ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" серпня 2021 р. Справа №924/470/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Мізику М.А., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна торгова компанія "Новотех", Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Новосілки

до Фермерського господарства "Адамкар", Старокостянтинівський р-н, с. Красносілка

про стягнення 46720,93 грн. заборгованості за договором, 7241,74 грн. інфляційних втрат, 3459,91 грн. 3% річних

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

Рішення виноситься 31.08.2021р., оскільки в судовому засіданні оголошувались перерви.

Процесуальні дії:

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 12:00 год. "09" червня 2021 року.

Ухвалою від 24.05.2021р. задоволено заяву представника позивача про забезпечення проведення засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 09.06.2021р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 22.06.2021р.

У підготовчому засіданні 01.07.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 14:30 год. "02" серпня 2021 року.

Ухвалою суду від 16.08.2021р. виправлено описку, допущену в четвертому абзаці вступної частини ухвал Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021р., від 24.05.2021р., від 09.06.2021р., 22.06.2021р., від 01.07.2021р., від 02.08.2021р. у справі №924/470/21; вступну частину ухвал Господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021р., від 24.05.2021р., від 09.06.2021р., від 22.06.2021р., від 01.07.2021р., від 02.08.2021р. у справі №924/470/21 викладено у наступній редакції: про стягнення 46720,93 грн. заборгованості за договором, 7241,74 грн. інфляційних втрат, 3459,91 грн. 3% річних.

Суть спору: ТОВ "Аграрна торгова компанія "Новотех" звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з ФГ "Адамкар" 46720,93 грн. боргу, 7241,74 грн. інфляційних збитків, 3459,91 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем договору поставки, який було укладено між сторонами у спрощений спосіб.

Позивач зазначив, що передав відповідачу товар, що підтверджується видатковими накладними: від 25.05.2017 №141 на суму 17 179,44 грн., від 12.07.2017 №227 на суму 1 506,00 грн., від 14.11.2017 №375 на суму 13 741,20 грн., від 14.11.2017 №376 на суму 18 466,56 грн., від 05.12.2017 №404 на суму 23 104,20 грн., від 06.12.2017 №405 на суму 13 945,73 грн., від 06.12.2017 №406 на суму 9 600,00 грн., від 06.12.2017 №407 на суму 4 080,00 грн., від 05.07.2018 №281 на суму 15 988,08 грн., від 11.07.2018 №355 на суму 6 168,00 грн., від 09.11.2018 №602 на суму 3 783,24 грн. Відповідач розрахувався не вчасно та не в повному обсязі, внаслідок чого позивач нарахував 7241,74 грн. інфляційних втрат та 3459,91 грн. 3% річних.

У додаткових письмових поясненнях у справі від 10.06.2021р. позивач зазначив, що на підставі Договору Позивачем було поставлено, а Відповідачем прийнято Товар на суму 251350,26 грн. з ПДВ, що підтверджується рахунком на оплату по замовленню № 245 від 15 лютого 2018 p., видатковою накладною № 390 від 21 лютого 2018 р. та товарно-транспортною накладною №390 від 21 лютого 2018 p., сплачено відповідачем 162000,00 грн. За платіжним дорученням № 4023 від 20 лютого 2018 p., згідно з яким зараховано 100000,00 грн. в оплату рахунку № 245 від 15 лютого 2018 p., відповідачем була перерахована сума 287749,80 грн. В призначенні платежу цього платіжного доручення Відповідачем вказано, що оплата здійснена згідно з Рахунком №1 від 03 січня 2018 р. та Рахунком №245 від 15 лютого 2018 р. Рахунок на оплату №1 від 03 січня 2018 р. на суму 271 249,80 грн. був виставлений Відповідачу на оплату Товару, поставка якого відбулася за видатковою накладною № 346 від 20 лютого 2018 р. на суму 271249,80 грн. Відповідач здійснив оплату по цьому рахунку, що підтверджується наступними платіжними дорученнями: 34500,00 грн. (платіжне доручення № 2 від 16 січня 2018 року на суму 34500,00 грн.); 40 000,00 грн. (платіжне доручення № 4020 від 16 січня 2018 року на суму 40 000,00 грн); 9 000,00 грн. (платіжне доручення № 4021 від 17 січня 2018 року на суму 9 000,00 грн); 187 749,80 грн. (платіжне доручення № 4023 від 20 лютого 2018 року на суму 287 749,00 грн.). Всього по рахунку № 1 від 03 січня 2018 року оплачено 271 249 грн. 80 коп. Таким чином по платіжному дорученню № 4023 від 20 лютого 2018 року сума 187 749,80 грн. є остаточною оплатою по рахунку № 1 від 03 січня 2018 року, а сума 100 000,00 грн. є частковою оплатою по рахунку № 245 від 15 лютого 2018 року. Відповідно до здійсненого платежу сума у розмірі 187 749,80 грн. зараховується в оплату рахунку №1 від 03 січня 2018 року та закриває розрахунок по поставці за видатковою накладною № 346 від 20 лютого 2018 року, а залишок у сумі 100 000,00 грн. зараховується в оплату по рахунку № 245 від 15 лютого 2018 року. Отже, враховуючи вище викладене і здійснені Відповідачем оплати, борг Відповідача згідно з Рахунком на оплату по замовленню № 245 від 15 лютого 2018 року становить 46720,93 грн.

