ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1491/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Громадської організації "Всеукраїнська організація інвалідів Українське товариство сліпих", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Інвестгруп", м. Харків (перший відповідач) , Товариства з обмеженою відповідальністю "Соснова Гірка", м. Харків (другий відповідач) , Комунального підприємства "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області, м. Первомайський (третій відповідач) , Державного реєстратора Комунального підприємства "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області Дунаєвої Оксани Володимирівни, м. Первомайський (четвертий відповідач) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні першого та другого відповідачів - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович, м. Харків
про визнання права власності на майно та витребування майна з незаконного володіння, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та визнання недійсним договору,
за участю представників учасників справи:

позивача - Белінський О.В.

першого відповідача - Кутько Г.С.

другого відповідача - Яблонська Н.Г.

третього відповідача - не з`явився

четвертого відповідача - не з`явився

третьої особи - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Громадська організація "Всеукраїнська організація інвалідів Українське товариство сліпих", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій (з урахуванням заяви від 24.06.2021, яка була розцінена судом як заява про зміну предмету позову та прийнята до розгляду) просить:

- скасувати рішення державного реєстратора Дунаєвої Оксани Володимирівни КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрацію на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Інвестгруп" () права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., номер запису про право власності: 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 21.10.2019 за реєстровим №6128;

- скасувати рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець Івана Олександровича на нерухоме майно щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Соснова Гірка" () права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., номер запису про право власності: 33791197, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101;

- визнати право власності та витребувати з незаконного володіння Товариством з обмеженою відповідальністю "Соснова Гірка" () нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174 за Громадською організацією "Всеукраїнська організація інвалідів Українське товариство сліпих" ().

Ухвалою суду від 28.04.2021 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Цією ж ухвалою до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів було залучено приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О.

Окрім цього, вказаною ухвалою суду було витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. (61103, м. Харків, вул. 23 Серпня, 51) копію нотаріальної справи за договором купівлі-продажу нежитлових будівель літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 21.10.2019 за реєстровим №6128 та витребувано в Департаменті реєстрації Харківської міської ради (, 61003, м. Харків, майдан Павлівський, 4) копію реєстраційної справи на нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська,174, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101.

Рух справи висвітлено у відповідних ухвалах суду.

У судовому засіданні 12.08.2021 представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив суд його задовольнити.

Представники першого та другого відповідачів у судовому засіданні проти позову заперечували та просили суд відмовити в його задоволенні у повному обсязі, з мотивів, викладених у відзивах на позовну заяву, наданих до суду.

Зокрема, посилаючись, в тому числі але не виключно, на ч.3. та ч.4. ст. 328 ЦК України, положення Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вказували на те, що у 2010 році (на час здійснення правочину) чинне законодавство визначало моментом виникнення права власності на нерухоме майно: за договором, який підлягав нотаріальному посвідченню - момент такого посвідчення, а у випадку коли договір про відчуження майна підлягав державній реєстрації - момент реєстрації такого договору. Чинне законодавство не передбачало моментом виникнення права власності момент внесення інформації в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. Зазначені норми, на час укладання договору, носили імперативний характер оскільки не передбачали можливості іншого (договірного) врегулювання сторонами правочину на власний розсуд визначати момент виникнення права власності. Укладений позивачем та першим відповідачем договір купівлі-продажу 05 липня 2010 року був нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О., про що свідчить запис в реєстрі 2299, цього ж дня було здійснено його Державну реєстрацію в реєстрі правочинів, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 8728428 від 05 липня 2010 року. Відповідачі, посилаючись на наведене, наполягають на тому що договір купівлі-продажу є укладеним у відповідності з положеннями та у порядку передбаченому чинним законодавством, а дата виконання дій з нотаріального посвідчення договору та реєстрації договору в реєстрі правочинів є датою з якої починає відлік момент виникнення права власності на спірне нерухоме майно.

Відповідачі наполягали, що право власності на нерухоме майно у першого відповідача виникло саме з 05 липня 2010 року, а не з дати внесення інформації у Державний реєстр речових прав на нерухоме майно щодо власника майна, яке здійснено 26 вересня 2019 року на підставі рішення державного реєстратора Дунаєвої Оксани Володимирівни КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрацію на нерухоме майно за Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Інвестгруп" () права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., номер запису про право власності: 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101, яке позивач вимагає скасувати.

Перший відповідач наполягав, що позивачем та першим відповідачем, з метою виконання волі попереднього власника нерухомого майна, яке знайшло відображення у Постановах Президії Центрального правління УТОС від 26 січня 2010 року № 1-13 р. "Про надання дозволу ПОГ "Харківське УВП №1 УТОС" на продаж об`єктів нерухомості", від 22 червня 2010 року № 7-57 р. "Про внесення змін до постанови Президії Центрального правління УТОС від 26 січня 2010 року № 1-13 р. "Про надання дозволу ПОГ "Харківське УВП №1 УТОС" на продаж об`єктів нерухомості" та у відповідності до положень чинного законодавства, в тому числі, але не виключно ст.ст. 6, 377, 655-716 Цивільного кодексу України, ст.ст. 120, 142 Земельного Кодексу України, під час підготовки до укладання сторонами договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року та його укладання, було підписано документи щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості), а саме: Меморандум щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості) від 05 липня 2010 року (далі за текстом - Меморандум), Угода щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості) від 06 липня 2010 року (далі за текстом - Угода), першим відповідачем було видано гарантійні зобов`язання до зазначеної угоди від 06 липня 2021 року та від 06 липня 2015 року (далі за текстом - Гарантійне зобов`язання). Зазначене підтверджувало дотримання ТОВ "ІК "Інвестгруп" досягнутих сторонами договору домовленостей щодо порядку передачі не тільки права власності а і інших речових прав, які виникли у покупця в результаті придбання, і які втратив продавець в результаті відчуження спірних нежитлових будівель за договором купівлі продажу від 05.07.2010; забезпечення реалізації між сторонами укладеного договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року механізму збалансованості інтересів продавця та покупця при здійсненні відчуження об`єктів нерухомості, передачі права власності на умовах договору та необхідністю здійснення реалізації похідних прав які пов`язані, в т.ч. але не виключно, з припиненням/виникненням прав на користування земельною ділянкою, проведенням розрахунків, використанням об`єктів нерухомості позивачем під час здійснення господарської діяльності після передачі права власності, визначенням способів забезпечення виконання взятих сторонами на себе зобов`язань та домовленостей, досягнутих щодо імплементації рішень, прийнятих постановами Президії Центрального правління УТОС як органу на який Статутом покладено обов`язок приймати рішення та здійснювати розпорядження нерухомим майном.

