УХВАЛА

26 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/6892/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,

секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,

за участю представників:

позивача - не з`явилися,

відповідача - Дороніної О. М. (адвокат),

розглянувши касаційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2021 (суддя Крижний О. М.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021 (головуючий - Вечірко І. О., судді Верхогляд Т. А., Парусніков Ю. Б.) у справі

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз"

про стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені за неналежне виконання зобов`язання в розмірі 40992466,93 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", Компанія, Постачальник), яке в подальшому перейменовано у акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - АТ "НАК "Нафтогаз України"), звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" (далі - ПАТ "Криворіжгаз"), правонаступником якого є Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Криворіжгаз" (далі - АТ "ОГС "Криворіжгаз", Товариство, Покупець), про стягнення з відповідача 109228155,83 грн основного боргу за період лютий-вересень та листопад-грудень 2015 року за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-156-ВТВ (далі - договір № 13-156-ВТВ), 21591324,76 грн пені за період з 21.01.2016 по 20.07.2016, 13589082,39 грн інфляційних втрат за період лютий 2016 року - травень 2017 року, 3 % річних у сумі 3894707,35 грн за період з 21.01.2016 по 05.05.2017, з посиланням на положення статей 11, 509, 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) і статей 173- 175, 193, 216, 230, 231, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Позовна заява обґрунтовується тим, що в порушення умов договору № 13-156-ВТВ ПАТ "Криворіжгаз" не оплатив у встановлений строк та у повному обсязі придбаний природний газ, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість у сумі 109228155,83 грн, на яку Постачальником нараховано 21591324,76 грн пені, 13589082,39 грн інфляційних втрат і 3 % річних у сумі 3894707,35 грн.

05.08.2019 Компанія подала заяву про збільшення позовних вимог (вх. № 34766/19), у якій просила Господарський суд Дніпропетровської області: 1) задовольнити первісні позовні вимоги про стягнення 4005124,18 грн пені за період з 22.06.2016 по 20.07.2016 (відповідно до періоду прострочення, зазначеному у розрахунку позивача); 3% річних у сумі 2514829,17 грн за період з 22.06.2016 по 05.05.2017 (відповідно до періоду прострочення, зазначеному у розрахунку позивача); та 9067915,01 грн інфляційних втрат за період прострочення договірного зобов`язання з 22.06.2016 по 31.05.2017; 2) задовольнити збільшені позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 5575124,78 грн за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 по 11.04.2019; 3) задовольнити збільшені позовні вимоги про стягнення 19829473,79 грн інфляційних втрат за період прострочення договірного грошового зобов`язання з 30.07.2017 по 31.03.2019.

Суди розглядали справу неодноразово. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 (суддя Назаренко Н. Г.) провадження у справі в частині стягнення з ПАТ "Криворіжгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" основного боргу в сумі 109228155,83 грн, пені в сумі 17586200,58 грн, 3 % річних у сумі 1379878,18 грн, інфляційних втрат в сумі 4521167,38 грн, нарахованих за період з 21.01.2016 по 21.06.2016, припинено з підстав, передбачених частиною 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (в редакції, чинній до 15.12.2017). Відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення 4005124,18 грн пені, нарахованих за період з 22.06.2016 по 20.07.2016, 9067915,01 грн інфляційних втрат і 3 % річних у сумі 2514829,17 грн, нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017.

Припиняючи провадження у справі у вказаній частині, місцевий господарський суд виходив з того, що спір між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та ПАТ "Криворіжгаз" про стягнення заборгованості за договором № 13-156-ВТВ за той же період з тих же підстав вже вирішено Господарським судом Дніпропетровської області шляхом прийняття рішення від 20.09.2016 у справі № 904/5511/16.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 (головуючий - Кузнецова І. Л., судді Чимбар Л. О., Широбокова Л. П.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 скасовано. Прийнято нове рішення. Позов задоволено. Стягнуто з ПАТ "Криворіжгаз" на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України" 109228155,83 грн основного боргу, 21591324,76 грн пені, 3894707,35 грн 3 % річних, 13589082,39 грн інфляційних втрат.

