ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.08.2021 Справа № 905/865/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Зекунова Е.В., за участю секретаря судового засідання Бутенко П.Є., розглянувши матеріали господарської справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний Дім РТД до Державного підприємства Селидіввугілля про стягнення заборгованості за договором поставки,

За участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торгівельний Дім РТД через підсистему Електронний суд звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства Селидіввугілля про стягнення заборгованості за договором поставки.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем вимог Договору на постачання продукції №СП1/35-2020 від 09.10.2020 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 31.05.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/865/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.06.2021 року.

25.06.21 через підсистему Електронний суд до Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.06.2021 відкладено підготовче засідання на 20.07.2021 року.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.07.2021 закрито підготовче провадження у справі №905/865/21 та призначено розгляд справи по суті на 26.08.2021 року.

18.08.2021 до Господарського суду Донецької області від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.08.2021 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний Дім РТД» про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

26.08.2021 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника останнього.

У судове засідання 26.08.2021 представники сторін не з`явились; про дату, час та місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином. Відзив або будь-які пояснення на позов відповідач не надав.

Статтями 42 та 43 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3.9.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26 грудня 2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» роз`яснено, що у випадку нез`явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. З огляду на вищевикладене, господарський суд розглядає справу в порядку ст.ст.80, 178 ГПК України за наявними в ній матеріалами.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, господарський суд,

В С Т А Н О В И В:

09.10.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ РТД» (далі - позивач, ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ РТД») та Державним підприємством «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ» (далі - відповідач, ДП «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ») було укладено договір на постачання продукції № СП1/35-2020 (далі - Договір), за умовами якого ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ РТД» (Постачальник) зобов`язується поставити у власність ДП «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ» (Покупець) наступну продукцію, а саме: ЄЗС ДК 021:2015 - 19510000-4 Гумові вироби за найменуванням, кількістю, ціною і в терміни узгодженими обома сторонами, відповідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною даного договору (п.1.1. Договору).

Згідно з п. 1.2. Договору, Покупець зобов`язується прийняти поставлену в його власність продукцію, своєчасно сплатити її вартість відповідно до умов цього договору.

Поставка продукції здійснюється в кількості та за цінами згідно зі специфікацією, протягом 10-ти календарних днів з моменту заявки (п.3.1. Договору).

Датою поставки вважається дата зазначена у видатковій накладній (п. 3.3. Договору).

Розрахунки за поставлену продукцію проводяться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 60-ти календарних днів, з дня отримання продукції Покупцем (п. 4.2. Договору).

Відповідно до п. 5.1 Договору, Постачальник зобов`язаний надати Покупцю наступні документи:

- рахунок-фактуру на продукцію, що відвантажується;

- відповідну товаротранспортну накладну;

- видаткову накладну;

- податкову накладну в електронному вигляді з дотриманням умов щодо реєстрації та складену відповідно до чинного податкового законодавства України;

- технічну документацію виготовлювача, що забезпечує гарантію якості (сертифікати якості, паспорта і т.д.).

Даний договір набуває чинності з моменту підписання обома сторонами і діє до 01.10.2021 року (п.10.1. Договору).

Договір підписаний представниками сторін та засвідчений печатками цих підприємств.

На виконання умов вказаного Договору та специфікації №1 від 09.10.2020 року відповідач надіслав ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ РТД» заявку від 16.10.2020 року №16/835-2, згідно з якою в рахунок виконання зобов`язань за договором від 09.10.2020 року №СП1/35-2020 просив здійснити поставку наступних товарів:

кільце 012-016-25 з поліамідною підкладкою (2+2) - 600 кт;

кільце 023-027-25 з поліамідною підкладкою (2+2) - 600 кт;

кільце 014-018-25 з поліамідною підкладкою (2+2) - 600 кт;

кільце 011-015-25 з поліамідною підкладкою (2+2) - 600 кт;

кільце 011-014-19-2-2 ГОСТ 9833-73 - 1200 шт;

кільце 011-014-19 з поліамідною підкладкою (6+6) - 600 кт;

кільце захисне КШ 70х85 ОСТ 12.44.022 - 200 шт;

манжета 1-85х70-3 ГОСТ 14896-84 - 200 шт;

кільце 100-110-58-2-2 ГОСТ 18829-73/9833-73 -200 шт;

кільце захисне І-Н-100-110-58-1 ОСТ 12.44.019-77 - 200 шт;

кільце 070-080-58-2-2 ГОСТ 18829-73/9833-73 -200 шт;

кільце захисне І-Н-070-080-58-1 ОСТ 12.44.019-77 - 200 шт;

кільце УВП-1002-01 - 200 шт;

манжета УВП-1051-01 - 200 шт;

чістильник 1-70 ОСТ12.44.003-77 - 200 шт.

