ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/500/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРІМ-СТАР" про стягнення заборгованості в сумі 69 975,78 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року фізична особа-підприємець Жигальцев Андрій Миколайович звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРІМ-СТАР" про стягнення заборгованості в сумі 69 975,78

Ухвалою суду 29 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на"20" липня 2021 року.

Представник позивача у судове засідання 20.07.2021 року не з`явився, однак 19.07.2021 року надіслав на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив, що правову позицію, викладену в позовній заяві, підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 20.07.2021 року не з`явився, однак 20.07.2021 року подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що договір на правничу допомогу між відповідачем та його представником укладено лише 19.07.2021 року, а тому завчасно ознайомитися із матеріалами справи, підготувати та подати відзив на позовну заяву, а також відповідні докази у справі можливості не було.

Ухвалою суду від 20.07.2021 року розгляд справи відкладено на 31.08.2021 року.

Представник позивача у судове засідання 31.08.2021 року не з`явився, однак 30.08.2021 року надіслав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача та зазначив, що правову позицію, викладену в позовній заяві, підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 31.08.2021 року повторно не з`явився, однак 31.08.2021 року подав через канцелярію суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ні ухвали Господарського суду Рівненської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 29.06.2021 року, ні копій відповідної позовної заяви з додатками, ні судової повістки із датою судового засідання, відповідачем станом на дату подання цього клопотання не отримано. Крім того, зазначено, що у період з 31.08.2021 року по 01.09.2021 року директор відповідача перебуватиме у відрядженні в м. Арциз Одеської області. Також, представник відповідача просить суд направити на адресу відповідача ухвали суду та копії позовної заяви з додатками, а саме на адресу: 33028, м. Рівне, вул. С. Петлюри, буд. 14, оф 111А.

Суд прийшов до висновку, що клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРІМ-СТАР" про відкладення розгляду справи не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду - ухвали суду надсилалися на адресу зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в позовній заяві та в клопотаннях відповідача, а саме: 33028, м. Рівне, вул. С. Петлюри, буд. 14, оф 111А.

Органом поштового зв`язку повернуто ухвали суду від 29.06.2021 року та 20.07.2021 року з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується повідомленнями поштового зв`язку, яке знаходиться в матеріалах справи.

Згідно з ч. 7 ст. 120, п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п.п. 116, 117 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 05.03.2009 № 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв`язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її до суду з відповідною відміткою є наслідками діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання та повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

З огляду на наведене, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду у судовому засіданні і причини неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не визнаються поважними.

Крім того, слід зазначити, що на офіційному сайті Господарського суду Рівненської області було розміщене повідомлення про час та місце розгляду даної справи.

Таким чином, відповідач вважається повідомленим про відкриття провадження у справі та призначене судове засідання належним чином і причини неявки представника відповідача у засідання судом не визнаються поважними.

Окрім того, суду додатково наголошує про те, що відповідач був повідомлений про судові засідання, адже ним двічі подавалися клопотання про відкладення розгляду справи, а саме 20.07.2021 року та 31.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Ухвалою суду 29 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на"20" липня 2021 року. Ухвалою суду від 20.07.2021 року розгляд справи відкладено на 31.08.2021 року.

З наведеного вбачається, що судом надавався час для забезпечення прав учасників провадження у справі щодо реалізації своїх процесуальних прав, зокрема: ознайомлення з матеріалами справи, подання доказів, клопотань, забезпечення участі законного представника в судовому засіданні, тощо.

Суд зауважує, що ухвалою суду від 29.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на 20.07.2021 року. Ухвалою суду від 20.07.2021 року розгляд справи відкладено на 31.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 248 ГПК України, з матеріалів справи слідує, що розгляд справи по суті має бути завершено 28.08.2021 року, а з врахуванням вихідних 30.08.2021 року, а отже у суду відсутні процесуальні строки для подальшого відкладення розгляду справи.

Згідно з ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, визначених ГПК України.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, а неможливість вирішення справи (клопотань по справі) у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вищезазначеного клопотання представника ТОВ "ПІЛІГРІМ - СТАР" про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України).

Справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 31.08.2021 року, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у судовому засіданні за відсутності представників сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні подані позивачем документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

01 квітня 2021 року між фізичною особою-підприємцем Жигальцевим Андрієм Миколайовичем (далі - перевізник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРІМ-СТАР" (далі - експедитор, відповідач) було укладено договір - заявку на перевезення вантажу автотранспортним засобом № 01/04 (далі - договір) (а.с. 9-10).

