ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021м. ДніпроСправа № 904/6007/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., розглянувши матеріали справи

за позовом Комунального некомерційного підприємства "Криворізька міська дитяча лікарня № 1" Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КРІЗЬ ЧАС", м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості по оплаті комунальних послуг

Без виклику (повідомлення) представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Комунальне некомерційне підприємство "Криворізька міська дитяча лікарня № 1" Криворізької міської ради (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Крізь Час" (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по оплаті комунальних послуг у сумі 44 055 грн. 92 коп.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 29.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позов у встановлений судом строк не надав.

Суд наголошує на тому, що зі своєї сторони ним здійснені всі необхідні заходи щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд цієї справи.

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 передбачено, що у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення. Поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Оскільки ухвала суду про відкриття провадження у справі направлялася відповідачеві на адресу, вказану в позові та ЄДР і повернулися на адресу суду з відміткою поштової установи, суд вважає, що Відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи судом і, лише у силу нехтування своїми правами на одержання поштового відправлення, відповідач не одержав ухвали суду, чим позбавив себе можливості захисту від вимог позивача.

Стаття 43 ГПК України зобов`язує учасників судового процесу та їх представників добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Крім того, суд зазначає, що в силу приписів статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Отримавши позовну заяву Позивача, яка була надіслана Відповідачу 11.04.2018 (опис вкладення у цінний лист, який є додатком до позовної заяви у даній справі), останній не був позбавлений можливості дізнатись в суді про подальший перебіг питання щодо зазначеного позову та своєчасно ознайомлюватись з відповідними судовими рішеннями суду першої інстанції в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З огляду на наведене, суд вважає, що Відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки судом було виконано всі покладені на нього обов`язки з повідомлення про розгляд справи.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

З огляду на викладене та згідно з частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України справу розглянуто за наявними у справі матеріалами, а рішення підписано без його проголошення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ:

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин, пов`язаних з укладенням Договору, умов та строку надання послуг, встановлення факту невиконання відповідачем договору в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.07.2011 між Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (далі позивач, орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Крізь час" (далі - відповідач, орендар) було укладено договір оренди об`єктів комунальної власності (далі договір) № 3д-44, відповідно до якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме-майно нежитлове приміщення загальною площею 423,1 кв. м, у тому числі місця загального користування 14,5 кв.м., на другому поверсі будівлі лікарні, розташоване за адресою: пл. Визволення, 2, для використання під розміщення медичного закладу, балансоутримувачем якого є Комунальний заклад "Міська дитяча лікарня". Об`єкт оренди обладнаний холодним водопостачанням, каналізацією, опаленням, електромережею.

Відповідно до пункту 4.1 договору за користування об`єктом оренди орендар сплачує балансоутримувачу орендну плату у розмірі 20% від незалежної вартості об`єкту оренди, яка відповідно до розрахунку складає 5036, 70 грн. (базова) без ПДВ. Орендна плата перераховується на поточний рахунок балансоутримувача, щомісячно не пізніше 20 числа місяця, наступного після сплачуваного.

Відповідно до п. 4.4. договору, у термін 15 днів від укладення Договору оренди орендар окремо укладає Договір на одержання комунальних послуг, енергопостачання, послуг зв`язку безпосередньо з їх постачальником, або Балансоутримувачем.

Цей договір діє з 20.07.2011 по 19.06.2014 включно (пункт 11.1 договору).

Згідно п. 11.5. договору, у разі, якщо орендодавець не попередить орендаря на протязі одного місяця після закінчення терміну дії договору, договір вважається продовжений на той же термін і на тих же умовах.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства (пункт 12.1 договору).

Як зазначає позивач, в порушення п. 4.4. договору оренди Орендарем в 15-денний строк не було укладено договори на отримання комунальних послуг з постачальниками, тому відшкодування комунальних послуг здійснювалось через балансоутримувача.

Так, між позивачем та Комунальним підприємством теплових мереж «Криворіжтепломережа» були укладені договори: №423 від 28.01.2011 на постачання теплової енергії для потреб опалення, вентиляції, гарячого водопостачання і пари, № 423 від 07.02.2012 про закупівлю послуг за державні кошти та № 423 від 11.03.2013 про закупівлю послуг за державні кошти.

Згідно цих договорів, позивачеві надавались послуги код 35.30.1 - пара та гаряча вода; постачання пари та гарячої води за адресою: вул. Визволення,2, м. Кривий Ріг.

Позивач направив на адресу Відповідача лист № 588 від 04.07.2013, разом із договором від 05.07.2013 № 44 про надання комунальних послуг, з проханням оплатити заборгованість за послуги з теплопостачання, які надавались Відповідачу на загальну суму 69 084,28 грн. в листі позивач зазначав, що відповідачем самовільно замінено прилад обліку електричної енергії на інший без відома позивача, що призвело до неможливості здійснити контроль за використанням електричної енергії, оскільки облік вівся згідно показань попереднього приладу обліку.

Відповідач у відповіді на лист № 588 від 04.07.2013 зазначив, що у вищевказаному листі не зазначено посилань на нормативно-правові акти України, у відповідності до яких нарахована сума боргу, а також вказано посилання на порушення договорів, які не узгоджені з підприємством. Також в листі зазначено, що орендарем підприємницька діяльність не ведеться, в березні 2013 ним встановлено прилад обліку теплової енергії для контролю за використанням електричної енергії, водопостачання, теплопостачання.

Позивач повторно звернувся до відповідача з листом № 691 від 21.08.2013 з проханням погасити заборгованість, в тому числі і за комунальні послуги.

За період з листопада 2011 по грудень 2013 позивач за використану відповідачем теплову енергію нараховано заборгованість в розмірі 110 815,54 грн.

Відповідач надав позивачу гарантійний лист від б/д за № 25/14, в якому визнав та зобов`язався сплатити протягом 6 місяців заборгованість у розмірі 66 759,62 грн. за теплопостачання.

Залишок заборгованості становить 44 055,92 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням погасити заборгованість, про що свідчить претензія № 240 від 07.04.2016, листи № 808 від 15.11.2017, № 48 від 22.01.2019. Відповідач суму боргу не сплатив, що і стало причиною звернення позивача до суду із позовом.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

З огляду на наявні в матеріалах справи договори та обставини справи, між позивачем та відповідачем виникли правовідносини з оренди нерухомого майна.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За приписами ст. 193 вказаного Кодексу, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Станом на час розгляду справи доказів оплати за надані послуги від представників сторін не надійшло.

Враховуючи, що наявність заборгованості підтверджується матеріалами справи та не спростована відповідачем належними та допустимими доказами, позовні вимоги в частині стягнення суми основного боргу у розмірі 44 055,92 грн. підлягають задоволенню.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Крізь час" (50000, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, площа Визволення, буд. 2, ідентифікаційний код 37065131) на користь Комунального некомерційного підприємства «Криворізька міська дитяча лікарня № 1» Криворізької міської ради (50000, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пл. Визволення, буд. 2; ідентифікаційний код 01986180) 44 055,92 грн. заборгованості по сплаті комунальних послуг та 2 270,00 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 30.08.2021

Суддя Н.Г. Назаренко