Постанова аргументована тим, що місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для припинення провадження у справі в частині стягнення 109228155,83 грн основного боргу, 17586200,58 грн пені, 3 % річних у сумі 1379878,18 грн і 4521167,38 грн інфляційних втрат, оскільки у рішенні Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2016 у справі № 904/5511/16 вирішувався спір між тими ж сторонами про той же предмет, але з урахуванням інших підстав позову, оскільки пункт 6.1 договору № 13-156-ВТВ, на основі якого Господарський суд Дніпропетровської області ухвалив рішення від 20.09.2016 у справі № 904/5511/16, мав іншу редакцію.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2018 (головуючий - Берднік І. С., судді Міщенко І. С., Суховий В. Г.) касаційну скаргу ПАТ "Криворіжгаз" задоволено частково. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вказана постанова мотивована тим, що: 1) предметом позову у справі № 904/5511/16 та у справі № 904/6892/17 є вимоги про стягнення заборгованості за поставлений відповідачу в один і той же період у 2015 році природний газ за договором № 13-156-ВТВ, а також про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, частково розрахованих за один і той же період; 2) спір у справі № 904/5511/16 судами було вирішено у залежності від обставин, які були встановлені та існували на час розгляду цієї справи - зміни редакції пункту 6.1 договору № 13-156-ВТВ на підставі судового рішення у іншій справі (постанова Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 910/497/16), яке в подальшому було скасовано постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016; 3) звертаючись вдруге у 2017 році з позовними вимогами про стягнення заборгованості за договором № 13-156-ВТВ, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилалось на ті ж підстави позову - невиконання ПАТ "Криворіжгаз" своїх зобов`язань з оплати отриманого у 2015 році природного газу за цим договором, але вказав на скасування постанови Київського апеляційного господарського суду від 03.08.2016 у справі № 910/497/16 постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016, тобто на обставину, яка відпала внаслідок такого скасування; 4) наведеного апеляційний суд не врахував та дійшов помилкового висновку щодо наявності інших підстав позову у цій справі, ніж у справі № 904/5511/16, чим порушив норми процесуального права, оскільки не встановив, в якій частині заявлені позовні вимоги у цій справі є тотожними позовним вимогам, розглянутим судом у межах справи № 904/5511/16.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 (головуючий - Орєшкіна Є. В. , судді Кощеєв І. М., Подобєд І. М.) апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі № 904/6892/17 змінено шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. Резолютивну частину рішення залишено без змін.