Відповідно до предмету договору, експедитор замовляє, а перевізник за плату надає послуги з перевезення вантажу, вказаного відповідачем.

Даним договором визначено його умови, а саме: маршрут (пункт 1); транспортний засіб (пункт 2); характер вантажу і вага вантажу (пункт 3); умови та сума оплати (пункт 4); дата та час завантаження (пункт 5); дата розвантаження (пункт 6); пункт завантаження (пункт 7); пункт замитнення (пункт 8); пункт розмитнення (пункт 9); пункт розвантаження (пункт 10); погран. переход (пункт 11); контактна особа, логіст (пункт 12); необхідні транспортні документи для оплати (пункт 13); автомобіль марки та державний номер (пункт 14); ПІБ водія та контактний номер (пункт 15).

Пунктом 1 договору передбачено, що здійснюється перевезення вантажу у міжміському сполученні №01/04 за маршрутом Швейцарія - Україна.

Пунктом 4 договору обумовлена вартість перевезення склала 2100 євро, що в еквіваленті на день розвантаження складає - 69 975,78 грн.

Перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом із напівпричепом державний реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 (пункт 14 договору).

За змістом п. 4 договору оплата послуг перевізника здійснюється експедитором на протязі 14 робочих днів по отриманню оригіналів документів.

На виконання умов укладеного договору перевезення вантажу здійснювалось транспортним засобом із напівпричепом державний реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1 за маршрутом: Швейцарія - Україна.

Дане перевезення було виконано належним чином, без зауважень, в порядку та строки, визначеними експедитором, що стверджується відповідними відбитками печаток (штампів) та підписами відправника вантажу в Графі 22 та отримувача вантажу в Графі 24 відповідно у міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR) за №598755 (а.с. 11).

Позивач зазначає, що оригінали товарно-транспортної накладної (СМR) №598755 від 09.04.2021 року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1404/0104 від 14.04.2021 року, рахунок-фактури №0904/0104 від 09.04.2021 року направлені на адресу відповідача рекомендованим листом, що підтверджується копією експрес-накладної "Нової Пошти" №3858 від 21 квітня 2021 року, а відповідач отримавши оригінали документів, припинив виходити на зв`язок, відповідати на телефонні дзвінки та повідомлення (а.с. 11-14).

Крім того, позивачем 04.06.2021 року на адресу відповідача було відправлено претензією № 1417 від 01.06.2021 року з проханням повернення позивачу коштів в сумі 69 975,78 грн., що підтверджується фіскальним чеком №998 від 04.06.2021 року, однак дана претензія залишена відповідачем без реагування (а.с. 15-17).

Відтак, враховуючи умови договору - заявки, у відповідача виник обов`язок оплати наданих послуг з перевезення, проте всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач не оплатив надані послуги в розмірі 69 975,78 грн., у зв`язку з чим у нього рахується заборгованість в розмірі 69 975,78 грн.

Наведені обставини стали причиною звернення позивачем з позовом до суду та є предметом спору у даній справі.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані із виконанням договору - заявки на перевезення вантажу від 01.04.2021 року № 01/04 в частині оплати наданих послуг з перевезення, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

За змістом ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 908 ЦК України, загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 року (далі - Конвенція), така застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін. Для цілей цієї Конвенції "транспортний засіб" означає автомобілі, автопоїзди, причепи і напівпричепи як це визначено в ст. 4 Конвенції про дорожній рух від 19.09.1949 року.

При цьому, Конвенція передбачає та регулює питання, що виникають з міжнародного перевезення вантажів транспортними засобами, зокрема щодо статусу учасників правовідносин, їх прав та обов`язків, а також наслідків порушення зобов`язань з перевезення та положень цієї Конвенції.

Перевезення вантажу, яке є предметом спору у даній справі, є міжнародним перевезенням вантажу автомобільним транспортом.

Поряд з цим, спірні правовідносини також відносяться до сфери регулювання Закону України "Про автомобільний транспорт", Статуту автомобільних доріг, "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу (ч.1 ст. 926 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч. 1 ст. 909 ЦК України та ч. 1 ст. 307 ГК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з положеннями статті 306 Господарського кодексу України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі. Загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів (вибухових речовин, зброї, отруйних, легкозаймистих, радіоактивних та інших небезпечних речовин тощо) визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч. 4 ст. 909 ЦК України).

