ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р. Справа№ 910/3247/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом - Трейдинг» Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021

у справі №910/3247/21 (суддя Усатенко І.В.)

за позовом Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі»

про стягнення 219 014,54 грн

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НЕК «Енергоатом», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнайтед Енерджі» (далі - ТОВ «Юнайтед Енерджі», відповідач) про стягнення 219 014,54 грн, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов укладених сторонами договорів від 26.11.2020 №61-150-SD-20-00174 та від 22.12.2020 №65-150-SD-20-00193 в частині своєчасного здійснення розрахунків за продану останньому електричну енергію та перерахування суми податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/3247/21 позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Юнайтед Енерджі» на користь ДП «НЕК «Енергоатом» 3% річних в розмірі 166 084,88 грн та судовий збір в розмірі 2 491,27 грн. В частині стягнення 3% річних у розмірі 52 929,66 грн відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при нарахуванні 3% річних в період прострочення враховано дати оплати, здійснені відповідачем за електричну енергію (21 та 22 грудня 2020 року) та дату сплати ПДВ (29.12.2020), крім того, до періодів розрахунку 3% річних позивачем при нарахуванні було включено останні дні строку, протягом яких відповідачем мали бути виконані його грошові зобов`язання (18.12.2020 та 24.12.2020), що призвело до збільшення кожного з періодів на два дні, відповідно до збільшення 3% річних на суму вартості двох днів прострочення; із системного аналізу приписів чинного законодавства вбачається, що день оплати вартості електричної енергії (товару) не включається до періоду, за який може здійснюватися стягнення 3% річних, оскільки, прострочення повинно мати місце протягом повного дня, так само як і останні дні строку протягом яких мало бути виконано зобов`язання; здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ДП «НЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НЕК «Енергоатом» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні 3% річних у розмірі 52 929,66 грн та постановити в цій частині нове рішення про стягнення вказаних позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог прийняте за неповного з`ясування та недоведеності обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт наголошував на неправомірному здійсненні судом перерахунку 3% річних, оскільки позивач не включав у свій розрахунок останні дні строків, протягом яких відповідачем мали бути виконані його грошові зобов`язання (18.12.2020 та 24.12.2020), а нарахування 3% річних починається з наступного дня, після якого мали бути здійснені відповідні оплати; позивач правомірно включив у свій розрахунок дати оплат, здійснені відповідачем за електричну енергію (21 та 22 грудня 2020 року) та сплату ПДВ (29.12.2020), оскільки день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу лише у випадку, якщо здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені, відповідно до п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013; заборони щодо врахування дня фактичної оплати при нарахуванні 3 % річних законодавство не містить, а тому враховується загальнодозвільний тип правового регулювання у правовідносинах між сторонами («дозволено все, що не заборонено законом»); розрахунок 3 % річних з врахуванням дня фактичної оплати є обґрунтованим та арифметично правильним, що підтверджується судовою практикою в аналогічних спорах за участю позивача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «НЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НЕК «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/3247/21, постановлено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ «Юнайтед Енерджі» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач вказував на правомірність здійсненого судом перерахунку 3% річних, оскільки згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 10.12.2019 у справі № 912/2750/18, від 14.07.2019 у справі № 920/200/16, дні фактичної сплати суми заборгованості не включаються в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних; матеріали справи не містять належних та достовірних доказів того, що виконання грошових зобов`язань відповідачем було здійснене саме на кінець банківського дня, як про це вказує апелянт; апелянтом не доведено належними та достовірними доказами той факт, що він був позбавлений або суттєво обмежений у можливості користуватися коштами, сплаченими відповідачем.

При цьому, відповідач зауважив, що хоча в оскаржуваному рішенні суду помилково зазначено про те, що до періодів розрахунку 3% річних позивачем при нарахуванні було включено останні дні строків, протягом яких відповідачем мали бути виконані його грошові зобов`язання (18.12.2020 та 24.12.2020), проте ця помилка не вплинула на правильність розрахунків суми 3% річних, здійснених судом першої інстанції.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 52 929,66 грн у зв`язку із здійсненим судом перерахунком.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення щодо апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 26.11.2020 між ДП «НЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НЕК «Енергоатом» (у тексті договору - продавець) та ТОВ «Юнайтед Енерджі» (у тексті договору - покупець) було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00174 (далі - договір-1).