Зазначена постанова аргументована: 1) обґрунтованістю висновків суду першої інстанції в частині рішення про припинення провадження у справі за вимогами про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений з січня 2013 по грудень 2015 природний газ за договором № 13-156-ВТВ, сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих за період з 21.01.2016 по 21.06.2016, через тотожність предмету і підстав вимог в цій частині з вимогам позивача до відповідача та їх підставами у справі № 904/5511/16, у якій ухвалено рішення про відмову в задоволенні позову, що набрало законної сили, не скасовано та не переглянуто за нововиявленими обставинами, оскільки Позивач незважаючи на існування для цього підстав (скасування постановою Вищого господарського суду України від 02.11.2016 постанови Київського апеляційного господарського суду у справі № 910/497/16, яка стала підставою для ухвалення судових рішень про відмову в позові у справі № 904/5511/16) не скористався відповідним правом та не звернувся з вимогами про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення про відмову в позові у справі № 904/5511/16; 2) відмова в позові в іншій частині вимог - щодо стягнення сум пені, 3 % річних та інфляційних втрат за договором № 13-156-ВТВ, нарахованих за період з 22.06.2016 по 31.05.2017, мотивована відсутністю підстав для нарахування цих сум через відсутність (невстановлення) факту порушення відповідачем зобов`язань за цим договором, що було встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2017 у справі № 904/5511/16. Зміна мотивувальної частини рішення суду першої інстанції в цій частині мотивована вказаними підставами, а також помилковістю висновків суду першої інстанції щодо форс-мажорного характеру обставин, про які зазначено в сертифікаті Торгово-промислової палати № 6155 про форс-мажорні обставини, що звільняють відповідача від відповідальності за неналежне виконання умов договору, з огляду на те, що визначені в цьому сертифікаті обставини не є форс-мажорними обставинами у розумінні статей 263, 617 ЦК України та статті 218 ГК України, оскільки Покупець протягом дії договору отримував природний газ та погоджувався на його ціну, у тому числі й шляхом укладення додаткових угод до договору щодо ціни на природний газ і при цьому був обізнаний щодо встановлення тарифів.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 09.07.2019 (головуючий - Васьковський О. В., судді Огороднік К. М., Погребняк В. Я.) касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 22.08.2017 у справі № 904/6892/17 скасовано у частині стягнення 4005124,18 грн пені, 3% річних у сумі 2514829,17 грн та 9067915,01 грн інфляційних втрат за період з 22.06.2016 по 31.05.2017. Справу № 904/6892/17 направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції, Верховний Суд зазначив, що: 1) втрата позивачем права на задоволення в судовому порядку своєї вимоги щодо стягнення з Товариства суми основного зобов`язання за договором № 13-156-ВТВ як у цій справі, так і у справі № 904/5511/16, між тим не припиняє цього зобов`язання у розумінні статей 598 та 599 ЦК України. Отже, незважаючи на те, що у справі № 904/5511/16 відмовлено у задоволенні вимог Компанії про стягнення основного зобов`язання за договором № 13-156-ВТВ з підстав невстановлення судом обставин прострочення виконання зобов`язання відповідачем, однак при цьому не встановлено обставин припинення цього зобов`язання, а у цій справі припинено провадження в частині тотожних вимог, це не є перешкодою для дослідження та встановлення судами у цій справи обставин існування/відсутності цього зобов`язання відповідача за договором (у зв`язку з простроченням його виконання) з урахуванням висновків, вміщених у постанові Вищого господарського суду від 02.11.2016 № 910/497/16 (щодо редакції договору № 13-156-ВТВ у частині умов щодо строку виконання відповідачем зобов`язання за договором); 2) з огляду на відмову позивачу рішенням суду у справі № 904/5511/16 у задоволенні вимог, зокрема про стягнення з відповідача основної суми заборгованості за переданий йому Позивачем з січня 2013 року по грудень 2015 року природний газ за договором № 13-156-ВТВ без встановлення при цьому обставин припинення зобов`язання Товариства за договором, передчасними є висновки судів першої і апеляційної інстанцій як про відсутність підстав у розумінні статей 549, 550, 610, 611, 612 ЦК України та статей 193, 216, 218, 230 ГК України для подальшого виникнення у Покупця похідних зобов`язань за договором (щодо сплати сум пені, інфляційних втрат і річних), так і про відсутність у ПАТ "НАК "Нафтогаз України" підстав вимагати їх стягнення в судовому порядку у цій справі.

За результатами нового розгляду справи (у частині стягнення 4005124,18 грн пені, 3% річних у сумі 2514829,17 грн та 9067915,01 грн інфляційних втрат) рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. У задоволенні заяви АТ "ОГС "Криворіжгаз" про поворот виконання рішення відмовлено.