На підставі матеріалів та обставин справи, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем ТОВ "ПІЛІГРІМ - СТАР" зобов`язань за згідно договору - заявки на перевезення вантажу від 01.04.2021 року № 01/04 щодо сплати послуг за перевезення вантажу, який визнаний судом як навмисне правопорушення.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 та ч. 1 ст. 530 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що за змістом п. 4 договору оплата послуг перевізника здійснюється експедитором на протязі 14 робочих днів по отриманню оригіналів документів.

Позивач у позовній заяві вказує, що оригінали товарно-транспортної накладної (СМR) №598755 від 09.04.2021року, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1404/0104 від 14.04.2021 року, рахунок-фактуру №0904/0104 від 09.04.2021 року направлені на адресу відповідача рекомендованим листом, що підтверджується копією експрес-накладної "Нової Пошти" №3858 від 21 квітня 2021 року, а відповідач отримавши оригінали документів, припинив виходити на зв`язок, відповідати на телефонні дзвінки та повідомлення (а.с. 11-14).

Крім того, позивачем 04.06.2021 на адресу відповідача було відправлено претензією № 1417 від 01.06.2021 року з проханням повернення позивачу коштів в сумі 69 975,78 грн., що підтверджується фіскальним чеком №998 від 04.06.2021 року, однак дана претензія залишена відповідачем без реагування (а.с. 15-17).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент пред`явлення цього позову акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № 1404/0104 від 14.04.2021 року не підписано, а оплату за послуги згідно вказаного вище рахунку - фактури не проведено.

Відтак, враховуючи умови договору - заявки та вищезазначені обставини у відповідача виник обов`язок оплати наданих послуг з перевезення, проте всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач не оплатив надані послуги в розмірі 69 975,78 грн., у зв`язку з чим у нього рахується заборгованість в розмірі 69 975,78 грн.

Разом із тим, згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

В силу положень ст. 74 ГПК України саме на відповідача покладається процесуальний обов`язок щодо доведення належними та допустимими доказами відсутності вини за порушення зобов`язання за Договором.

Аналіз положень норм чинного законодавства дає підстави для висновку, що установлюючи презумпцію вини особи, яка порушила зобов`язання, Цивільний кодекс України покладає на неї обов`язок довести відсутність своєї вини. Особа звільняється від відповідальності лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 15.08.2018 по справі 910/11049/17 та постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 у справі № 6-170цс12, та господарський суд не вбачає підстав від відступу від такої позиції.

Поряд з цим, відповідачем не надано господарському суду відзиву на позов та не було доведено відсутності своєї вини у порушенні зобов`язання за договором, тим часом, за змістом згаданої ст. 614 ЦК України, наявність такої вини презюмується.

Матеріалами справи підтверджується факт надання позивачем послуг з перевезення вантажу згідно договору - заявки на перевезення вантажу від 01.04.2021 року № 01/04 в повному обсязі.

Проте, всупереч взятих на себе зобов`язань, відповідач не оплатив надані послуги, у зв`язку з чим у нього рахується заборгованість в розмірі 69 975,78 грн.

В матеріалах справи відсутні докази заперечень відповідача стосовно будь-яких наданих документів, як і докази виконання відповідачем зобов`язань з оплати отриманих від позивача послуг.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 69 975,78 грн. в погашення боргу за виконане перевезення підтверджуються матеріалами справи, грунтуються на законі, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст. 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, враховуючи всі вищевикладені обставини справи, а також те, що обґрунтування нарахованої суми підтверджується наявними у справі доказами, а відповідачем, в свою чергу, не спростовано встановлених судом фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про задоволених позовних вимог та стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРІМ-СТАР", заборгованості в розмірі 69 975,78 грн.

На підставі ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на відповідача в розмірі 2 270,00 грн.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 123, 129, 196, 202, 231, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ПІЛІГРІМ-СТАР" (33017, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Симона Петлюри, буд. 14, оф, 111а, ) на користь фізичної особи-підприємця Жигальцева Андрія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) 69 975 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять) грн. 78 коп. - основного боргу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.uа

Повний текст рішення складено та підписано 02 вересня 2021 року.

Суддя Романюк Ю.Г.