Відповідно до п. 2.1. договору-1 за цим договором продавець зобов`язаний продати електричну енергію покупцю, а покупець зобов`язаний купити ( прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі. Купівля - продаж електричної енергії за цим договором здійснюється в Об`єднаній енергетичній системі України (ОЕС України).

Згідно з п. 4.1. договору-1 купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється з урахуванням акцизного податку та податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України.

Відповідно до п. 4.3. договору-1 оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Покупець оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов додаткової угоди для періоду постачання.

Пунктом 4.4. договору-1, передбачено, що сума гарантійного внеску, внесена покупцем для участі в аукціоні, після його фактичного надходження від організатора аукціону на банківський рахунок продавця, зараховується продавцем як оплата електричної енергії за цим договором у порядку, визначеному у додатковій угоді для періоду постачання. Продавець протягом одного робочого дня повідомляє покупця про надходження гарантійного внеску від організатора аукціону. Покупець у порядку, визначеному у додатковій угоді для періоду постачання, додатково забезпечує перерахування продавцю суми податку на додану вартість за ставкою 20% від вартості електричної енергії, яка дорівнює сплаченому гарантійному внеску.

Згідно з п. 4.6. договору-1 у випадку, якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу.

Відповідно до п. 4.8. договору-1 оплату за електричну енергію покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті, що перераховуються на банківський рахунок продавця, вказаний у розділі 13 цього договору або на інший банківський рахунок продавця, про реквізити якого продавець повідомив електронним листом з накладенням КЕП керівника не менш, ніж як за 1 календарний день до дати платежу з подальшим підтвердженням цього у письмовому вигляді. Оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати покупцем за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Пунктом 11.1. договору-1 визначено, що цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 31.12.2020 включно. В частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання.

До матеріалів справи додано зразки додатків № 1 ( форма акту купівлі-продажу електричної енергії) та № 2 (форма інформації щодо використання покупцем електричної, придбаної за договором) до договору-1.

26.11.2020 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору-1 (далі - додаткова угода №1 до договору-1), якою за результатами електронного аукціону № ЕР-251120-14, що відбувся 25.11.2020, аукціонного свідоцтва № 03-ЕР-251120-14-1-8 визначено умови купівлі-продажу електричної енергії за договором-1.

Відповідно до п.п. 2, 3 додаткової угоди №1 до договору-1, періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01 грудня 2020 року по 24:00 годин 31 грудня 2020 року. Загальний обсяг електричної енергії, що купується та продається відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 1117488 МВт*год.

Згідно з п.п. 4, 5 додаткової угоди №1 до договору-1 ціна електричної енергії становить 1190,00 грн за 1 МВт*год, крім того, ПДВ - 238,00 грн, разом 1428,00 грн. Вартість електричної енергії ,00 грн, крім того ПДВ - 265962144,00 грн, разом 1 595 772 864,00 грн.

Відповідно до п. 6 додаткової угоди №1 до договору-1, оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Для кожного розрахункового місяця покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: до 29-го числа місяця, що передує розрахунковому місяцю - у розмірі не менше 40% від вартості електричної енергії, купівля - продаж якої здійснюється у розрахунковому місяці; до 05-го числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 30% від вартості електричної енергії, купівля - продаж якої здійснюється у розрахунковому місяці; до 18-го числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 30% від вартості електричної енергії у розрахунковому місяці. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідній платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу.