Перший відповідач наполягав, що абз. 2 п.2.1 договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року підставою для здійснення перерахування коштів визначав лист продавця в якому повинні бути зазначені реквізити. Такий лист перший відповідач отримав від позивача 31 грудня 2020 року (лист представника ГО ВОІ УТОС - адвоката Лепетюк О.Л. № 1/С-2020 від 31.12.2020). Саме в цьому листі ТОВ "ІК "Інвестгруп" було визначено реквізити на які повинно бути здійснено перерахування коштів у сумі яка дорівнює вартості спірних приміщень за договором від 05 липня 2010 року і яка з 05 липня 2010 року до 31 грудня 2020 року виконувала функцію забезпечення виконання зобов`язань, а саме 1024000,00 грн. (один мільйон двадцять чотири тисячі гривень).

Щодо вимог позивача про визнання договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 21 жовтня 2019 року за реєстровим №6128 недійсним, скасування рішення щодо реєстрації права власності за другим відповідачем на нерухоме майно щодо реєстрації за Товариством з обмеженою відповідальністю "Соснова Гірка" () права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., номер запису про право власності: 33791197, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 101 та визнання за ним права власності та витребування майна, перший та другий відповідачі наполягали на тому, що договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 21.10.2019 за реєстровим №6128 є таким, що укладено з дотриманням форми договору - письмова, нотаріально посвідчена, здійснено державну реєстрацію правочину, у відповідності з положеннями чинного законодавства, з врахуванням домовленостей досягнутих та існуючих на момент укладання договору між першим відповідачем та позивачем, не містить підстав які б надавали право вважати його не дійсним, оскільки позивачем не надано доказів щодо укладання договору з порушенням закону та/або перевищенням повноважень особою якій доручено підписання договору, тощо.

Наполягали, що наявність у діях власників майна: позивача та першого відповідача; другого та першого відповідачів - волі на передачу цього майна, виключає можливість його витребування від добросовісного набувача, яким на час розгляду спору є другий відповідач. Наявність прямого волевиявлення позивача, як власника, щодо здійснення відплатного відчуження спірного майна підтверджено документально - письмово оформленими прийнятими власником рішеннями про здійснення продажу майна та визначення вартості продажу (підтверджується постановами президії Центрального управління УТОС № 1-13р від 26 січня 2010 року, № 7-57р від 22 червня 2010 року) та фактичними діями, а саме: уповноваженням Грінченка Івана Тимофійовича (паспорт НОМЕР_1 , виданий Роганським селищним відділенням міліції УМВС України в Харківській області 26 січня 2008 року), бути представником, в межах виданої 25.02.2010 довіреності, з питань продажу належних Українському товариству сліпих об`єктів нерухомості (в т.ч. спірних), укладання договору, щодо спірного майна, підписання всіх необхідних документів щодо здійснення розпорядження майном, проведення розрахунків без визначення будь-яких обмежень, а також здійснення всіх інших юридично значимих дій, передбачених чинним законодавством України для такого роду повноважень, а відтак вказане майно не може бути витребуване відповідно до статті 388 ЦК України. Здійснення відчуження майна першим відповідачем на користь другого відповідача, шляхом укладання договору купівлі-продажу від 21.10.2019, здійснено також за вільним волевиявленням сторін договору та з дотриманням першим відповідачем всіх взятих перед позивачем зобов`язань, в т.ч. визначених в Гарантійному зобов`язанні від 06.07.2015. Зазначене підтверджується позивачем, який не зважаючи на зміну власника з першого відповідача на другого відповідача продовжує здійснювати використання спірного нерухомого майна на умовах володіння та користування в своїй господарській діяльності вже після укладання договору купівлі-продажу між відповідачами. Вважають, що відповідно до частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача призюмується.

Представники третього, четвертого відповідачів та третьої особи у судове засідання 12.08.2021 не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

26 грудня 2003 року, Громадська організація "Всеукраїнська організація інвалідів "Українське товариство сліпих" (далі - позивач, ГО ВОІ УТОС, продавець) набуло права власності на нежитлові будівлі: літ. "А-3" загальною площею 3276,9 кв.м.; літ. "Б-1" загальною площею 57,8 кв.м.; літ. "В-3" загальною площею 996,8 кв.м.; літ. "Г-2" загальною площею 389,0 кв.м.; літ. "Е1" загальною площею 10,5 кв.м.; літ. "Д-1","Д'-1" загальною площею 99,4 кв.м.; літ. "Н-1" загальною площею 189,2 кв.м.; літ. "М-1" загальною площею 373,7 кв.м.; літ. "Р-2" загальною площею 238,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Харків вулиця Клочківська, 174.

