РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.08.2021Справа № 910/432/21

Суддя Господарського суду міста Києва Стасюк С.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення 99 600,68 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (надалі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (надалі по тексту - відповідач) про стягнення 99 600,68 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незабезпечення відповідачем збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційні акти: № 453105/250, № 453105/249, № 453105/248, № 453105/247, № 453105/245, № 453105/244, № 453105/241, № 453105/239, № 454201/76/551, № 466707/539 та № 466707/526. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача становить 99 600,68 грн., у зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зазначеної суми збитків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.01.2021 позовну заяву залишено без руху.

11.02.2021 до суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/432/21 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Про розгляд Господарським судом міста Києва справи № 910/432/21 позивач та відповідач повідомлялися належним чином, що підтверджується повернутими на адресу суду повідомленнями про вручення поштових відправлень.

16.03.2021 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва, представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказує на неправильне застосування позивачем норми недостачі вантажу в 1 %.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, а також заяв та клопотань процесуального характеру від сторін на час розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведені положення, господарський суд зазначає, що сторони не були позбавлені права та можливості самостійно ознайомитись з ухвалою суду, в якій зазначено відомості щодо його провадження, яке є у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Враховуючи належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами.

Згідно із частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Протягом вересня 2020 року позивачем, як вантажовідправником, було направлено вантаж - вугілля кам`яне на адресу ТЕС АТ «ДТЕК Дніпроенерго», станції призначення Ігрень та Зелене поле Придніпровської залізниці. Перевізником зазначеного вантажу виступав відповідач. Укладення договорів перевезення підтверджується залізничними накладними № 50914225, 50886001, 50897362, 50899137, 50791391, 50791201, 50610096, 50553742, 50830793, 50683853 та 50508415.

Під час перевезення вантажу залізницею та після прибуття вагонів на станцію призначення було проведено перевірку стану вантажу та виявлена нестача кам`яного вугілля, про що на станціях Ігрень, Чаплине та Зелене поле Придніпровської залізниці були складені комерційні акти № 453105/250, 453105/249, 453105/248, 453105/247, 453105/245, 453105/244, 453105/241, 453105/239, 454201/76/551, 466707/539 та 466707/526.

За твердженнями позивача, загальна вартість недостачі вантажу, визначена ним на підставі доданих до позовної заяви довідок про вартість вантажу, з урахуванням норми недостачі вантажу 1 %, становить 99 600,68 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у сумі 99 600,68 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до частин 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пункту 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.98 № 457 (надалі за текстом - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем вантажу до перевезення від позивача та здійснення його перевезення до станцій призначення Ігрень та Зелене поле Придніпровської залізниці за залізничними накладними № 50914225, 50886001, 50897362, 50899137, 50791391, 50791201, 50610096, 50553742, 50830793, 50683853 та 50508415.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно частини 2 статті 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

У відповідності до статті 12 Закону України "Про залізничний транспорт" підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 110 Статуту залізниць України, передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У пункті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Суд встановив, що на підставі наявних в матеріалах справи комерційних актів:

№ 453105/250 від 30.09.2020 недостача у вагоні № 63278782 становить 13 100 кг. (12 406 кг. з урахуванням норми природної втрати), у вагоні № 63524821 становить 6 400 кг. (5 707 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 07.10.2020 № 11/1593 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цих вагонах становить 1 659,66 грн. з ПДВ (вартість недостачі 30 061,42 грн. з ПДВ);

№ 453105/249 від 28.09.2020 недостача у вагоні № 63523617 становить 3 200 кг. (2 516 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 07.10.2020 № 11/1589 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цьому вагоні становить 1 760,10 грн. з ПДВ (вартість недостачі 4 428,41 грн. з ПДВ);

№ 453105/248 від 28.09.2020 недостача у вагоні № 60025681 становить 3 550 кг. (2 854 кг. з урахуванням норми природної втрати), у вагоні № 56969850 становить 1 750 кг. (1 065 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 07.10.2020 № 11/1581 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цих вагонах становить 1 760,10 грн. з ПДВ (вартість недостачі 6 897,83 грн. з ПДВ);

№ 453105/247 від 28.09.2020 недостача у вагоні № 56201072 становить 1 800 кг. (1 111 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 07.10.2020 № 11/1592 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цьому вагоні становить 1 809,67 грн. з ПДВ (вартість недостачі 2 010,54 грн. з ПДВ);

№ 453105/245 від 22.09.2020 недостача у вагоні № 53501342 становить 2 850 кг. (2 168 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 05.10.2020 № 11/1563 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цьому вагоні становить 1 661,84 грн. з ПДВ (вартість недостачі 3 602,87 грн. з ПДВ);