За видатковою накладною від 27.10.2020 року №РН-0000684 відповідно до вказаної заявки ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ РТД» поставило ДП «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ» товар зазначений в специфікації №1 на загальну суму 112 680,00 грн.

Поставлений позивачем за видатковою накладною №РН-0000684 товар було прийнято ДП «СЕЛИДІВВУГІЛЛЯ» 27.10.2020 року.

Отримавши Товар за Договором, у Відповідача перед Позивачем, згідно умов Договору, виникли зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий Товар на загальну суму 112 680,00 грн.

24.03.2021 року ТОВ «ТОРГІВЕЛЬНИЙ ДІМ РТД» було направлено Відповідачу претензію №24/03-1 щодо сплатити суми боргу 112 680,00 грн за поставлений товар відповідно до договору, яка була отримана останнім.

Оскільки дана претензія була отримана Відповідачем, проте залишена без відповіді та задоволення, Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача основної заборгованості у розмірі 112 680,00 грн., пені у розмірі 2565,15 грн, 3% річних у розмірі 1203,85 грн, інфляційних втрат у розмірі 4566,16 грн та штраф у розмірі 7887,60 грн.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного та Господарського кодексів України, а також умовами Договору поставки №СП1/35-2020 від 09.10.2020 року.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені актами цивільного законодавства, але за аналогією породжують цивільні права і обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України, ст.174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно вимог ст.ст.525, 615 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускаються.

За приписом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено, що укладений між сторонами Договір №СП1/35-2020 від 09.10.2020 року за своєю правовою природою є договором поставки.

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити а нього певну грошову суму.

Згідно з ч.1 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 664 Цивільного кодексу України визначено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно ст. 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

На підтвердження поставки товару позивачем до матеріалів справи додано копію видаткової накладної. Судом встановлено, що видаткова накладна містить посилання на Договір на постачання продукції №СП1/35-2020 від 09.10.2020, як на підставу поставки. Видаткова накладна містять підписи повноважних осіб позивача та відповідача, які скріплено відбитками печаток обох сторін.

Отже, підписання представником покупця видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Факт отримання товару за вказаними накладними відповідачем не оспорюється та не заперечується.

Пунктом 3.3 Договору встановлено, що датою поставки вважається дата зазначена у видатковій накладній.

Поставка отримана Покупцем 27.10.2020, про що свідчить відповідна дата на видатковій накладній №PH-0000684 від 27.10.2020 року.

Відповідно до п. 4.2. Договору розрахунки за поставлену продукцію проводяться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 60-ти календарних днів, з дня отримання продукції Покупцем.

Оскільки дата поставки товару 27.10.2020 року, то оплата за отриманий товар повинна була здійснена Покупцем - 27.12.2020 року.

З огляду на зазначене, враховуючи, що відповідачем не надано доказів відмови від прийняття товару, відмови від договору, повернення позивачу товару, складання акту щодо ненадання позивачем разом з товаром товаросупровідної документації, а передача товару підтверджується відповідною накладною, суд дійшов висновку, що позивач свої зобов`язання щодо поставки товару за договором на постачання продукції №СП1/35-2020 від 09.10.2020 виконав належним чином, а відтак відповідач не звільняється від обов`язку сплатити вартість отриманого товару.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості за договором на постачання продукції №СП1/35-2020 від 09.10.2020 в загальному розмірі 112 680,00 грн. підлягають задоволенню.

У зв`язку з порушенням строку виконання відповідачем грошових зобов`язань, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України була заявлена вимога про стягнення з відповідача 3% річних.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом (ст. 611 Цивільного кодексу України).