Право власності за вказані нежитлові будівлі підтверджуюся свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим Виконавчим комітетом Харківської міської ради 21 листопада 2003 року, на підставі розпорядження Харківського міського голови № 2815 від 11 листопада 2003 року, зареєстрованого в КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації 26 грудня 2003 року, номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно: 2449775, реєстраційний номер: 4203801, номер запису: 5005 в книзі: 1 (т. 1 а.с. 33-34).

05 липня 2010 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Інвестгруп" (далі - відповідач 1, ТОВ "ІК "Інвестгруп", покупець) було укладено договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. за реєстраційним номером 2299 (далі - договір) (т. 1 а.с. 35).

Відповідно до п. 1.1 договору, продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти у власність нежитлові будівлі: літ. Б-1, загальною площею 57,8 кв.м., літ. Г-2. загальною площею 389,0 кв.м., літ. Е-1, загальною площею 10,5 кв.м., літ. Д-1, Д'-І, загальною площею 99,4 кв., літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., літ. Р-2, загальною площею 238.3 кв.м., що знаходяться за адресою: місто Харків, вулиця Клочківська, №174 (сто сімдесят чотири), надалі - об`єкт продажу, та сплатити за нього відповідну грошову суму.

Згідно п. 1.2 договору, об`єкт продажу належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Харківської міської ради 21.11.2003, на підставі розпорядження Харківського міського голови №2815 від 11.11.2003, зареєстрованого в КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" 26.12.2003, номер витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно: 2449775, номер запису: 5005 в книзі: 1.

Вартість відчужуваних нежитлових будівель згідно витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданих Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" становить: літ. "Р-2" - 61350,97 грн., згідно витягу № 26109962 від 13.05.2010, реєстраційний номер 4203801, номер запису 5005 в книзі: 1, літ. "Г-2" - 122115,15 грн., згідно витягу №26109604 від 13.05.2010, реєстраційний номер 4203801, номер запису 5005 в книзі: 1, літ "Н-1" - 42551,85 грн., згідно витягу №26109790 від 13.05.2010, реєстраційний номер 4203801, номер запису 5005 в книзі: 1, літ "М-1" - 40404,00 грн., згідно витягу №26109887 від 13.05.2010, реєстраційний номер 4203801, номер запису 5005 в книзі: 1, літ "Б-1" - 20810,62 грн., згідно витягу № 26109504 від 13.05.2010, реєстраційний номер 4203801, номер запису 5005 в книзі: 1, літ, "Е-1", літ. "Д-1", "Д'-1" - 7796,78 грн. згідно витягу № 26110110 від 13.05.2010, реєстраційний номер 4203801, номер запису 5005 в книзі: 1 (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору, до складу відчужуваних нежитлових будівель входять всі необхідні для експлуатації будівель комунікації та комунікації, що знаходяться всередині будівель, перегородка, що пов`язує будівлю літ. "Р-2" з будівлею літ. "В-3", а також асфальтне покриття території.

Відповідно до п. 1.5 договору, на земельну ділянку, на якій знаходиться об`єкт продажу, продавець, в особі учбово-виробничого підприємства №1 УВО "Електросвітло" Українського товариства сліпих, має право постійного користування згідно Державного акту на право постійного користування землею серія ХР-31-01-001752. Згідно витягу № 1186/10 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, виданого Управлінням держкомзему у місті Харкові 24.06.2010, №2631, земельна ділянка має кадастровий номер - :06:005:0001 та площу 21060 кв.м.

Згідно п. 2.1 договору, загальна сума продажу нежитлових будівель складає 2206240,80 грн., у тому числі ПДВ 20% 367706,80 грн., які покупець зобов`язується перерахувати поступово до першого жовтий дві тисячі десятого року на розрахунковий рахунок, вказаний продавцем, шляхом надання листа.

Відповідно до п. 4.1 договору, продавець зобов`язаний протягом 5(п`яти) календарних днів з моменту 100% сплати вартості відповідної будівлі, вказаної у п. 2.1 договору передати будівлю за актом приймання-передачі.

Згідно з п. 5.1. договору, право власності на кожну із нежитлових будівель, що складає об`єкт продажу, переходить до покупця після сплати ним 100% вартості відповідної будівлі.

Відповідно до п. 5.2. договору, за домовленістю сторін підставою для переходу права власності на оплачену нежитлову будівлю до покупця та реєстрації за ним права власності на відповідну будівлю є цей нотаріально посвідчений договір та платіжне доручення, в якому вказується за яку будівлю здійснюється платіж з відміткою банку про перерахування коштів на рахунок вказаний продавцем.

В подальшому між сторонами були укладені договір про зміни №1 до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.ОЛ. 05.07.2010 за реєстром №2299 від 22.11.2010 та договір про зміни №2 до договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.ОЛ. 05.07.2010 за реєстром №2299 від 12.09.2011 (т. 1 а.с. 36-37).

Між ГО ВОІ УТОС та ТОВ "ІК "Інвестгруп" були укладені акти приймання-передачі нежитлових будівель, а саме:

- акт приймання-передачі нежитлової будівлі від 08 вересня 2011 року, яким було передано у власність Відповідача-1 нежитлову будівлю літ. "Г-2", загальною площею 389,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м, Харків, вулиця Клочківська, 174;

- акт приймання-передачі нежитлової будівлі від 08 вересня 2011 року, яким було передано у власність Відповідача-1 нежитлову будівлю літ. "Р-2", загальною площею 238,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Клочківська, 174;

- акт приймання-передачі нежитлової будівлі від 30 грудня 2011 року, яким було передано у власність Відповідача-1 нежитлову будівлю літ. "Б-1", загальною площею 57,8 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Клочківська, 174;

- акт приймання-передачі нежитлової будівлі від 20 червня 2013 року, яким було передано у власність Відповідача-1 нежитлову будівлю літ. "Е-1", загальною площею 10,5 кв.м.; та літ "Д-1","Д'-1" загальною площею 99,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, вулиця Клочківська, 174 (т. 1 а.с. 38-41).