Згідно з п. 7 додаткової угоди №1 до договору-1 сума гарантійного внеску, перерахована організатором аукціону на банківський рахунок продавця, зараховується продавцем як оплата електричної енергії, відповідно до черговості виникнення зобов`язань з оплати електричної енергії. Покупець, на наступний робочий день після повідомлення продавцем про перерахування організатором аукціону продавцю суми гарантійного внеску, додатково забезпечує перерахування продавцю суми податку на додану вартість за ставкою 20% від вартості електричної енергії, яка дорівнює сплаченому гарантійному внеску. Сума податку на додану вартість, сплачена відповідно до цього пункту додаткової угоди, зараховується продавцем як оплата за електричну енергії в порядку, визначеному для зарахування гарантійного внеску.

До додаткової угоди № 1 до договору-1 додано графік відпуску/відбору електричної енергії у грудні 2020 року.

Договір, додатки до нього та додаткова угода підписані контрагентами шляхом накладення електронно-цифрового підпису, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до аукціонного свідоцтва № 03 ЕР 251120 - 14 - 1 - 8 обсяг продажу електричної енергії визначено у розмірі 1117488, ціну за 1 МВт. г. визначено у розмірі 1190,00 грн, загальна вартість (без ПДВ) 1 329 810 720,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та визнається сторонами, відповідачем на користь позивача було сплачено грошові кошти у загальній сумі 1 595 772 864,00 грн за поставлену у грудні 2020 року електричну енергію у кількості 1117488 МВт*год за договором № 65-150-SD-20-00174 від 26.11.2020.

Згідно з актом купівлі-продажу електричної енергії № 235 від 31.12.2020 ДП «НАЕК «Енергоатом» продало, а ТОВ «Юнайтед Енерджі» купило електричну енергію в обсязі 1 117 488, вартістю 1 595 772 864,00 грн, в т.ч. ПДВ. Акт підписаний та скріплений печатками контрагентів.

За твердженням позивача, відповідачем було порушено терміни оплати передбачені п. 6 додаткової угоди № 1 до договору-1, а саме, грошові кошти сплачені відповідачем 21.12.2020 в розмірі 215 000 000,00 грн та 22.12.2020 в розмірі 126 731 859,20 грн ( у загальному розмірі 341 731 859,20 грн) мали бути сплачені відповідачем до 18.12.2020 включно.

29.12.2020 позивач звернувся до відповідача з претензією № 50-07/2251, в якій, посилаючись на порушення відповідачем термінів оплати, передбачених п. 6 додаткової угоди № 1 до договору-1, а саме те, що грошові кошти, сплачені відповідачем 21.12.2020 в розмірі 215000000,00 грн та 22.12.2020 в розмірі 126731859,20 грн (у загальному розмірі 341731859, 20 грн) мали бути сплачені відповідачем до 18.12.2020 включно, вказав на нарахування ним на загальну суму заборгованості 3% річних у розмірі 94 420,28 грн.

У відповідь на вказану претензію 01.02.2021 позивачем було отримано від відповідача лист № 192/50-07, в якому останній фактично визнав обставину щодо прострочення ним строків оплати вартості електричної енергії, проте, посилаючись на «довгострокову співпрацю» між сторонами просив позивача переглянути рішення щодо вимог відносно сплати 3% річних в розмірі 94 420,28 грн.

Крім того, 22.12.2020 між ДП «НЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НЕК «Енергоатом» (у тексті договору - продавець) та ТОВ «Юнайтед Енерджі» (у тексті договору - покупець) було укладено договір купівлі-продажу електричної енергії № 65-150-SD-20-00193 (далі - договір-2), за умовами якого (п. 2.1.) продавець зобов`язаний продати електричну енергію покупцю, а покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами електронного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі. Купівля - продаж електричної енергії за цим договором здійснюється в Об`єднаній енергетичній системі України (ОЕС України).

Відповідно до п. 4.1. договору-2 купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для періоду постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється з урахуванням акцизного податку та податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України.

Згідно з п. 4.3. договору-2 оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Покупець оплачує вартість електричної енергії до початку періоду постачання у строки та у розмірі, відповідно до умов додаткової угоди для періоду постачання.