Зазначене рішення мотивоване посиланням на положення статей 610, 625 ЦК України, статей 193, 199, 230 ГК України та статей 73, 74, 75, 77, 79, 333 ГПК України, зважаючи на які місцевий господарський суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що: 1) інфляційні втрати, 3% річних та пеня, що є предметом позову, нараховані у зв`язку з неналежним виконанням основного зобов`язання, по суті випливають з основного зобов`язання та є додатковими зобов`язаннями до основного зобов`язання (основного боргу); 2) додаткові вимоги, які є предметом позову у розглядуваній справі, слідують за основною вимогою. Отже, з урахуванням загальних принципів правового підходу, втрата права на судовий захист щодо основної вимоги має наслідком втрату права на судовий захист і щодо додаткових вимог; 3) таким чином, невикористання позивачем (у встановлені законом строки) права на перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у справі № 904/5511/16 у кінцевому результаті призвело до втрати ним права на судовий захист як щодо вимог, що розглядалися у справі № 904/5511/16, так і додаткових вимог, що випливають з основного зобов`язання; 4) Верховний Суд визнав втрату права на судовий захист щодо стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат за попередній період, що входили до предмету спору, який розглядався у справі № 904/5511/16. Висновки суду при новому розгляді справи про наявність підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за наступний період, з урахуванням тотожності підстав позову, фактично б суперечили висновкам, зробленим судами при попередньому розгляді справи. За таких обставин право на судовий захист можливе за наявності інших підстав позову; 5) виходячи зі встановлених рішенням Господарського суду м. Києва від 12.11.2019 та постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 910/7804/19 обставин зарахування грошових коштів у сумі 1682756,90 грн як зустрічних однорідних вимог і зумовленого цим припинення зобов`язання АТ "НАК "Нафтогаз України" з їх повернення Товариству, заява АТ "ОГС "Криворіжгаз" про поворот виконання рішення суду задоволенню не підлягає.

19.06.2020 від АТ "ОГС "Криворіжгаз" надійшла заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі № 904/6892/17 в частині розгляду заяви АТ "Криворіжгаз" про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018, в якій (заяві) просить у порядку виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020, яким у задоволенні позову відмовлено повністю, стягнути з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь АТ "ОГС "Криворіжгаз" грошові кошти у сумі 1682756,90 грн.

Заява відповідача обґрунтована тим, що постановою Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 910/7804/19 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019, а справу № 910/7804/19 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва. Оскільки рішення у справі № 910/7804/19, яке було підставою для відмови в задоволенні заяви про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17, скасовано, то є підстави для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення у цій справі (в частині розгляду заяви про поворот виконання рішення).

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2020 (головуючий - Іванов О. Г., судді Березкіна О. В., Чус О. В.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 скасовано у частині відмови у стягненні 4005124,18 грн пені. Ухвалено нове рішення про задоволення позову в цій частині. В решті рішення залишено без змін.

Зазначена постанова мотивована положеннями статей 549, 550, 611, 625 ЦК України, статей 193, 230 ГК України та статей 75, 86, 269 ГПК України, з урахуванням яких апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення пені та необґрунтованість позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат і 3 % річних з огляду на те, що: 1) оскільки існування основного зобов`язання за своєю правовою природою дозволяє здійснювати нарахування пені за несвоєчасне його виконання (навіть за умови нестягнення основного боргу), з урахуванням правової природи неустойки як штрафної санкції, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про відсутність у позивача права нараховувати відповідачу пеню у розмірі 4005124,18 грн за період з 22.06.2016 по 20.07.2016, яка не була предметом спору у справі № 904/5511/16; 2) стягнення інфляційних втрат та 3% річних нерозривно пов`язано зі сплатою основного боргу (боржник зобов`язаний сплатити не відсотки річних та інфляційні втрати, а саме суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також 3 % річних від простроченої суми); 3) водночас, через відмову у стягненні основного боргу та встановлений Верховним Судом факт втрати Компанією права на судовий захист щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 109228155,83 грн за поставлений в період з січня 2013 року по листопад 2015 року природний газ, у позивача відсутні підстави для стягнення у судовому порядку інфляційних втрат та відсотків річних, нарахованих на суму основного боргу, у стягненні якого відмовлено, оскільки втрата права на судовий захист щодо основної вимоги має наслідком втрату права на судовий захист і щодо таких додаткових вимог, як стягнення 3% річних та інфляційних втрат; 4) фактично позивач не зазнав матеріальних втрат (збитків) від знецінення суми основного боргу внаслідок інфляційних процесів, у стягненні якої йому відмовлено, внаслідок чого його права в цій частині не порушено, оскільки не може знецінитися те, у стягненні чого відмовлено.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.11.2020 (головуючий - Чумак Ю. Я., судді Дроботова Т. Б., Пільков К. М.) касаційну скаргу АТ "ОГС "Криворіжгаз" задоволено частково. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 22.07.2020 у справі № 904/6892/17 скасовано, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у цій справі залишено в силі.