Як вказує позивач у позовній заяві, з 05 липня 2010 року (дата укладання договору купівлі-продажу) по теперішній час ТОВ "ІК "Інвестгруп" не здійснило плату 100% вартості за нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. та, в свою чергу ТОВ "ІК "Інвестгруп" не отримувало від ГО ВОІ УТОС відповідні акти приймання-передачі вказаних нежитлових будівель.

Але, в супереч ст. 655 ЦК України та п.п. 4.1., 5.1., 5.2. договору, ТОВ "ІК "Інвестгруп" звернулось до Державного реєстратора Дунаєвої Оксани Володимирівни КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області (відповідач-4) з заявою про проведення державної реєстрації права власності за ТОВ "ІК "Інвестгруп" на нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174.

26.09.2019, відповідач-4 здійснив державну реєстрацію права власності за вказаними нежитловими будівлями, вказавши підставою для державної реєстрації лише договір купівлі-продажу посвідчений 05.07.2010 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. за реєстраційним номером 2299.

В подальшому, 21.10.2019, між ТОВ "ІК "Інвестгруп" та ТОВ "Соснова Гірка" (відповідач-2) було укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська,174, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за реєстровим №6128 та на підставі цього договору було проведено державну реєстрацію права власності на вказані нежитлові будівлі за ТОВ "Сосонова Гірка".

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Позивач у позовній заяві стверджує, що прийняття Державним реєстратором КП "Регістрсервіс" 26 вересня 2019 року рішення про реєстрацію права власності на нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., розташоване за адресою: м. Харків, вул. Клочківська,174 (далі по тексту - спірне нерухоме майно) за ТОВ "ІК "Інвестгруп" є таким що не відповідає положенням чинного законодавства, оскільки зроблено з порушенням ст. 41 Конституції України, п.3. ч.2. ст. 16, ст. 319, ч.1 ст. 321, ст. 391, 655 ЦК України, п.2. ст. 9, ст. 19, ч.3 ст. 26, п.п. "а", п.2. ч.6. ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" і тому повинно бути скасоване. Позивач наполягає на тому, що оскільки договір купівлі-продажу від 05 липня 2010 року визначає обов`язок ТОВ "ІК "Інвестгруп" провести 100% розрахунки, а останній не перерахував кошти на поточний рахунок, позивач залишається власником неоплаченого спірного нерухомого майна. І саме тому, що покупцем порушено п.1.1.,4.1.,5.1.,5.2. договору купівлі-продажу він не є тією особою, яка набула право власності на зазначені нерухомі будівлі.

Під час розгляду справи відповідачами та третьою особою, надано докази, які відповідно до положень ст.ст. 73, 76, 77 ГПК України є належними та допустимими, в тому числі але не виключно:

- копія постанови Президії Центрального правління УТОС від 26 січня 2010 року №1-13р. "Про надання дозволу ПОГ "Харківське УВП №1 УТОС" на продаж об`єктів нерухомості";

- копія постанови Президії Центрального правління УТОС від 22 червня 2010 року №7-57р. "Про внесення змін до постанови Президії Центрального правління УТОС від 26 січня 2010 року № 1-13р. "Про надання дозволу ПОГ "Харківське УВП №1 УТОС" на продаж об`єктів нерухомості";

- копія довіреності, нотаріально посвідченої 25 лютого 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козак Н.А., щодо повноважень наданих Українським товариством сліпих () Грінченко Івану Тимофійовичу щодо представництва інтересів з питання продажу, в т.ч. спірних об`єктів нерухомого майна;

- копія Меморандуму щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості) від 05 липня 2010 року, Угоди щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості) від 06 липня 2010 року, Гарантійних зобов`язань до зазначеної угоди від 06 липня 2021 року та від 06 липня 2015 року;

- копія листа представника ГО ВОІ УТОС - адвоката Лепетюк О.Л. № 1/С-2020 від 31 грудня 2020 року;

- платіжне доручення №148 від 05.07.2021 про перерахування коштів;

- копія нотаріальної справи за договором купівлі-продажу нежитлових будівель літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, який було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. 21.10.2019 за реєстровим №6128;

- копія реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна - нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174 та електронні копії документів, що не надходили на збереження, згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus) обов`язковість застосування яких підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №904/5726/19(12-95гс20) суд, розглядаючи справу по суті, вважає за необхідне розглядати та враховувати надані всіма сторонами справи документи у сукупності.

З документів, які знаходяться в матеріалах справи, у т.ч. тих які перелічено вище, вбачається відсутність встановлення власником - Українським товариством сліпих будь-яких обмежень та/або визначення специфічних умов/порядку щодо здійснення переходу права власності на спірні нерухомі будівлі, які повинні бути дотримані уповноваженою довіреністю нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козак Н.А. 25.02.2010 особою - Грінченко Іваном Тимофійовичем, при здійсненні продажу нерухомого майна, укладанні договору купівлі-продажу 05 липня 2010 року, проведенні розрахунків за відчужене нерухоме майно, тощо. Матеріалами справи не підтверджено наявність та/або невідповідність укладеного договору купівлі-продажу 05 липня 2010 року затвердженій власником нерухомого майна формі, порушення уповноваженою на укладання договору купівлі-продажу особою порядку відчуження визначеного власником нерухомого майна та/або перевищення з його боку делегованих йому довіреністю повноважень.