Пунктом 4.4. договору-2 передбачено, що сума гарантійного внеску, внесена покупцем для участі в аукціоні, після його фактичного надходження від організатора аукціону на банківський рахунок продавця, зараховується продавцем як оплата електричної енергії за цим договором у порядку, визначеному у додатковій угоді для періоду постачання. Продавець протягом одного робочого дня повідомляє покупця про надходження гарантійного внеску від організатора аукціону. Покупець у порядку, визначеному у додатковій угоді для періоду постачання, додатково забезпечує перерахування продавцю суми податку на додану вартість за ставкою 20% від вартості електричної енергії, яка дорівнює сплаченому гарантійному внеску.

Згідно з п. 4.6. договору-2, у випадку, якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу.

Пунктом 4.8. договору-2 визначено, що оплату за електричну енергію покупець здійснює грошовими коштами в національній валюті, що перераховуються на банківський рахунок продавця, вказаний у розділі 14 цього договору або на інший банківський рахунок продавця, про реквізити якого продавець повідомив електронним листом з накладенням КЕП керівника не менш, ніж як за 1 календарний день до дати платежу з подальшим підтвердженням цього у письмовому вигляді. Оплата за цим договором вважається належним чином здійсненою за умови оплати покупцем за електричну енергію на банківський рахунок продавця, що вказаний продавцем останнім. Датою отримання оплати вважається дата зарахування грошових коштів на банківський рахунок продавця.

Відповідно до п. 12.1. договору-2 цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 30.06.2021 включно. В частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання.

Пунктом 14 договору-2 визначено юридичні адреси та банківські реквізити сторін.

До договору-2 додано зразки додатків № 1 (форма акту купівлі-продажу електричної енергії) та № 2 (форма інформації щодо використання покупцем електричної, придбаної за договором) до договору-2.

22.12.2020 сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до договору-2 (далі - додаткова угода № 1 до договору-2), в даній угоді визначено умови, відповідно до результатів електронного аукціону № ЕР - 211220 - 15 , що відбувся 21.12.2020, аукціонного свідоцтва № 03-ЕР-211220-15-1-6 та договору, на яких покупець купує у продавця електричну енергію.

Відповідно до п.п. 2, 3 додаткової угоди № 1 до договору-2 періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин 01.01.2021 по 24:00 годин 30.06.2021. Загальний обсяг електричної енергії, що купується та продається відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 10857500 МВт*год.

Пунктом 4 додаткової угоди № 1 до договору-2 передбачено, що ціна електричної енергії становить 1150,00 грн за 1 МВт*год, крім того, ПДВ - 230,00 грн., разом 1380,00 грн.

Пунктом 5 додаткової угоди № 1 до договору-2 визначено вартість електричної енергії: за період з 01.01.2021 - по 31.01.2021 в обсязі 1860000 МВт*год вартість - ,00 грн, в т.ч. ПДВ (ПДВ 427800000,00 грн); за період з 01.02.2021 по 28.02.2021 в обсязі 1680000 МВт*год вартість - ,00 грн, в т.ч. ПДВ (ПДВ 386400000,00 грн); за період з 01.03.2021 по 31.03.2021 в обсязі 1857500 МВт*год вартість - ,00 грн, в т.ч. ПДВ ( ПДВ 427225000,00 грн); за період з 01.04.2021 по 30.04.2021 в обсязі 1800000 МВт*год вартість - ,00 грн, в т.ч. ПДВ (ПДВ - 414000000,00 грн); за період з 01.05.2021 по 31.05.2021 в обсязі 1860000 МВт*год вартість - ,00 грн, в т.ч. ПДВ (ПДВ - 427800000,00 грн.); за період з 01.06.2021 по 30.06.2021 в обсязі 1800000 МВт*год вартість ,00 грн, в т.ч. ПДВ (ПДВ - 414000000,00 грн); загалом: обсяг 10857500 МВт*год, вартістю 0,00 грн, в т.ч. ПДВ (ПДВ - ,00 грн).

