СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

26.08.2021 Справа № 922/1086/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О., суддя Чернота Л.Ф.

секретар судового засідання Полупан Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача не з`явився

відповідача не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду заяву Товариства з обмеженою відповідальністю Освіта-плюс (вх.№9551Х/3) у справі №922/1086/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Освіта-плюс, м.Луцьк

до Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету, м.Харків

про стягнення 157.993,17 грн,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю Освіта - плюс звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету про стягнення суми у розмірі 157.993,17 грн з яких: 121.625,93 грн інфляційні втрати, 36.367,24 грн 3% річних (з урахуванням уточнень).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.06.2021 у справі №922/1086/21 позов задоволено. Стягнуто з ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету на користь ТОВ Освіта - плюс суму у розмірі 157.993,17 грн, а саме 121.625,93 грн інфляційні втрати, 36.367,24 грн 3% річних, судові витрати у розмірі 2.369,90 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3.773, 27 грн.

Відповідач, ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету, з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення повністю та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права.

Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.07.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету в порядку письмового провадження та надано відповідачу строк до 13.08.2021 для надання відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) копії цього відзиву та доданих до нього документів заявнику апеляційної скарги в порядку ст. 263 ГПК України.

16.08.2021 шляхом електронної пошти на адресу Східного апеляційного господарського суду від позивача ТОВ Освіта-плюс надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№9410), в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. При цьому, позивач зазначає, що ухвалу апеляційного суду від 26.07.2021 не отримував, а ознайомився із нею 14.08.2021 в реєстрі судових рішень, тому не мав можливості виконати вимоги ухвали апеляційного суду завчасно.

17.08.2021 від ТОВ Освіта-плюс надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову (вх.№9551), в якій заявник просить задовольнити заяву та накласти арешт на майно відповідача ТОВ Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково технічного університету (), а саме: нежитлове приміщення площею 2543,7 кв.м за адресою Волинська область, місто Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, будинок 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01. Обґрунтовуючи заяву, відповідач посилається на наявність обґрунтованого припущення існування реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача у разі задоволення позову, а саме з огляду на достеменно встановлені судами попередніх інстанцій факти здійснення дій щодо відчуження майна відповідачем по вул.Сагайдачній, 6 та вул.Електропарадній, 3 в м. Луцьк з метою ухилення відповідача від виконання судових рішень про стягнення грошових коштів з відповідача.

18.08.2021 системою повторного автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №922/1086/21 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Радіонова О.О., суддя Чернота Л.Ф., в зв`язку з перебуванням у відпустці судді Гребенюк Н.В

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.08.2021 призначено заяву про забезпечення позову у справі №922/1086/21 до розгляду в судовому засіданні на 26.08.2021. Ухвалу Східного апеляційного господарського суду відправлено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Представники сторін в судове засідання не з`явились.

За положеннями частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін (ч. 4 ст. 140 ГПК України).

Враховуючи обмежений строк розгляду заяв про забезпечення позову, колегія суддів дійшла висновку, що неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи не перешкоджає розгляду заяви.

Розглянувши заяву ТОВ Освіта-плюс про вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів встановила наступне.

Згідно зі статтею 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. При цьому, сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з заявою про забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Отже, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти чи майно відповідача, суд повинен дотриматися розумного балансу між необхідністю забезпечити можливе майбутнє виконання судового рішення та неприпустимістю блокування господарської діяльності відповідача з огляду на значний розмір заявленого у позовній заяві боргу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Як свідчать матеріали оскарження, предметом спору у цій справі №922/1086/21 є вимога позивача про стягнення з відповідача суми у розмірі 157.993,17 грн з яких: 121.625,93 грн інфляційні втрати, 36.367,24 грн 3% річних

Отже, виконання в майбутньому судового рішення у цій справі (у разі задоволення позовних вимог) безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.

В той же час, позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на нерухоме майно відповідача - а саме на нежитлове приміщення площею 2542,7 кв.м. за адресою Волинська область, м.Луцьк, вул. Сагайдачного гетьмана, 6, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що по суті подана позивачем заява ґрунтується на припущеннях щодо можливого ухилення відповідача від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, а відтак і щодо неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання такого рішення. При цьому позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, із якими чинне законодавство пов`язує доцільність застосування заходів щодо забезпечення позову, та які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Так, за приписами частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів апеляційної інстанції встановила, що позивачем не надано суду усіх належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність обставин, передбачених статтею 136 Господарського процесуального кодексу України, необхідних для забезпечення позову, а саме, яким чином невжиття заходів забезпечення позову в майбутньому може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позивачем у заяві не наведено жодних обставин на підтвердження вчинення відповідачем конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання, в тому числі і дій, спрямованих на реалізацію належного йому майна. Докази того, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, станом на час розгляду справи є об`єктом купівлі-продажу, міни, тощо, до заяви про забезпечення позову не надані і в матеріалах справи відсутні.

Посилання ТОВ «Освіта-плюс» у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість настання в майбутньому негативних наслідків, без надання відповідного обґрунтування, в тому числі доказів вчинення відповідачем певних реальних дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення чи зменшення майна, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову. Водночас, зазначена ціна позову не може слугувати самостійною та достатньою підставою для вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову.

В силу приписів частини четвертої статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також при розгляді даної справи колегія суддів Східного апеляційного господарського суду враховує правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 15.01.2019 у справі №915/870/18, від 05.09.2019 у справі №911/527/19, від 10.10.2019 у справі №904/1478/19, згідно якої, під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або грошові кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися грошовими коштами або майном, тому може застосуватись у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, грошових коштів або про стягнення грошових коштів. При цьому піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору.

Разом з тим, колегія суддів встановила, що нерухоме майно відповідача, стосовно якого заявник просить суд вжити заходи забезпечення позову, не є предметом позову у даній справі.

Таким чином, оскільки предметом позовних вимог у даній справі є стягнення грошових коштів, то зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позову у даній справі відсутній. Вимоги заявника, що наведені у заяві про забезпечення позову про необхідність накладення арешту на майно відповідача, не є співмірними із позовними вимогами ТОВ «Освіта-плюс».

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову ТОВ «Освіта-плюс» шляхом накладення арешту на майно відповідача.

Керуючись статтями 110-112, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Освіта-плюс» про забезпечення позову у справі № 922/1086/21 (вх.№9551).

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 235 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова

Суддя Л.Ф. Чернота