Зазначена постанова Верховного Суду мотивована тим, що в порушення вимог статей 86, 236, 269, 282 ГПК України судом апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи не спростовано висновок суду першої інстанції про те, що інфляційні втрати, 3% річних та пеня, що є предметом позову, випливають з основного зобов`язання та є додатковими зобов`язаннями, які поділяють долю основного зобов`язання (основного боргу), позаяк втрата права на судовий захист щодо основної позовної вимоги має наслідком втрату права на судовий захист і щодо додаткових позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021, задоволено заяву АТ "ОГС "Криворіжгаз" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі № 904/6892/17 у частині розгляду заяви Товариства про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018. Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 скасовано у частині відмови в задоволенні заяви АТ "ОГС "Криворіжгаз" про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким задоволено заяву Товариства про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018. У поворот виконання зазначеної постанови стягнуто з АТ "НАК "Нафтогаз України" на користь АТ "ОГС "Криворіжгаз" грошові кошти у сумі 1682756,90 грн.

Зазначені рішення та постанова аргументовані тим, що обставини скасування Верховним Судом 11.06.2020 рішення Господарського суду м. Києва від 12.11.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 910/7804/19 є підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами відповідно до пункту 3 частини 2 статті 320 ГПК України, а обставини, встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2020 у справі № 910/7804/19, яким визнано недійсним односторонній правочин АТ "НАК "Нафтогаз України" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог - заяву від 12.04.2019 № 39-3310/1.17-19, мають істотне значення для розгляду заяви про поворот виконання рішення та впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, оскільки вказаний односторонній правочин став підставою для відмови в задоволенні заяви про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018, у зв`язку зі скасуванням якої кошти у сумі 1682756,90 грн стягнуто безпідставно.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду від 26.01.2021 та постановою апеляційної інстанції від 26.04.2021, АТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні заяви АТ "ОГС "Криворіжгаз" про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі № 904/6892/17 у частині розгляду заяви Товариства про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018.

Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2021 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі № 904/6892/17 і призначено розгляд цієї справи у судовому засіданні на 26.08.2021 о 15:00.

Зазначена ухвала мотивована тим, що скаржник на обґрунтування наявності підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, посилається на неврахування судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норми статті 320 ГПК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 726/938/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 927/943/16, від 18.05.2020 у справі № 904/8052/16, від 14.01.2020 у справі № 909/1056/15.

Судами попередніх інстанцій встановлено такі фактичні обставини

05.10.2018 приватним виконавцем Сивокозовим О. М. відкрито виконавче провадження № 57370017 про стягнення з AT "Криворіжгаз" заборгованості за наказом Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2018 № 904/6892/17, виданим на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17. Під час вчинення виконавчих дій з рахунків AT "Криворіжгаз" в рахунок погашення заборгованості за вказаним виконавчим документом списано грошові кошти на загальну суму 1682756,90 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними документами.

У подальшому постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17 скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Відтак судове рішення, на виконання якого було стягнуто грошові кошти, скасовано.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 09.10.2019 задоволено скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" на дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на кошти боржника з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі № 904/6892/17. Визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про накладення арешту на кошти боржника з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі № 904/6892/17. Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова О. М. про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2018 у справі № 904/6892/17 та постанову про накладення арешту на кошти боржника - Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз".

АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі заяви від 12.04.2019 № 39-3310/1.17-19 про зарахування зустрічних однорідних вимог заявив про повне припинення зобов`язань перед АТ "ОГС "Криворіжгаз" з повернення грошових коштів на суму 1682756,90 грн, отриманих на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 904/6892/17, шляхом часткового зарахування зустрічних зобов`язань Товариства з оплати заборгованості за природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013 № 13-156-ВТВ.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 12.11.2019 у справі № 910/7804/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020, відмовлено у задоволенні позову АТ "ОГС "Криворіжгаз" до АТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання недійсним одностороннього правочину АТ "НАК "Нафтогаз України" - заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.04.2019 № 39-3310/1.17-19.

Постановою Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 910/7804/19 скасовано постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 та рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2019, а справу № 910/7804/19 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

За результатами нового розгляду справи № 910/7804/19 рішенням Господарського суду міста Києва від 07.10.2020, яке набрало законної сили з 24.11.2020, визнано недійсним односторонній правочин АТ "НАК "Нафтогаз України" про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог - заяву від 12.04.2019 № 39-3310/1.17-19.

Згідно з частиною 1 статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 904/6892/17 з огляду на таке.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.

Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

Таким чином, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

При цьому право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

У рішенні ЄСПЛ від 02.03.1987 у справі "Monnell and Morris v. the United Kingdom" (§ 56) зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них.

Таким чином, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Частиною 2 статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Згідно з частиною 1 статті 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, вважається таким з моменту його вчинення.

Пунктом 3 частини 2 статті 333 ГПК України передбачено, що якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо при новому розгляді справи він відмовляє в позові повністю.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 2 статті 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Колегія суддів зауважує, що зазначені підстави перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є різними та їх не можна ототожнювати, підтвердженням чого є різні порядок і строки подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами, передбачені положеннями частин 1, 2 статті 321 ГПК України для вказаних підстав.

Судами попередніх інстанцій достеменно встановлено і скаржником не спростовується той факт, що обставини скасування Верховним Судом рішення Господарського суду м. Києва від 12.11.2019 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 12.02.2020 у справі № 910/7804/19 є підставою для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 08.04.2020 у справі № 904/6892/17 (у частині розгляду заяви Товариства про поворот виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 16.08.2018) згідно з пунктом 3 частини 2 статті 320 ГПК України, а обставини, встановлені рішенням Господарського суду м. Києва від 07.10.2020 у справі № 910/7804/19, яким визнано недійсним односторонній правочин АТ "НАК "Нафтогаз України" зарахування зустрічних однорідних вимог від 12.04.2019 № 39-3310/1.17-19, мають істотне значення для розгляду заяви про поворот виконання рішення та впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається, оскільки саме вказаний односторонній правочин став підставою для відмови у задоволенні заяви АТ "ОГС "Криворіжгаз" про поворот виконання рішення суду.

При цьому апеляційним судом цілком обґрунтовано враховано викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.08.2018 у справі № 19/5009/1481/11 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.07.2018р. у справі № 922/3388/15, від 27.11.2019 у справі № 908/55/17 правовий висновок про те, що нововиявленою обставиною може бути встановлений рішенням суду факт недійсності договору в силу закону, оскільки виходячи з положень статті 236 ЦК України, ця обставина існувала на момент винесення рішення суду, яке є предметом перегляду за нововиявленими обставинами, однак стала відомою після прийняття рішення в межах іншої справи. Зазначена обставина містить всі складові для надання їй статусу нововиявленої: існування її на час розгляду справи; ця обставини не могла бути відома заявникові на час розгляду цієї справи; істотність даної обставини для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте). Нововиявленою обставиною є не подія у виді судового рішення, а обставина, яка цим рішенням встановлена.

У зв`язку з цим касаційна інстанція не бере до уваги доводи скаржника про те, що сама по собі постанова Верховного Суду від 11.06.2020 у справі № 910/7804/19 не може бути нововиявленою обставиною, оскільки вона датована 11.06.2020, отже це новий доказ, а не нововиявлена обставина.

Колегія суддів відхиляє твердження скаржника про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновку щодо застосування норми статті 320 ГПК України у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21.10.2020 у справі № 726/938/18 та у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 927/943/16, від 18.05.2020 у справі № 904/8052/16, від 14.01.2020 у справі № 909/1056/15, з огляду на таке.

Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Так, на відміну від цієї справи, підставою перегляду судового рішення у якій за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення у справі № 910/7804/19, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду, тобто конкретна підстава, врегульована пунктом 3 частини 2 статті 320 ГПК України, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, скасовуючи ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 07.11.2019 у справі № 726/938/18 і передаючи справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, виходив з того, що нововиявленою обставиною, як юридичним фактом, який має істотне значення для розгляду справи, але не був і не міг бути відомий заявнику на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, є саме обставина недійсності страхового сертифіката "Зелена карта", яка існувала на час розгляду справи та ухвалення судом рішення, яке особа просить переглянути, а не власне самі документи, якими встановлено обставину недійсності такого страхового сертифіката. Також апеляційний суд безпідставно послався на необхідність надання заявником вироку суду, що підтверджує фальшивість страхового сертифіката "Зелена картка" серії АА 77091, оскільки підставою для перегляду оскаржуваної постанови апеляційного суду заявник обрала пункт 1 частини 2 статті 423 ЦПК України (істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи), а не пункт 2 частини 2 статті 423 ЦПК України (встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у справі). Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про перегляд постанови Чернівецького апеляційного суду від 11.07.2019, оскільки обставина, на яку заявник посилається, існувала на час розгляду справи та ухвалення судового рішення апеляційним судом, проте про дану обставину заявнику не було і не могло бути відомо до моменту отримання документального підтвердження від МТСБУ та Болгарської страхової компанії "ЛЕВ ИНС".

У свою чергу, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.05.2020 у справі № 927/943/16, від 18.05.2020 у справі № 904/8052/16, від 14.01.2020 у справі № 909/1056/15, на які посилається скаржник, взагалі не міститься правового висновку щодо питання застосування пункту 3 частини 2 статті 320 ГПК України. Натомість у вказаних справах Верховним Судом надано висновки виключно стосовно тлумачення загальнопоширеної підстави для перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 320 ГПК України (істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи).

При цьому у всіх зазначених скаржником господарських справах та цивільній справі не досліджувалася та не оцінювалася така нововиявлена обставина як факт недійсності правочину з моменту його вчинення, який (факт) було встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили вже після ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду за новоявленими обставинами, та внаслідок чого до дати встановлення судом недійсності договору учасники справи виходили з його дійсності в силу презумпції правомірності правочину, визначеної статтею 204 ЦК України.

Таким чином, у цій справі та інших справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, суди виходили з різних фактичних обставин, встановлених у кожній справі окремо на підставі доказів, наданих учасниками справ на підтвердження їх вимог і заперечень, та яким була надана оцінка згідно з вимогами процесуального закону.

Наведене вище переконливо свідчить про різні фактичні обставини, що формують зміст спірних процесуальних правовідносин та їх неоднакове правове регулювання у справі № 904/6892/17 та у справах №№ 726/938/18, 927/943/16, 904/8052/16, 909/1056/15.

У контексті наведеного відсутні підстави для висновку про подібність правовідносин у справі, що розглядається, та справах, на які посилається скаржник на обґрунтування підстави касаційного оскарження ухвалених судових рішень.

Зважаючи на те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження після відкриття касаційного провадження, а будь-які інші підстави касаційного оскарження позивачем не зазначалися та не обґрунтовувалися у поданій касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "НАК "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі № 904/6892/17 на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 цього Кодексу.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.01.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 26.04.2021 у справі № 904/6892/17 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова

Н. О. Багай