Відповідно до п. 6 додаткової угоди № 1 до договору-2 оплата за електричну енергію здійснюється у формі попередньої оплати. Оплата вартості електричної енергії першого розрахункового місяця здійснюється з урахуванням зарахування гарантійного внеску та має бути здійснена покупцем до 05-го січня 2021 року (включно) у розмірі не менше 85% від вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснюється у розрахунковому місяці.

Згідно з п. 7 додаткової угоди № 1 до договору-2 після 05.01.2021 для кожного розрахункового місяця покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: до 29-го числа місяця, що передує розрахунковому місяцю - у розмірі не менше 40% від вартості електричної енергії, купівля - продаж якої здійснюється у розрахунковому місяця; до 05-го числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 30% від вартості електричної енергії, купівля-продаж якої здійснюється у розрахунковому місяці; до 18-го числа розрахункового місяця - у розмірі не менше 30% від вартості електричної енергії у розрахунковому місяця. Якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу.

Пунктом 8 додаткової угоди № 1 до договору-2 визначено, що сума гарантійного внеску, перерахована організатором аукціону на банківський рахунок продавця, зараховується продавцем як оплата електричної енергії відповідно до черговості виникнення зобов`язань з оплати електричної енергії. Покупець, на наступний робочий день після повідомлення продавцем про перерахування організатором аукціону продавцю суми гарантійного внеску, додатково забезпечує перерахування продавцю суми податку на додану вартість за ставкою 20% від вартості електричної енергії, яка дорівнює сплаченому гарантійному внеску. Сума податку на додану вартість, сплачена відповідно до цього пункту додаткової угоди, зараховується продавцем як оплата за електричну енергії в порядку, визначеному для зарахування гарантійного внеску.

Додатками до даної угоди є графіки відпуску/відбору електричної енергії у січні 2021 року до додаткової угоди № 1 від 22.12.2020 до договору-2 за загальний період з 01.01.2021 по 30.06.2021.

Договір, додатки до нього та додаткова угода підписані контрагентами шляхом накладення електронно-цифрового підпису, що підтверджується матеріалами справи.

Аукціонним свідоцтвом № 03-ЕР-211220-15-1-6 визначено обсяг електричної енергії в розмірі 10857500 МВт*год, ціну за 1 МВт*год (без ПДВ) у розмірі 1150,00 грн, загальну вартість в розмірі 12 486 125 000,00 грн (без ПДВ).

Як вбачається з долучених позивачем банківських виписок, на рахунок позивача 23.12.2020 надійшли кошти у сумі 1 520 050 000,00 грн, як оплата гарантійного внеску за договором-2; відповідачем на рахунок позивача 29.12.2020 було перераховано 304 010 000,00 грн як оплату електричної енергії за договором-2.

23.12.2020 з електронної поштової адреси позивача було надіслано на електронну поштову адресу відповідача лист № 50-12/2225 від 23.12.2020, яким позивач повідомив відповідача про те, що організатор аукціону ТБ «Українська енергетична біржа» 23.12.2020 перерахував на банківський рахунок позивача гарантійний внесок в якості часткової оплати за придбану електричну енергію у розмірі ,00 грн, без ПДВ.

Також, даним листом позивач нагадав відповідачеві, що відповідно до п. 8 додаткової угоди №1 до договору-2 відповідач, на наступний робочий день після отримання повідомлення додатково забезпечує перерахування продавцю суми податку на додану вартість за ставкою 20% від вартості електричної енергії, яка дорівнює сплаченому гарантійному внеску.

Відповідач обставин щодо отримання від позивача повідомлення про оплату організатором аукціону гарантійного внеску 23.12.2020 не заперечував.

06.01.2021 позивач звернувся до відповідача з претензією № 50-07/26, у якій повідомив відповідача про порушення п. 8 додаткової угоди №1 до договору-2 тим, що гарантійний внесок покупця від організатора аукціону (УЕБ) в розмірі ,00 грн (без ПДВ) було перераховано на рахунок позивача 23.12.2020 та 23.12.2020 позивачем було повідомлено про дані обставини відповідача, проте, ПДВ у розмірі 304 010 000,00 грн на суму гарантійного внеску було перераховано відповідачем лише 29.12.2020, у зв`язку з чим позивачем було розраховано 3% річних на суму ПДВ у розмірі 124594,26 грн.