Судом під час розгляду справи встановлено, що спірне нерухоме майно, зареєстроване за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. розташовані на земельній ділянці площею 1,5036 га, кадастровий номер :06:005:0096, з моменту укладання договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року, після укладання договору купівлі-продажу між відповідачами 21 жовтня 2019 року і до часу розгляду справи знаходиться у володінні та користуванні позивача, що тільки він використовує його у своїй господарській діяльності та несе витрати пов`язані з його використанням. Зазначене підтверджується викладеним у позовній заяві, поясненнях які надавались позивачем та відповідачами під час розгляду справи. Досягнення домовленості та визначення порядку володіння та користування позивачем спірним нерухомим майном підтверджено підписаними позивачем та першим відповідачем документами, які знаходяться у матеріалах справи.

Так, документально підтверджено, що 05 липня 2010 року, тобто в день укладання, нотаріального посвідчення та реєстрації договору купівлі-продажу в реєстрі правочинів, між сторонами (позивачем та першим відповідачем) було досягнуто домовленості які знайшли відображення спочатку у підписаному Меморандумі щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості) (т. 3 а.с.134-141), а потім були реалізовані 06 липня 2010 року, тобто на наступний день після укладання та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року, шляхом укладання у відповідності з положеннями ч.6 ЦК України сторонами (позивачем та першим відповідачем) правочину - Угоди щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості) від 06 липня 2010 року (т. 3 а.с.142-152), якою визначено порядок виконання домовленостей досягнутих в Меморандумі щодо майна набутого у власність за договором купівлі-продажу від 05 липня 2010 року, а саме:

- реалізації позивачем можливості залишити та використовувати у своїй господарській діяльності нерухоме майно, зареєстроване за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, на земельній ділянці, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. (тобто самостійно володіти та використовувати - п.2.1.1.2.) на умовах визначених Угодою,

- визначення умовою здійснення платежу у розмірі що дорівнює вартості спірних нежитлових будівель виконання продавцем обов`язку по відмові від земельної ділянки в порядку визначеному Угодою (п.2.2.2.2 Угоди), та використання зазначеної суми в порядку передбаченому ст.ст. 546, 594 ЦК України у якості забезпечення виконання зобов`язань ( п. 2.3.1.),

- визначення умов звільнення спірних об`єктів нерухомості від майна позивача ( п.2.2.5.),

- заборони відчуження спірних об`єктів нерухомості до 05 липня 2015 року (п.2.4.1.).

Першим відповідачем на підтвердження виконання зобов`язань викладених в Угоді від 06 липня 2010 року, було видано позивачу Гарантійне зобов`язання від 06 липня 2010 року до Угоди щодо реалізації домовленостей стосовно порядку передання прав які перелічені в Угоді на нежитлові будівлі (об`єкти нерухомості) (т. 3 а.с.151-152).

06 липня 2015 року, у зв`язку з закінченням строку дії обмеження щодо розпорядження першим відповідачем спірним нерухомим майном, набутим за договором купівлі-продажу від 05 липня 2010 року, що містилось в Угоді від 06 липня 2010 року та Гарантійному зобов`язанні від 06 липня 2010 року, першим відповідачем на користь позивача було видано на випадок здійснення відчуження нерухомого майна Гарантійне зобов`язання на підтвердження виконання у подальшому взятих на себе зобов`язань, щодо здійснення володіння та користування позивачем нерухомим майном до 31 грудня 2020 року, та виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (т.3 а.с.153-154).

З матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. було здійснено:

- нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, відповідно до п. 1.1. договору - продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти у власність нежитлові будівлі літ. Б-1, загальною площею 57,8 кв.м., літ. Г-2, загальною площею 389,0 кв.м., літ. Е-1 загальною площею 10,5 кв.м., літ. Д-1, Д'-1 загальною площею 99,4 кв.м., літ. М-1 загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1 загальною площею 189,2 кв.м., літ. Р-2 загальною площею 2383 кв.м., що знаходяться за адресою м. Харків, вулиця Клочківська, №174;

- реєстрацію правочину, що підтверджується Витягом з реєстру правочинів №8728428 номер правочину 4011967 (номер у реєстрі нотаріальних дій 2299) та свідчить про перехід права власності до покупця;

- запис на Свідоцтві про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Харківської міської ради на підставі Розпорядження Харківського міського голови від 11.11.2003 №2815, про перехід права власності на нерухомі будівлі, у т.ч. літ М-1 та Н-1.

Виконання зазначених дій відповідає порядку передбаченому ч.4 ст. 334 ЦК України (в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна), яка є нормою імперативної дії і тому не передбачає: існування можливості відступлення сторонами договору від положень актів цивільного законодавства щодо існуванням законодавчих підстав; здійснення врегулювання відносин між сторонами договору на власний розсуд навіть за умови наявності прямої вказівки акта законодавства; визначення умов переходу права власності, в т.ч. таких як можливість визначення умов переходу права власності на об`єкти нерухомості за нотаріально посвідченими договорами після здійснення оплати.

Наявність у посвідчувальному написі обов`язку щодо здійснення реєстрації договору у КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" (далі БТІ) - відповідним органом, в порядку передбаченому ст. 182 ЦК України (в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року) не є підтвердженням пов`язаності виникнення моменту права власності на нерухоме майно зі здійсненням реєстраційних дій щодо державної реєстрації укладеного договору, як на тому наполягає позивач. Виконання дій пов`язаних з державною реєстрацію договору є лише дотриманням встановленої законодавцем процедури щодо внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформації з офіційного визнання існуючого права власності шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та підтвердженням державою факту права власності, яке виникло з договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року, укладеного в порядку встановленому законом на момент виникнення правовідносин.

З огляду на зазначене суд вважає, що посвідчувальний напис зроблений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. зобов`язує покупця - першого відповідача, здійснити дії щодо внесення інформації про існуюче у нього право власності на нерухоме майно шляхом здійснення державної реєстрації договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року в БТІ. Відповідно до чинного на момент укладання договору купівлі-продажу законодавства строки з внесення інформації щодо реєстрації договорів купівлі-продажу на нерухоме майно укладених до 2013 року законодавчо визначені не були і залишаються не визначеними на зараз. Тобто норма на яку зроблено посилання нотаріусом містить обумовленість щодо пріоритету порядку встановленого законом над порядком визначеним договором.

Положення, що містяться у договорах про зміни №1 та №2 до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. 05 липня 2010 року за реєстром №2299, якими визначались нові строки проведення розрахунків за нерухомі будівлі літ М-1 та Н-1, містять положення, щодо строку перерахування коштів та визначають порядок перерахування, а саме: після визначення продавцем номеру рахунку на який покупець повинен здійснити платіж. Рахунок на який перший відповідач повинен перерахувати кошти у розмірі 1024000,00 грн. визначено представником продавця - ГО ВОІ УТОС - адвокатом Лепетюк О.Л. лише у листі №1/С-2020 від 31 грудня 2020 року. Підтверджень щодо визначення позивачем реквізитів для здійснення першим відповідачем платежу у інші строки та/або не виконання першим відповідачем обов`язку з оплати позивачем не надано. Своїми діями, а саме поверненням отриманих коштів від першого відповідача, позивач підтвердив не настання строку та передчастність їх перерахування.

Пункт 9.1. договорів про зміни містить положення щодо прийняття продавцем на себе додаткових зобов`язань щодо продажу покупцю інших споруд, розташованих за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, на земельній ділянці площею 1,5036 га, кадастровий номер :06:005:0096 мова про які йдеться у постановах Президії №1-13 від 26 січня 2010 року та № 7-57 від 22 червня 2010 року і не знайшли відображення в укладеному договорі купівлі-продажу від 05 липня 2010 року, і стосовно яких у відповідності з даними державного реєстру судових рішень з 23 листопада 2010 року по 30 червня 2011 року у межах справи №29/279-10 розглядалось питання визнання права власності на нежитлові будівлі за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, літ. "АА-1", загальною площею 424,5 кв.м., літ. "3-1"("3'-1", "3"-1"), загальною площею 382,9 кв.м., літ. "И-1", загальною площею 1236,8 кв.м., літ. "Л-1", загальною площею 91,2 кв.м., літ "С-1", загальною площею 160,0 кв.м., літ. "Т-1", загальною площею 26,5 кв.м., літ. "У-1", загальною площею 53,8 кв.м., літ. "Ш-1", загальною площею 203,6 кв.м. в задоволенні якого позивачу було відмовлено (постанова Вищого господарського суду від 30 червня 2011 року у справі № 29/279-10).

Стаття 2 Закону України Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (в редакції чинній на момент укладання договору купівлі-продажу від 05 липня 2010 року), визначає термін "обтяження" як заборону розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Позивачем не надано доказів щодо реалізації та реєстрації ним обтяження щодо розпорядження спірним нерухомим майном, ані документів, що підтверджують факт звернення і відмови в реєстрації зазначених прав на дату укладання договору та/або на дату укладання договорів про внесення змін 22 листопада 2010 року (Витяг з реєстру правочинів №9281920, номер правочину 4011967), 20 вересня 2011 року (Витяг з реєстру правочинів № 10369705, номер правочину 4011967).

Постановою Кабінету Міністрів України № 1141 "Про затвердження порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" від 26 жовтня 2011 року (набрала чинності з 01 січня 2021 року), яка з урахуванням змін та доповнень є чинною на момент розгляду справи, передбачено порядок та процедуру реєстрації речових прав пов`язаних з обмеженням власника здійснювати розпорядження майном. І Закон України №1952-IV, і постанова КМУ №1141 передбачають порядок здійснення реєстраційних дій щодо реєстрації обмеження розпорядження нерухомим майном у випадку наявності підстав, у т.ч. визначених договором. Заборона розпорядження нерухомим майном встановлюється шляхом внесення запису (відповідної інформації) у відповідний розділ Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивачем не надано суду доказів на підтвердження реєстрації та наявності обтяження щодо розпорядження спірним нерухомим майном, не надано доказів на підтвердження факту звернення і відмови в реєстрації зазначених прав, в судовому засіданні представник позивача підтвердив, що зазначені дії позивачем не здійснювались.

Враховуючи наведене, суд не вважає за можливе застосування до спірних відносин, пов`язаних з визнанням недійсним рішення Державного реєстратора права власності на нерухоме майно від 26 вересня 2019 року, яке виникло з договору купівлі-продажу нерухомого майна 05 липня 2010 року, положень передбачених ст. 182, ст. 319, ч.1 ст. 321, ст. 391, 655 ЦК України, п.2. ст. 9, ст. 19, ч.3 ст. 26 , п.п. "а", п.2. ч.6. ст. 37 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" оскільки позивач застосовує до спірних відносин положення загальних норм та ігнорує необхідність застосування до зазначених відносин положень спеціальних норм.