У заяві від 16.08.2021р. представник позивача просив суд проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, повідомив, що докази понесення витрат на правову допомогу будуть подані протягом 5 днів з винесення рішення.

Представник позивача в судове засідання не з`явився.

Відповідач ні в підготовче судове засідання, ні під час розгляду справи по суті, свого представника не направляв.

Копії ухвал суду направлялись на адресу відповідача (31134, Хмельницька обл., Старокостянтинівський р-н, с. Красносілка, вул. Набережна, буд. 1) та отримані відповідачем 17.05.2021р., 16.06.2021р., 25.06.2021р., 07.07.2021р.

Судом враховується, що положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

При цьому, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

При цьому, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, третіх осіб, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Застосовуючи відповідно до ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

В свою чергу, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема, складність справи та поведінка заявників.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи розумність строків розгляду судового спору, справа розглядається за наявними матеріалами відповідно до приписів ч. 9 ст.165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

ТОВ "Аграрна торгова компанія "Новотех" виставило ФГ "Адамкар" рахунки на оплату: від 22.05.2017 №190 на суму 17 179,44 грн., від 25.05.2017 №197 на суму 1 506,00 грн., від 04.07.2017 №301 на суму 13 741,20 грн., від 07.07.2017 №314 на суму 18 466,56 грн., від 21.07.2017 №339 на суму 23 104,20 грн., від 08.08.2017 №372 на суму 13 945,73 грн., від 26.10.2017 №515 на суму 9 600,00 грн., від 13.11.2017 №541 на суму 4 080,00 грн., від 02.07.2018 №434 на суму 15 988,08 грн., від 10.07.2018 №462 на суму 6 168,00 грн., від 13.07.2018 №481 на суму 3 783,24 грн.

Також позивач передав відповідачу товар за видатковими накладними: від 25.05.2017 №141 на суму 17 179,44 грн., від 12.07.2017 №227 на суму 1 506,00 грн., від 14.11.2017 №375 на суму 13 741,20 грн., від 14.11.2017 №376 на суму 18 466,56 грн., від 05.12.2017 №404 на суму 23 104,20 грн., від 06.12.2017 №405 на суму 13 945,73 грн., від 06.12.2017 №406 на суму 9 600,00 грн., від 06.12.2017 №407 на суму 4 080,00 грн., від 05.07.2018 №281 на суму 15 988,08 грн., від 11.07.2018 №355 на суму 6 168,00 грн., від 09.11.2018 №602 на суму 3 783,24 грн.

Також позивачем долучено податкові накладні: від 25.05.2017 на суму 17 179,44 грн., від 12.07.2017 на суму 1 506,00 грн., від 14.11.2017 на суму 13 741,20 грн., від 14.11.2017 на суму 18 466,56 грн., від 05.12.2017 на суму 23 104,20 грн., від 06.12.2017 на суму 13 945,73 грн., від 06.12.2017 на суму 9 600,00 грн., від 06.12.2017 на суму 4 080,00 грн., від 03.07.2018 на суму 15 988,08 грн., від 11.07.2018 на суму 6 168,00 грн., від 09.11.2018 на суму 3 783,24 грн.

Відповідач сплатив позивачу: 1506,00 грн. згідно платіжного доручення від 12.07.2017р. з призначенням платежу "зг. рах. від 25.05.2017 №197", 17 179,44 грн. згідно платіжного доручення від 12.07.2017р. з призначенням платежу "зг. рах. від 22.05.2017 №190", 15 988,08 грн. згідно платіжного доручення від 03.07.2017р. з призначенням платежу "зг. рах. від 02.07.2018 №434", 6 168,00 грн. згідно платіжного доручення від 11.07.2017р. з призначенням платежу "зг. рах. від 10.07.2018 №462".

Також відповідачем сплачено 264,00 грн. згідно платіжного доручення від 29.09.2017р. з призначенням платежу "зг. рах. від 08.07.2017 №7002".

Відповідач оплатив рахунки: від 22.05.2017 №190 на суму 17 179,44 грн., від 25.05.2017 №197 на суму 1 506,00 грн., від 02.07.2018 №434 на суму 15 988,08 грн., від 10.07.2018 №462 на суму 6 168,00 грн., за якими поставлявся товар по видатковим накладним від 25.05.2017 №141 на суму 17 179,44 грн., від 12.07.2017 №227 на суму 1 506,00 грн., від 05.07.2018 №281 на суму 15 988,08 грн., від 11.07.2018 №355 на суму 6 168,00 грн.

У матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків від 09.11.2018р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 86720,93 грн.

Акт звірки взаєморозрахунків від 09.11.2018р. підписаний зі сторони позивача та не підписаний зі сторони відповідача.

Відповідачем сплачено 40000,00 грн. згідно платіжного доручення від 09.11.2018р. з призначенням платежу "за з/частини згідно акта звірки від 09.11.2018р.".

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом враховується, що згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За приписами ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, якщо його сторони у відповідній формі дійшли згоди у відношенні всіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами було укладено договір купівлі-продажу (поставки) у спрощений спосіб, відповідно до умов якого, постачальник (позивач) зобов`язався поставити покупцеві (відповідачу) товар, а покупець (відповідач) зобов`язався оплатити його на умовах цього договору.

Частиною 1 ст. 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 статті 712 Цивільного кодексу України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вже зазначалось, відповідач оплатив рахунки: від 22.05.2017 №190 на суму 17 179,44 грн., від 25.05.2017 №197 на суму 1 506,00 грн., від 02.07.2018 №434 на суму 15 988,08 грн., від 10.07.2018 №462 на суму 6 168,00 грн., за якими поставлявся товар по видатковим накладним від 25.05.2017 №141 на суму 17 179,44 грн., від 12.07.2017 №227 на суму 1 506,00 грн., від 05.07.2018 №281 на суму 15 988,08 грн., від 11.07.2018 №355 на суму 6 168,00 грн.

Таким чином, предметом спору у даній справі є вимога про стягнення з відповідача коштів по видатковим накладним від 14.11.2017 №375 на суму 13 741,20 грн., від 14.11.2017 №376 на суму 18 466,56 грн., від 05.12.2017 №404 на суму 23 104,20 грн., від 06.12.2017 №405 на суму 13 945,73 грн., від 06.12.2017 №406 на суму 9 600,00 грн., від 06.12.2017 №407 на суму 4 080,00 грн., від 09.11.2018 №602 на суму 3 783,24 грн., а також по виставленим позивачем відповідачу рахункам від 04.07.2017 №301 на суму 13 741,20 грн., від 07.07.2017 №314 на суму 18 466,56 грн., від 21.07.2017 №339 на суму 23 104,20 грн., від 08.08.2017 №372 на суму 13 945,73 грн., від 26.10.2017 №515 на суму 9 600,00 грн., від 13.11.2017 №541 на суму 4 080,00 грн., від 13.07.2018 №481 на суму 3 783,24 грн.

По вищезазначеним видатковим накладним та рахункам позивач продав відповідачу товар на загальну суму 86720,93 грн.

У матеріалах справи наявний акт звірки взаєморозрахунків від 09.11.2018р., відповідно до якого заборгованість відповідача перед позивачем складає 86720,93 грн. Акт звірки взаєморозрахунків від 09.11.2018р. підписаний зі сторони позивача та не підписаний зі сторони відповідача.

Відповідачем сплачено 40000,00 грн. згідно платіжного доручення від 09.11.2018р. з призначенням платежу "за з/частини згідно акта звірки від 09.11.2018р.".

З огляду на викладене, несплаченою залишається заборгованість в розмірі 46720,93 грн.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Оскільки сторонами укладено договір купівлі-продажу у спрощений спосіб і з урахуванням ст.692 ЦК України відповідач як покупець був зобов`язаний оплатити вартість товару після отримання його від позивача, строк оплати товару є таким, що настав на наступний день після купівлі товару.

Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), стаття 610 ЦК України, визначає як порушення зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних, враховуючи приписи ст. 625 ЦК України, суд встановив, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, відтак наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 7241,74 грн. інфляційних втрат за період листопад 2018 року - березень 2021 року, 3459,91 грн. 3% річних за період з 10.11.2018р. по 29.04.2021р.

Відповідно до ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Позивачем у позові визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розмірі 10000,00 грн., що становлять витрати на правову допомогу.

Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи, що на момент ухвалення рішення доказів на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, яку позивач сплатив або має сплатити, та які пов`язані із розглядом справи, не надано, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу під час ухвалення рішення судом не вирішується.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фермерського господарства "Адамкар" (31134, Хмельницька обл., Старокостянтинівський р-н, с. Красносілка, вул. Набережна, буд. 1, код 34342227) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрна торгова компанія "Новотех" (03027, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Новосілки, вул. Центральна, буд. 13, код 40527048) 46720,93 грн. (сорок шість тисяч сімсот двадцять гривень 93 коп.) заборгованості, 7241,74 грн. (сім тисяч двісті сорок одна гривня 74 коп.) інфляційних втрат, 3459,91 грн. (три тисячі чотириста п`ятдесят дев`ять гривень 91 коп.) 3% річних, 2270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Повний текст складено 31.08.2021р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 4 прим.:

1 - в справу,

2 - позивачу (03027, Київська обл., Києво-Святошинський р-н., с. Новосілки, вул. Центральна, буд. 13),

3 - представнику позивача Васюку М.М. ( АДРЕСА_1 )

4 - відповідачу (31134, Хмельницька обл., Старокостянтинівський р-н, с. Красносілка, вул. Набережна, буд. 1)

Всім рек. з пов.