Виходячи з вимог частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

В силу приписів статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Нарахування 3% річних здійснено позивачем за період з 27.12.2020 по 05.05.2021 в розмірі 1 203,85 грн.

Судом встановлено, що Позивачем невірно визначено початок нарахування 3% річних.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З матеріалів справи вбачається, що за видатковою накладною №PH-0000684 від 27.10.2020 року кінцевий строк оплати настав 27.12.2020, відповідно початком нарахування є 28.12.2020.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 1194,62 грн., у задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Також позивачем нараховані інфляційні втрати за період з січня 2021 по березень 2021 в сумі 4 566,16 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не мають характеру штрафних санкцій і є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних за весь час прострочення, навіть, якщо умовами договору не передбачено стягнення інфляційних та 3% річних

При перевірці розрахунку інфляції суд враховує правовий висновок, зроблений Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у справі № 910/13071/19, за яким суд роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

У постанові Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №910/5625/18 викладено таку правову позицію: "якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Перевіривши за допомогою калькулятора інформаційної бази ЛІГА:ЗАКОН розрахунок інфляційних втрат за простроченим зобов`язанням відповідача за загальний період з січня 2021 по березень 2021, суд встановив його арифметично вірним, у зв`язку з чим сума інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача в заявленому розмірі 4566,16 грн.

Крім того, за порушення виконання грошового зобов`язання позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 566,16 грн пені.

Особливості господарсько-правової відповідальності визначені Господарським кодексом України. Так, за частиною першою статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга статті 217 Господарського кодексу України).

За частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч.4 ст.231 ГК України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України).

Пунктом 6.2 Договору передбачено, що при порушенні строків оплати за поставлену продукцію згідно з п.4.2 цього Договору, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі однієї облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день затримки.

Судом встановлено, що нарахування пені здійснено позивачем за період з 27.12.2020 по 05.05.2021 в розмірі 2565,15 грн.

Судом встановлено, що Позивачем невірно визначено початок нарахування пені.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

З матеріалів справи вбачається, що за видатковою накладною №PH-0000684 від 27.10.2020 року кінцевий строк оплати настав 27.12.2020, відповідно початком нарахування є 28.12.2020.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги щодо стягнення пені підлягають частковому задоволенню в сумі 2545,61 грн., у задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Позивач також просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 7 887,60 грн (7% від суми простроченої заборгованості) з посиланням на абзац 3 частини 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч.2ст.231 ГК України, можливо за сукупності таких умов: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом; якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки; якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Звертаючись з позовом до суду та здійснюючи нарахування заявленого до стягнення штрафу позивачем було застосовано визначений ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України розмір вважаючи, що такою нормою визначено розмір штрафної санкції за прострочення грошового зобов`язання.

Проте, в даному випадку відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання за Договором на постачання продукції у вигляді прострочення здійснення грошових коштів за отриманий Товар, що виключає застосування абзацу 3 частини 2 статті 231 Господарського кодексу України.

Умови укладеного між сторонами Договору на постачання продукції не передбачають та визначають розміру штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання зі сплати коштів за отриманий Товар.

За таких підстав, позовні вимоги ТОВ Торгівельний Дім РТД в частині стягнення з ДП Селидіввугілля штрафу у розмірі 7 887,60 грн задоволенню не підлягають.Конец формы

Відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р I Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний Дім РТД до Державного підприємства Селидіввугілля про стягнення заборгованості за договором поставки - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства Селидіввугілля (85401, Донецька обл., місто Селидове, вулиця Карла Маркса, 41, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Торгівельний Дім РТД (49017, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Авіаційна, будинок 39, офіс 17, ) основний борг у розмірі 112680,00 грн, 3% річних у розмірі 1194,62 грн, інфляційні втрати 4566,16 грн, пені у розмірі 2545,61 грн, та судовий збір у розмірі 2130,59 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 26 серпня 2021 року.

Повний текст рішення складено та підписано 30.08.2021 року.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ у встановленому порядку.

Рішення Господарського суду Донецької області набирає законної сили за правилами, встановленими статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду в порядку, передбаченому главою 1 розділу ІV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Е.В. Зекунов