01.02.2021 позивачем було отримано від відповідача відповідь на претензію №50-07/26 від 06.01.2021, у якій останній визнав обставину стосовно того, що ПДВ в розмірі 304 010 000,00 грн мало було сплачено ним до 24.12.2020 (включно), проте, зазначив, що 25.12.2020, дата з якої починається прострочення грошових зобов`язань, припадала на державний вихідний день, а тому підприємство відповідача та банківські установи не працювали і як наслідок, за твердженням відповідача, він не мав можливості погасити наявну в нього заборгованість 25.12.2020. Крім того, відповідач зазначив, що 26 та 27 грудня 2020 року також були державними вихідними днями. У зв`язку з наведеним та посилаючись на «довгострокову співпрацю» між сторонами, відповідач просив позивача переглянути рішення щодо вимог стосовно сплати 3% річних в розмірі 124 594,26 грн.

Разом з тим, посилаючись на порушення відповідачем умов вищевказаних договорів щодо своєчасного здійснення оплати за поставлену електричну енергію та перерахування суми податку на додану вартість, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з рішенням суду першої інстанції, яке є законним та вмотивованим та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає електрична енергія.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Отже, укладення ДП «НЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НЕК «Енергоатом» та ТОВ «Юнайтед Енерджі» вищевказаних договорів купівлі-продажу електричної енергії було спрямоване на отримання останнім електричної енергії та одночасного обов`язку по здійсненню її оплати та виконанню інших договірних зобов`язань, зокрема, перерахування суми податку на додану вартість.

Частиною 1 статті 662 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 276 ГК України розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та не заперечується відповідачем, останній допускав порушення взятих на себе зобов`язань з оплати електричної енергії, а також перерахування суми податку на додану вартість.

Так, відповідач у відзиві на позовну заяву, запереченнях на відповідь на відзив на позовну заяву, у відповідях на претензії позивача визнав обставини щодо строків здійснення своєчасних оплат за договорами та щодо дат, коли грошові кошти були ним оплачені.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Позовними вимогами позивача є стягнення з відповідача 3% річних у сумі 94 420,28 грн, нарахованих на заборгованість з оплати електричної енергії вартістю 341 731 859,20 грн за загальний період з 19.12.2020 по 22.12.2020 (7 днів), з урахуванням часткових оплат відповідачем, а також 3% річних у розмірі 124 594,26 грн, нарахованих на заборгованість зі сплати ПДВ в сумі 304 010 000,00 грн за період з 25.12.2020 по 29.12.2020 (5 днів).

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Згідно з ч. 1 статті 255 ЦК України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вказаних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, з огляду на наступне.

Як вбачається з умов договору-1, за яким позивач нараховує 3% на суму несвоєчасно внесеної плати за електричну енергію, розрахунок мав бути здійснений відповідачем не пізніше 18.12.2020, а відтак, відповідач є таким, що прострочив своє грошове зобов`язання з 19.12.2020.

За умовами договору-2, за яким позивач нараховує 3% річних за несвоєчасно внесену суму ПДВ, відповідач зобов`язаний був сплатити грошові кошти наступного робочого дня після отримання повідомлення про сплату організатором конкурсу гарантійного внеску, тобто 24.12.2020, а відтак, з 25.12.2020 відповідач є таким, що прострочив виконання свого грошового зобов`язання.

При цьому, посилання відповідача на ту обставину, що 19.12.2020, 20.12.2020, 25.12.2020 - 27.12.2020 були вихідними днями правомірно відхилені судом першої інстанції, оскільки вказані дати не мають відношення до строків, протягом яких грошові зобов`язання мали бути виконані відповідачем. Так, останні дні строку виконання зобов`язання припадають на 18.12.2020 та 24.12.2020, які були робочими днями, у зв`язку з чим відповідач не був позбавлений можливості своєчасно їх виконати.

