РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.07.2021Справа № 910/311/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Данилової М.В., при секретарі судового засідання Габораку О.М., розглянувши матеріали справи в порядку загального позовного провадження

за позовом Фізичної особи-підприємця Бикова Олександра Петровича ( АДРЕСА_1 )

до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А)

про стягнення грошових коштів,

Представники сторін:

від позивача: Примак О.М.;

від відповідача: не з`явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

05 січня 2021 року до Господарського суду міста Києва від Фізичної особи-підприємця Бикова Олександра Петровича (позивач) надійшла позовна заява б/н від 30.12.2020 року до Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (відповідач), в якій викладені позовні вимоги, щоб в судовому порядку стягнути заборгованість на суму в розмірі 160 652, 25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором будівельного підряду № 2 від 20.07.2020 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.01.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/311/21, ухвалено розгляд справи №910/311/21 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

10 лютого 2021 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого Концерн "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" заперечує щодо заявлених позовних вимог та просить суд призначити будівельно-технічну експертизу по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.02.2021 року прийнято розгляд справи №910/311/21 здійснювати у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, підготовче засідання призначено на 17.03.2021 року.

23 лютого 2021 року через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення документів по справі та відшкодування витрат на правову допомогу.

05 березня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли письмові заперечення на клопотання позивача про долучення документів до матеріалів справи та відшкодування витрат на правову допомогу.

16 березня 2021 року через підсистему "Електронний суд" надійшли заперечення на клопотання щодо призначення будівельно-технічної експертизи.

В підготовчому засіданні 17.03.2021 року оголошено перерву на 14.04.2021 року.

13 квітня 2021 року через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

14 квітня 2021 року судом продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву на 13.05.2021 року.

07 травня 2021 року через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив.

11 травня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про запитання провадження у справі до винесення і набрання законної сили рішенням у справі №920/156/21.

Протокольною ухвалою від 13.05.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про призначення будівельно-технічної експертизи у справі та оголошено перерву в підготовчому засіданні на 09.06.2021 року.

04 червня 2021 року через відділ діловодства суду від відповідача надійшли додаткові документи по справі.

Протокольною ухвалою від 09.06.2021 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.

09 червня 2021 року судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 07.07.2021 року.

06 липня 2021 року через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

07 липня 2021 року в судовому засіданні оголошено перерву на 21.07.2021 року.

20 липня 2021 року через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 21.07.2021 року з`явився представник позивача, який підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання 21.07.2021 року не з`явився, однак 20.07.2021 року подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке судом відхилено.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

20 липня 2020 року між Філією "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (замовник) та суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем Биковим Олександром Петровичем (виконавець) був укладений договір будівельного підряду № 2.

Відповідно до п. 1.1. замовник доручає, а виконавець зобов`язується з матеріалів замовника на власний ризик та у передбачений договором строк виконати підрядні роботи на об`єкті замовника, а саме за адресою: м. Запоріжжя, вул. Військбуд, б. 87, а замовник зобов`язується прийняти належним чином виконані роботи та оплатити їх.

Загальна вартість (ціна) договору склала 252 602,82 грн. (п.2.1 договору).

З боку замовника договір підряду підписаний начальником філії "Східна" Полончуком Романом Петровичем. 08 жовтня 2019 року Наказом ТВО Генерального директора Концерну "Військторсгервіс" №1 13-а "Про переведення Полончука Р.П.", головного юрисконсульта юридичної служби Концерну "Військторгсепвіс", Полончука Р.П. з 11 жовтня 2019 року було переведено на посаду начальника філії "Східна" Концерну "Військторгсевіс" за його згодою.

Відповідно до п. п. 2.2 - 2.4 договору оплата за виконані роботи здійснюється на умовах авансування і після оплати. Протягом п`яти банківських днів після підписання сторонами договору замовник здійснює передоплату (аванс) на рахунок виконавця у розмірі 40% від загальної ціни договору, що складає 101 041,13 грн. Після прийняття належно виконаних робіт замовник здійснює остаточний розрахунок у розмірі решти 60% ціни договору, що складає 151 561,69 грн. Оплата вважається здійсненою з моменту надходження всієї суми грошових коштів згідно підписаного Акту прийому-здачі виконаних робіт на розрахунковий рахунок виконавця.

Згідно з Дефектним актом та Договірною ціною, затвердженими начальником Філії "Східна" Полончуком Р.П. 20.07.2020, визначені найменування робіт та їх вартість (252 602,82 грн.).

Відповідно до складеного дефектного акту будівельні роботи були виконані в повному

обсязі, про що свідчить Акт-приймання виконання будівельних робіт №1 від 31 липня 2020 року, Акт-приймання виконання будівельних робіт №2 від 26 серпня 2020 року, Акт-приймання виконання будівельних робіт №3 від 02 листопада 2020 року та підтвердження начальника Дільниці № 2 м. Запоріжжя.

На підставі п.п. 6.2 п. 6 договору замовник бере на себе зобов`язання щодо повної оплати виконаних і прийнятих згідно договору робіт.

На підтвердження невиконання своїх зобов`язань за вищезазначеними

договором будівельного підряду за №2 року від 20.07.2020 року було проведено одноразову сплату відповідачем грошових коштів 26.08.2020 року.

Як зазначає позивач, більше оплати за договором не надходило.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на повне виконання ним договору будівельного підряду №2 від 20.07.2020 року та невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної оплати виконаних робіт.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що Акт приймання-передачі виконаних робіт №2 від 26.08.2020 року до договору, який був підписаний ФОП Биковим О.П. та ТВО начальника філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" Чиляковим Д.Л., на суму 168 256,12 грн., підписаний не уповноваженою особою, оскільки питання призначення на посаду начальника філії «Східна» відноситься до компетенції Генерального директора Концерну «Військторгсервіс», однак Концерном не видавався наказ про призначення Чилякова Д.Л.

Суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта.

Ціна договору підряду - це грошова сума, належна підрядникові за виконане замовлення. За ст. 843 ЦК України у договорі підряду визначається або конкретна ціна роботи, або способи її визначення. Отже, ціна може бути визначена в тексті договору підряду безпосередньо, або у договорі підряду може зазначатися спосіб визначення ціни. Крім того, ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі, який містить постатейний перелік затрат на виконання робіт, є додатком до договору та його невід`ємною частиною.

Статтею 882 ЦК України встановлено, що замовник, який одержав повідомлення підрядника про готовність до передання робіт, виконаних за договором будівельного підряду, або, якщо це передбачено договором, - етапу робіт, зобов`язаний негайно розпочати їх прийняття. Передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Отже, договір підряду складається з двох взаємопов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні приписи містить і ст. 193 ГПК України.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Враховуючи положення наведених вище норм законодавства, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт - негайно про них заявити (зокрема, шляхом надання обґрунтованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Якщо замовник в порушення вимог статей 853, 882 Цивільного кодексу України безпідставно ухиляється від прийняття робіт, не заявляючи про виявлені недоліки чи інші порушення, які унеможливили їх прийняття, то нездійснення ним оплати таких робіт є відповідно порушенням умов договору і вимог статей 525, 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 910/2184/18, від 16.09.2019 у справі № 921/254/18, від 15.10.2019 у справі № 921/262/18.

Відповідно до наявних у матеріалах справи Актів приймання-передачі виконаних робіт №1 від 31.07.2020 року на суму 56 519,81 грн., №2 від 26.08.2020 року на суму 168 256,12 грн. позивачем виконано, а відповідачем прийняті роботи. Акт приймання-передачі виконаних робіт №3 від 02.11.2020 року замовником не підписаний.

Відповідачем не спростовано, що виконані ним роботи не відповідають вимогам, встановленим договором. Об`єкт, на якому ФОП Биковим О.П. виконувалися будівельні роботи, використовується замовником.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивачем доведено суду факт порушення з боку відповідача своїх зобов`язань щодо не здійснення оплати за виконані роботи, тоді як відповідач доказів сплати такої заборгованості станом на день розгляду справи суду не надав.

При цьому, за змістом статей 598, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, відповідач контррозрахунку заявленої до стягнення суми основного боргу до суду не надав та не надіслав.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та положень договору, зважаючи на відсутність в матеріалах справи контррозрахунку суми заявленої до стягнення та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором будівельного підряду №2 від 20.07.2020 року в розмірі 138 738, 20 грн.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 752, 02 грн., 3% річних у розмірі 1 376, 01 грн., інфляційні втрати у розмірі 3 912, 41 грн. та штраф в розмірі 10% на суму 13 873, 82 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За змістом з ч. 2 ст. 217 Господарського кодексу України одним з видів господарських санкцій є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України та ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

При перевірці розрахунку пені, в межах заявленого позивачем періоду та штрафу, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума пені та штрафу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, становить 2 752, 02 грн. пені та 13 873, 82 грн. штрафу.

Частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3% річних від простроченої суми.

При перевірці розрахунку інфляційних втрат, в межах заявленого позивачем періоду, суд встановив, що він виконаний арифметично вірно, відтак, сума інфляційних втрат, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, за розрахунком позивача, становить 3 912, 41 грн.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3% річних, в межах визначеного позивачем періоду, суд встановив, що він є арифметично вірним, а отже з відповідача підлягає стягненню 3% річних у заявленому розмірі - 1 376, 01 грн.

Також позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 950, 00 грн. витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим суд зазначає наступне.

Зі змісту ч.3 ст. 123 ГПК України вбачається, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст. 126 ГПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з п.1, п. 2 ч.5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи та чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору. З урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.

В постанові від 27.06.2018 по справі №826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі Двойних проти України від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу є не лише компенсацією стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених нею витрат, але й у певному сенсі має спонукати іншу сторону, утримуватися від подання безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, зокрема у сфері публічно-правових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Плужником Максимом Валерійовичем було укладено договір №197/1-ш про надання правової допомоги від 10.11.2020 року, складено акт від 15.02.2021 року виконаних робіт згідно договору, розрахунок витрат часу адвокатом та квитанція про сплату адвокатських послуг.

Судом встановлено, що в обґрунтування вимог про стягнення з позивача витрат на правову допомогу в розмірі 6 950, 00 грн., представником відповідача подано: ордер на надання правничої (правової) допомоги: серії АР №1028953 від 18.02.2021 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю: серії ЗП №002302 від 20.08.2019 року Примак О.М., договір про надання правової допомоги №197/1-ш від 10.11.2021 року, укладений між позивачем та адвокатом Примак О.М., Акт виконаних робіт №1 від 15.02.2021, квитанції про сплату наданих послуг на загальну суму 6 950,00 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що представником позивача подано належні докази, які підтверджують обґрунтованість витрат відповідача на професійну правову (правничу) допомогу, а отже беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог про стягнення з позивача 6 950,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Концерну "Військторгсервіс" в особі філії "Східна" Концерну "Військторгсервіс" (03151, м. Київ, вул. Молодогвардійська, буд. 28-А; ) на користь Фізичної особи-підприємця Бикова Олександра Петровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 138 738, 20 грн. основного боргу, 2 752, 02 грн. пені, 3% річних в розмірі 1 376, 01 грн., інфляційні втрати в розмірі 3 912, 41 грн., штраф в розмірі 13 873, 82 грн., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 950, 00 грн. та 2 409, 79 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 26.08.2021 р. (у зв`язку з перебуванням судді Данилової М.В. у відпустці).

Суддя М.В. Данилова