Суд вважає за необхідне при прийнятті рішення щодо спірних відносин керуватись положеннями:

- статті 203 ЦК України, якою встановлено, що зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним;

- статті 204 ЦК України, якою встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним;

- статті 210 ЦК України, якою встановлено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації;

- статті 213 ЦК України, якою встановлено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами);

- статті 215 ЦК України, якою встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

- статті 328 ЦК України, якою передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України);

- частиною 1 статті 657 ЦК України у редакції, яка була чинною станом на липень 2010 року (тобто до 01 січня 2013 року) якою встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі;

- частини 3 ст. 334 ЦК України якою передбачено що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення;

- частиною ч.4 ст. 334 ЦК України якою передбачено що договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Суд враховує, що стаття 334 ЦК України передбачає загальні (частини 1-3) та спеціальні (ч.4) умови щодо моменту набуття права власності за договором. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі майна, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.3 ст. 334 ЦК України. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації - ч. 4. ст. 334 ЦК України.

Договір купівлі-продажу іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (стаття 657 ЦК України).

Договір купівлі-продажу від 05 липня 2010 року та договір купівлі продажу від 21 жовтня 2019 року містять усі істотні умови визначені чинним законодавством для договорів купівлі-продажу, в т.ч. передбачені статтею 180 ГК України, а саме: зміст договору купівлі-продажу становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, визначені ті умови, що приймаються сторонами договору як обов`язкові, погодженими сторонами є предмет, ціна та строк дії договору.

Правовідносини, які виникли з договору купівлі-продажу 05 липня 2010 року виникли та стосуються нерухомого майна придбаного до 01 січня 2013 року, і тому до них підлягають застосуванню саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення правовідносин), які визначають умови та момент виникнення права власності в набувача нерухомого майна за відповідним правочином, а також містять правило щодо обов`язкової реєстрації договору купівлі-продажу іншого нерухомого майна, набуття права власності за відсутності державної реєстрації права власності на придбане нерухоме майно до 01 січня 2013 року.

У межах суб`єктивного права власності законодавець виділяє два конструктивних елементи: а) титул власності; б) правомочності власника.

Правомочність власника - невід`ємний атрибут права власності та розглядається як динамічна категорія, як одна з основних можливостей власника щодо належного йому майна.

Титул власності є статичною категорією, до зміни власника не передається.

Державна реєстрація договору купівлі-продажу нерухомості - адміністративний акт, який породжує титул власника.

Висловивши свою волю на відчуження спірних об`єктів нерухомого майна, власник (продавець за договором, позивач за позовом) у межах свого суб`єктивного права власності реалізував свої правомочності. Державна реєстрація правочину (здійснена та підтверджена Витягом з реєстру правочинів № 8728428 номер правочину 4011967, дата видачі 05.07.2010 21:20), завершила перехід права власності (оскільки право власності на об`єкт припиняється у продавця і відповідно виникає в покупця).

Тобто з 05 липня 2010 року покупець за договором купівлі-продажу від 05 липня 2010 року (відповідач-1 за позовом) набув не лише правомочності власника, а й сам титул.

Застосовуючи висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі №334/3161/17 (провадження № 14-188 цс 20) суд вважає, що особа, яка здійснила державну реєстрацію правочину (тобто ТОВ "ІК "Інвестгруп") відповідно до норм статей 334, 657 ЦК України є такою що набула титул власника майна.

На момент виникнення спірних правовідносин - тобто до 01 січня 2013 року необхідність реєстрації права на нерухоме майно не впливала на виникнення у покупця нерухомості прав власника на це майно.

ЦК України в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, як основний акт цивільного законодавства:

- містив чіткі та зрозумілі положення щодо визначення умов та моменту виникнення права власності у набувача нерухомого майна за відповідним правочином, які в повній мірі відповідають принципу правової визначеності та принципу легітимних (законних) очікувань;

- не передбачав необхідності державної реєстрації права на нерухоме майно та відповідно не містив відсилочної норми на положення Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Частинами 2 та 5 статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм ЦК України над нормами інших законів та унеможливлює застосування встановлених Законом №1952-IV інших правил, аніж передбачені ЦК України. Пріоритет застосування норм чинного законодавства - Цивільного кодексу України над Законом №1952-IV до правовідносин що виникли до 01 січня 2013 року підтверджено рішенням Конституційного Суду України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), Верховного Суду України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15) в яких констатується пріоритету норм ЦК України над нормами інших законів.

Окрім того, суд вважає за необхідне застосування позиції, яка висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 червня 2021 року у справі №910/12876/19(12-94гс20), відповідно якої сторони договору не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

У постанові Великої Палати від 01 червня 2021 року у справі №910/12876/19 визначено, що приписи частин другої та третьої статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором. Допустимість конкуренції між актами цивільного законодавства і договором випливає з того, що вказані норми передбачають ситуації, коли сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору, як одна з принципових засад цивільного законодавства, є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Водночас сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий в силу прямої вказівки акта законодавства, а також якщо відносини сторін регулюються імперативними нормами. Відповідно сторони не можуть врегулювати свої відносини (визначити взаємні права та обов`язки) у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає загальним засадам цивільного законодавства, передбаченим статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору (справедливість, добросовісність, розумність). Домовленість сторін договору про врегулювання своїх відносин всупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення.

Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції чинній на момент прийняття спірного рішення від 26 вересня 2019 року, передбачає що державною реєстрацією прав є офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пункт 1, частини 3 статті 3 зазначеного Закону передбачає, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності реєстрації таких прав, яка була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підстав, яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої ст. 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Враховуючи наведене, звернення 26 вересня 2019 року ТОВ "ІК "Інвестгруп" до Державного реєстратора Дунаєвої Оксани Володимирівни КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області є діями направленими на підтвердження державою факту набуття ТОВ "ІК "Інвестгруп" права власності, яке виникло 05 липня 2010 року та відображенням вже існуючого права власності у відповідному реєстрі за датою звернення.

Таким чином рішення Державного реєстратора Дунаєвої Оксани Володимирівни КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області від 26.09.2019 номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, є рішенням яке не пов`язано зі здійсненням дій щодо реєстрації виникнення права власності, а є рішенням пов`язаним з підтвердженням державою факту набуття ТОВ "ІК "Інвестгруп" права власності яке виникло 05 липня 2010 року.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку що, вимога про скасування рішення Державного реєстратора Дунаєвої Оксани Володимирівни КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрацію на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ "Інвестиційна компанія "Інвестгруп" права власності на нерухоме майно, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, на земельній ділянці площею 1,5036 га, кадастровий номер :06:005:0096, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м., номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101 не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Судом встановлено необґрунтованість вимог позивача про скасування рішення Державного реєстратора Дунаєвої Оксани Володимирівни КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області про державну реєстрацію на нерухоме майно щодо реєстрації за ТОВ "Інвестиційна компанія "Інвестгруп" права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, на земельній ділянці площею 1,5036 га, кадастровий номер :06:005:0096, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101 та відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

Отже, підстави для визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 21.10.2019 між ТОВ "ІК "Інвестгруп" та ТОВ "Соснова Гірка" та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за реєстровим №6128, у суду відсутні. Частина п`ята статті 12 ЦК України передбачає, що добросовісність набувача призюмується. В зв`язку з цим, позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню.

Крім цього, з тих же підстав, позивачем заявлено позовні вимоги про скасування рішення приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. щодо реєстрації за ТОВ "Сосонова Гірка" права власності на нерухоме майно, зареєстрованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Враховуючи призумпцію дійсності правочину (договору купівлі-продажу, укладеного 21.10.2019 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за реєстровим №6128), вимоги позивача в цій частині є безпідставними.

Також позивачем заявлено вимоги про визнання права власності та витребування з незаконного володіння ТОВ "Соснова гірка" об`єкту нерухомості, а саме: нерухомого майна, зареєстрованого за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Оскільки позовні вимоги щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного 21.10.2019, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за реєстровим №6128, судом відхилено, вимоги позивача про визнання права власності та витребування з володіння ТОВ "Соснова Гірка" об`єкту нерухомості є безпідставними.

Окрім цього, суд зазначає, що визначення кола відповідачів є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Вказані висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року (справа №680/214/16-ц).

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача, суд має відмовити у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі N 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі N 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі N 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі N 552/6381/17 (пункт 39), від 1 квітня 2020 року у справі N 520/13067/17 (пункт 75).

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 вересня 2018 року у справі №823/2042/16 (пункт 36), від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 (пункт 25), від 21 серпня 2019 року у справі №805/2857/17-а, від 15 січня 2020 року у справі №587/2326/16-ц (пункт 24), від 26 лютого 2020 року у справі №287/167/18-ц (пункт 52).

Суд зазначає, що зміст і характер відносин між учасниками справи підтверджує, що позивач має спір з юридичними особами, які зареєстрували та передали право власності на нерухоме майно, зареєстроване за адресою: м. Харків, вул. Клочківська, 174, а саме: нежитлові будівлі літ. М-1, загальною площею 373,7 кв.м. та літ. Н-1, загальною площею 189,2 кв.м. номер запису про право власності 33476020, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101.

За змістом пункту 9 частини першої статті 27, частини першої статті 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", судове рішення, що набрало законної сили, про скасування рішення державного реєстратора є підставою для вчинення відповідної реєстраційної дії. Остання вчиняється будь-яким державним реєстратором, а не лише тим, який прийняв скасоване у судовому порядку рішення, оскільки з набранням законної сили відповідним судовим рішенням виникає юридичний факт, з яким законодавство пов`язує юридичні наслідки, зокрема, обов`язок державного реєстратора вчинити відповідну реєстраційну дію.

Отже, позовні вимоги, спрямовані на скасування рішень про державну реєстрацію відповідних речових прав, не можуть бути звернені до державного реєстратора, якого позивач визначив співвідповідачем.

Згідно з частиною 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 ГПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України). Допустимість доказів означає, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України). Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 ГПК України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. При цьому, за приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.). У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Таким чином, виходячи з доводів сторін та долучених до матеріалів справи доказів, а також системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, пункт 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до положень ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, з урахуванням приписів п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень ГПК України.

Позивач - Громадська організація "Всеукраїнська організація інвалідів Українське товариство сліпих" (01133, м. Київ, узвіз Печерський, 3, ).

Перший відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Інвестгруп" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, ).

Другий відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Соснова гірка" (61145, м. Харків, вул. Клочківська, 174, ).

Третій відповідач - Комунальне підприємство "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області (64102, Харківська область, м. Первомайський, мікрорайон 1/2,б. 58, кім. 4, ).

Четвертий відповідач - державний реєстратор Дунаєва Оксана Володимирівна КП "Регістрсервіс" Первомайської міської ради Харківської області (64102, Харківська область, м. Первомайський, мікрорайон 1/2,б. 58, кім. 4, ).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець Іван Олександрович (61103, м. Харків, вул. 23 Серпня, 51).

Повне рішення підписано 25 серпня 2021 року.

Суддя О.В. Погорелова