Як правильно зауважив місцевий господарський суд, чинним законодавством не передбачено обмежень щодо включення в періоди нарахування 3% річних за прострочення грошового зобов`язання в тому числі вихідних (неробочих чи святкових) днів, оскільки перебіг строку заборгованості та нарахування 3% річних починається з наступного дня після календарної дати, станом на яку відповідачем мали бути виконані грошові зобов`язання з оплати вартості електричної енергії та суми ПДВ, а тому заперечення відповідача в цій частині є необґрунтованими.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково вказано, що до періодів розрахунку 3% річних позивачем при нарахуванні було включено останні дні строків, протягом яких відповідачем мали бути виконані грошові зобов`язання (18.12.2020 та 24.12.2020), що призвело до збільшення 3% річних на суму вартості двох днів прострочення, оскільки з наданого позивачем розрахунку вбачається, що останнім правомірно здійснені нарахування, починаючи з 19.12.2020 та 25.12.2020 відповідно.

Однак, помилкове зазначення в оскаржуваному рішенні суду про те, що до періодів розрахунку 3% річних позивачем при нарахуванні було включено останні дні строків, протягом яких відповідачем мали бути виконані його грошові зобов`язання, не вплинуло на правильність розрахунків суми 3% річних, здійснених судом першої інстанції.

Так, перевіривши здійснений місцевим господарським судом перерахунок заявлених до стягнення 3% річних, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 166 084,88 грн виходячи з наступного.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що позивачем при нарахуванні 3% річних в період прострочення враховано дати оплат, здійснених відповідачем за електричну енергію (21 та 22 грудня 2020 року) та дату сплати ПДВ (29.12.2020).

Із системного аналізу приписів чинного законодавства вбачається, що день оплати вартості електричної енергії (товару) не включається до періоду, за який може здійснюватися стягнення 3% річних, оскільки, прострочення повинно мати місце протягом повного дня.

Крім того, в силу приписів ч. 4 ст. 236 ГПК України, колегія суддів враховує висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 13.06.2018 у справі № 922/1008/16, від 27.05.2019 у справі №910/20107/17, від 10.12.2019 у справі № 912/2750/18, від 14.07.2019 у справі № 920/200/16, відповідно до яких день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних.

Судом першої інстанції правомірно відхилено посилання позивача на рішення суду в іншій господарській справі, оскільки таке рішення не має в даній справі преюдиційного значення, а також безпідставним є посилання на постанову Пленуму Вищого господарського суду України, оскільки така не є обов`язковою для застосування судом.

Водночас, посилання позивача на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц також правомірно відхилено місцевим господарським судом, оскільки в такій визначено правову природу 3% річних, проте відсутні правові висновки щодо періодів нарахування 3% річних та можливості нарахування відсотків, в тому числі, й в день здійснення оплати.

Так, відповідно до здійсненого судом першої інстанції перерахунку заявлених до стягнення 3% річних, останній дійшов обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 166 084,88 грн, з яких: 35 245,90 грн 3% річних, нарахованих на суму заборгованості з оплати електричної енергії у розмірі 215000000,00 грн за період з 19.12.2020 по 20.12.2020; 31 163,57 грн 3% річних, нарахованих на суму заборгованості в розмірі 126731859,20 грн за період з 19.12.2020 по 21.12.2020; 99 675,41 грн 3% річних, нарахованих на суму заборгованості з оплати ПДВ у розмірі 304 010 000,00 грн за період з 25.12.2020 по 28.12.2020.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ТОВ «Юнайтед Енерджі» на користь ДП «НЕК «Енергоатом» 52 929,66 грн 3% річних.

Разом з тим, доводи апелянта щодо неповного дослідження всіх обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, зокрема, ст. 625 ЦК України та процесуального права, а саме, ст.ст. 236, 238 ГПК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/3247/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП «НЕК «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» ДП «НЕК «Енергоатом» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Енергоатом-Трейдинг» Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/3247/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.06.2021 у справі №910/3247/21 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3247/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова