зобов`язаний на вимогу залізниці пред`явити стандарт або технічні умови, сертифікат на відвантажувану продукцію (якщо вона підлягає сертифікації), а також на її тару.

Оскільки спірні правовідносини сторін виникли з перевезення вантажу у міжнародному сполученні, а тому у даному випадку підлягає застосуванню Угода про міжнародне вантажне сполучення від 01.11.1951 року (зі змінами внесеними до Угоди 06.06.2014 року та 16.10.2015 року), учасником якої є Україна.

Відповідно до ст. 1, параграфу 3 ст. 14 Угоди про міжнародне вантажне сполучення даною Угодою встановлюється пряме міжнародне залізничне сполучення для перевезень вантажів по залізницям. Укладення договору перевезення підтверджується накладною.

Відповідно до параграфу 1 статті 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, в накладній повинні міститись певний перелік відомостей в тому числі: найменування вантажовідправника, найменування вантажу і його код, вид упаковки.

Згідно параграфа 2 ст. 15 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, в накладній крім відомостей перерахованих у параграфі 1 цієї статті, у разі необхідності повинні міститись наступні відомості: заяви відправника що стосуються вантажу та інші відомості, передбачені Правилами перевезень вантажів.

Згідно п.7.1. Розділу 2 Правил перевезення вантажів Додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, перевезення вантажу оформлюється накладною єдиного зразку по формі, що наведена у додатку 1 до Правил.

Пунктом 8 розділу 2 Правил перевезення вантажів Додатку 1 до Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначено правило по заповненню накладної.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України „Про залізничний транспорт", підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров`я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку руху поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України.

Умовами параграфу 1 ст. 23 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення визначено, що перевізник має право перевірити чи дотримані відправником правила перевезення і відповідає відправка даним вказаними відправником у накладній.

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України, встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Параграфом 5 ст. 31 Угоди про міжнародне вантажне сполучення передбачено, що провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Відповідно до п. 7.1 розділу 2 Правил перевезення вантажів (додаток 1) до Угоди про міжнародне вантажне сполучення перевезення вантажу оформляється накладною єдиного зразка за формою, наведеною в додатку 1 до цих правил. Накладна оформлюється і пред`являється договірному перевізнику. Графи накладної заповнюються відправником і перевізником відповідно до приписів цих правил.

Відповідно до п. 3.10.3 глави 11 додатку 3 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення вантаж у вагоні розміщують рівномірно по всій площі підлоги вагона висотою навантаження не менше ніж на 100 мм нижче дверного огородження.

Положеннями п. 4.3 глави 1 додатку 3 до Угоди про міжнародне вантажне сполучення передбачено, що загальний центр ваги вантажів повинен розташовуватися, як правило, на лінії перетину поздовжньої і поперечної площин симетрії вагона. У випадках, коли дана вимога не може бути виконана з об`єктивних причин (геометричні параметри вантажу, умови розміщення та кріплення), допускається зміщення центру ваги вантажів щодо поздовжньої і поперечної площин симетрії вагона. Допустима величина зміщення центру ваги в поздовжньому напрямку (відносно поперечної площині симетрії) при навантаженні вантажу і при перевірках на шляху прямування визначається відповідно до таблиці 9 в залежності від загальної маси вантажу у вагоні.

Відповідно до параграфу 3 ст. 19 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення передбачено, що особа, яка здійснює навантаження, несе відповідальність за визначення придатності вагонів для перевезення конкретного вантажу, дотримання технічних вимог щодо розміщення та кріплення вантажів у вагонах, а також за всі наслідки незадовільного навантаження.

Відповідно до параграфу 1 ст. 23 Угоди про міжнародне вантажне сполучення перевізник має право перевірити, чи дотримані відправником умови перевезення і чи відповідає відправка відомостям, зазначеним відправником в накладній. Перевірка проводиться в порядку, встановленому національним законодавством.

Відповідно до параграфу 2 ст. 23 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, якщо відправником не дотримано умови перевезення або відправка не відповідає відомостям, зазначеним відправником в накладній, то в порядку, передбаченому ст. 31 "Сплата провізних платежів і неустойок" і ст. 32 "Додаткові витрати, пов`язані з перевезенням вантажу" цієї Угоди, перевізнику повинні буди відшкодовані всі витрати, викликані перевіркою і підтверджені документально.

На підставі актів загальної форми № 8000 від 01.01.2021 року та №8001 від 01.02.2021 року перевізником було встановлено, що вантаж у вагонах №95954822 та №95610713 навантажено нерівномірно, чим порушено п. 7.5.3. глави 3 додатку 3 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, тобто мала місце комерційна несправність вагону, що загрожувала безпеці руху.

Згідно з п. 5 параграфа 3 ст. 16 Угоди про міжнародне вантажне сполучення відправник сплачує перевізнику неустойку, якщо після укладення договору перевезення перевізник виявляє неправильність, неточність чи неповноту зазначених відправником у накладній відомостей і заяв і при цьому встановлює, що виникли обставини, які загрожують безпеці руху. Неустойка за пунктами 1, 2, 4, 5 цього параграфа стягується відповідно до приписів статті 31 «Сплата провізних платежів і неустойок» в п`ятикратному розмірі провізної плати, яка належить перевізнику, який виявив таке порушення.

Відповідно до параграфу 5 ст. 31 Угоди про міжнародне вантажне сполучення провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата.

Неустойка по пунктам, даного параграфа стягується в п`ятикратному розмірі провізної плати за перевезення надлишку маси вантажу по залізниці, на якій було виявлено надлишок.

Отже відповідна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 року, якими чітко визначено розмір штрафу.

Перевіривши розрахунок заявленої позивачем до стягнення неустойки, який був розрахований з урахуванням провізної плати за всю відстань, розмір якої 26778,00 грн господарський суд дійшов висновку про його правильність та обґрунтованість (26778,00*5=133890,00 грн).

При цьому, доводи відповідача у відзиві на позовну заяву та запереченнях не знайшли документального та допустимого підтвердження.

Водночас, на вимогу відповідача позивачем також надано суду ряд документів витребуваних ухвалою суду від 07.07.2021 року, а саме дані щодо горочних сортувальних комплексів та вагонні ваги, засоби ваговимірювальної техніки на шляху прямування вагонів від кордону України до станції Здолбунів Львівської залізниці, які на думку відповідача спростовують твердження позивача, що ніби то зміщення вантажу у вагонах №95954822 та№95610713 сталось з вини відповідача та щодо яких суд зазначає наступне.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, суд повинен враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (ст.79 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 ст. 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Також, надаючи оцінку доводам сторін, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 року Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року серія A, №303-A, п.29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01.07.2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див.рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, всі інші аргументи, доводи та міркування сторін не прийняті судом до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно- Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (МСП 01601, м. Київ,30, вул. Лисенка, 6 ) до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю ""Евервелле Україна (35603, Рівненська область, м. Дубно, вул. Свободи буд. 2, ) про стягнення штрафу в сумі 133 890, 00 грн - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ""Евервелле Україна (35603, Рівненська область, м. Дубно, вул. Свободи буд. 2, ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Південно- Західна залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (МСП 01601, м. Київ,30, вул. Лисенка, 6 ) штраф у розмірі 133 890, 00 грн., судовий збір в сумі 2 270,00 грн.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Інформацію по справі, що розглядається, можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2021 року.

Суддя Церковна Н.Ф.