№ 453105/244 від 22.09.2020 недостача у вагоні № 64049505 становить 4 750 кг. (4 058 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 05.10.2020 № 11/1562 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цьому вагоні становить 1 977,92 грн. з ПДВ (вартість недостачі 8 026,40 грн. з ПДВ);

№ 453105/241 від 10.09.2020 недостача у вагоні № 51805869 становить 5 650 кг. (4 958 кг. з урахуванням норми природної втрати), недостача у вагоні № 56251440 становить 7 350 кг. (6 665 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 05.10.2020 № 11/1561 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цих вагонах становить 1 825,18 грн. з ПДВ (вартість недостачі 21 214,06 грн. з ПДВ);

№ 453105/239 від 08.09.2020 недостача у вагоні № 56871270 становить 2 400 кг. (1 699 кг. з урахуванням норми природної втрати), недостача у вагоні № 56131782 становить 4 200 кг. (3 559 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 05.10.2020 № 11/1559 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цих вагонах становить 1 686,44 грн. з ПДВ (вартість недостачі 8 867,30 грн. з ПДВ);

№ 454201/76/551 від 23.09.2020 недостача у вагоні № 53599486 становить 4 500 кг. (3 829 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 09.10.2020 № 11/1605 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цьому вагоні становить 1 707,96 грн. з ПДВ (вартість недостачі 6 539,78 грн. з ПДВ);

№ 466707/539 від 16.09.2020 недостача у вагоні № 63424410 становить 2 700 кг. (2 012 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 30.09.2020 № 11/1545 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цьому вагоні становить 1 824,44 грн. з ПДВ (вартість недостачі 3 670,77 грн. з ПДВ);

№ 466707/526 від 06.09.2020 недостача у вагоні № 56962889 становить 3 400 кг. (2 715 кг. з урахуванням норми природної втрати). За даними довідки ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» від 30.09.2020 № 11/1546 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилось у цьому вагоні становить 1 576,90 грн. з ПДВ (вартість недостачі 4 281,28 грн. з ПДВ).

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Стаття 131 Статуту залізниць України передбачає, що претензії, що виникли з приводу перевезення вантажів, заявляються залізниці призначення вантажу. Відповідно до положень статті 130 Статуту залізниць України право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі нестачі вантажу має одержувач - за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

В свою чергу стаття 133 Статуту залізниць України передбачає, що передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику.

Суд встановив, що вказаний вище вантажоодержувач зробив на залізничних накладних переуступний напис відправнику вантажу - ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» на пред`явлення претензії та позову до AT "Укрзалізниця", а тому право позивача на пред`явлення позову підтверджено належними доказами.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644 норма природної втрати для вантажів у вологому стані складає 2%. А тому, оскільки у всіх накладних зазначено вологість вантажу - "не більше 8% " позивач невірно використав показник норми природної втрати вантажів у розмірі 1%, що призвело до завищення позовних вимог.

Суд не погоджується з цим твердженням відповідача та зазначає наступне.

В залізничних накладних відсутні відомості про те, що спірні вантажі були відправлені вантажовідправником вантажоодержувачу у вологому стані.

Згідно з ДСТУ 4083:2012 "Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях" для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше ніж 16,0 % (пункт 4.3.). Один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними залізничних накладних не перевищує гранично допустиму норму, що підтверджується записом у графі 20 перевізного документа "Вантаж у твердому стані, з вологістю не більше 12 % ".

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 "Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу", затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за N 163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (в подальшому - паливо) і встановлює метод визначання гранулометричного складу палива.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах при розрахунку збитків.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За приписами статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення закріплені в частині 2 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" та в статті 113 Статуту залізниць України.

У пункті 2.7 роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 № 04-5/601 зазначено, що згідно зі статями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

При цьому, судом враховано, що оскільки положення пункту 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу, відтак, вказані обставини можуть бути встановлені судом за допомогою наданих позивачем доказів. За висновками суду обставини, встановлені у комерційних актах № 453105/250, 453105/249, 453105/248, 453105/247, 453105/245, 453105/244, 453105/241, 453105/239, 454201/76/551, 466707/539 та 466707/526 відповідачем не були спростовані та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини відповідача.

За приписами статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами статей 76, 77, 78, 79 статті 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуюче викладене, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості нестачі вантажу обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 99 600,68 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов Публічного акціонерне товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення вартості нестачі вантажу в розмірі 99 600,68 грн. - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, ідентифікаційний код юридичної особи: 40075815) на користь Публічного акціонерне товариства "ДТЕК Добропільська ЦЗФ" (85003 Донецька обл., м. Добропілля, вул. Київська, 1, ідентифікаційний код юридичної особи: 00176472) 99 600 (дев`яносто дев`ять тисяч шістсот) грн. 68 коп. вартості нестачі вантажу та 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20.08.2021

Суддя С. В. Стасюк