У Х В А Л А

28 серпня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/913/21

Господарський суд Чернігівської області, в складі судді Романенко А.В., розглянувши матеріали позовної заяви б/н від 25.08.2021

за позовом: ОСОБА_1 ,

АДРЕСА_1 ;

до відповідача: Сосницької селищної ради,

вул. Грушевського, 15, смт. Сосниця, Сосницький район, Чернігівська область, 16100;

електронна адреса: ;

предмет спору: про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування

ВСТАНОВИВ:

26.08.2021, фізичною особою ОСОБА_1 , яка працює вчителем у Змітнівській загальноосвітній школі І-ІІ ступенів Сосницької селищної ради Чернігівської області, подано позов до Сосницької селищної ради про визнання протиправним та скасування рішення Сосницької селищної ради №6-420-VIII від 07.04.2021 «Про ліквідацію Змітнівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Сосницької селищної ради Чернігівської області».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що рішення Сосницької селищної ради №6-420-VIII від 07.04.2021 прийнято без дотримання норм чинного законодавства (зокрема без попереднього оприлюднення проєкту даного рішення та без громадського обговорення цього проєкту), чим порушено право позивача на працю (стаття 43 Конституції України), право учнів на освіту (стаття 53 Конституції України) та право територіальної громади на безпосередню участь в місцевому самоврядуванні при вирішенні фундаментальних питань щодо суспільних інтересів громади (стаття 143 Конституції України).

Мотивуючи пред`явлення цього позову за правилами господарського судочинства позивач вказує, що відповідно до п.3 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

На думку позивача, приймаючи оскаржуване рішення, відповідач діяв не як суб`єкт владних повноважень, а як засновник юридичної особи, тому оскаржуване рішення в цьому випадку не є рішенням суб`єкта владних повноважень (у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України), а є рішенням власника корпоративних прав (засновника комунальної установи) щодо припинення шляхом ліквідації юридичної особи (закладу освіти). Спори з приводу оскарження рішень ради як власника корпоративних прав (засновника) комунального закладу, на думку позивача, є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, а тому мають розглядатись за правилами господарського судочинства.

В обґрунтування наведеного позивач звертався до висновків Великої Палати Верховного Суду в постанові від 27.05.2020 у справі №813/1232/18, предметом розгляду якої було рішення Сокальської районної ради Львівської області про створення комунальної установи, в постанові від 09.09.2020 у справі №260/91/19, а також висновків Верховного Суду в постановах від 27.02.2020 у справі №802/341/17, від 22.10.2020 у справі №694/1174/16, від 28.01.2021 у справі №140/434/19.

У межах даної справи оскаржується рішення органу місцевого самоврядування, зокрема, з підстав порушення порядку його прийняття.

Зі змісту позовних вимог та їх обґрунтування вбачається, що незгода позивача з оскаржуваним рішенням відповідача ґрунтується на тому, що з його прийняттям порушується права мешканців (учнів) Сосницького району Чернігівської області на освіту та право територіальної громади на безпосередню участь в місцевому самоврядуванні при вирішенні фундаментальних питань, та право позивача на працю.

Тобто звернення до суду із цим позовом обумовлено, перш за все, необхідністю захисту прав та інтересів мешканців вказаного району (суспільного інтересу), а відтак свідчить про публічно-правовий характер цих відносин.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Акти, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, установлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Конституційний Суд України в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 надав конституційне тлумачення положень частини другої статті 55 Конституції України. Так, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, установлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Конституційний Суд України зазначив, що КАС регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та сутність (характер) таких правовідносин в їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

За висновком суду, відносно даного спору в законі відсутня пряма вказівка на вид судочинства, в якому має бути розглянутий цей спір.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (частина 3 статті 2 ГПК України).

Правила предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів визначено статтею 20 ГПК України. За приписами п.3 частини 1 вказаної статті (на який посилається позивач) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Статтею 167 Господарського кодексу України визначено зміст корпоративних прав та корпоративних відносин.

Корпоративні права - це права особи, частка якої визначається в статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

З аналізу вказаних норм вбачається, що спір про оскарження правомірності рішення Сосницької селищної ради щодо припинення шляхом ліквідації закладу освіти, Змітнівської загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів Сосницької селищної ради Чернігівської області, не відноситься до спорів, що виникають з корпоративних відносин, тому застосування до спірних правовідносин п.3 частини 1 статті 20 ГПК України, за висновком суду, безпідставне.

Водночас, згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п.2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це спір, в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (п.7 частини 1 статті 4 КАС України).

Згідно з п.1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Тобто до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

Порівняльний аналіз змісту статті 20 ГПК України та статті 19 КАС України в сукупності дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду господарських і адміністративних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Предметом позовних вимог у даній справі, зокрема, є законність рішення Сосницької селищної ради від 07.04.2021, яким вирішено ліквідувати Змітнівську загальноосвітню школу І-ІІ ступенів Сосницької селищної ради Чернігівської області.

Отже, предметом доказування в цій справі є обставини, що підтверджують законність чи незаконність прийнятого органом місцевого самоврядування рішення та питання дотримання Сосницькою селищною радою вимог Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема, щодо порядку та дотримання процедури прийняття оскаржуваного рішення. При цьому, даний спір обґрунтовано порушенням права на освіту та права територіальної громади на безпосередню участь в самоврядуванні при вирішенні фундаментальних питань громади, тобто відсутній спір про захист приватноправового інтересу (всупереч позиції позивача).

Місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання в сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст (стаття 2 Закону України «Про місцеве самоврядування).

Відповідно до статті 1 цього Закону представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Згідно з частиною 1 статті 71 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальні громади, органи та посадові особи місцевого самоврядування самостійно реалізують надані їм повноваження.

На підставі частини 1 статті 59 цього Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти в формі рішень.

Відповідно до частини 2 статті 5 Закону України «Про освіту» державну політику в сфері освіти визначає Верховна Рада України, а реалізують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади в сфері освіти і науки, інші центральні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

За статтею 62 Закону України «Про освіту» до органів управління в сфері освіти належать: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади в сфері освіти і науки; центральний орган виконавчої влади із забезпечення якості освіти; постійно діючий колегіальний орган у сфері забезпечення якості вищої освіти; державні органи, яким підпорядковані заклади освіти; Верховна Рада Автономної Республіки Крим; Рада міністрів Автономної Республіки Крим; органи місцевого самоврядування.

Повноваження органів місцевого самоврядування, а саме селищної ради в галузі освіти, передбачені частиною 3 статті 66 цього Закону, за якою сільські, селищні ради: відповідають за реалізацію державної політики у сфері освіти та забезпечення якості освіти на відповідній території, забезпечення доступності дошкільної та повної загальної середньої освіти; засновують заклади освіти, а також реорганізовують, перепрофільовують (змінюють тип) та ліквідовують їх з урахуванням спеціальних законів; оприлюднюють офіційну звітність про всі отримані та використані кошти, а також перелік і вартість товарів, робіт, послуг, спрямованих на потреби кожного із заснованих ними закладів освіти, та інші видатки в сфері освіти; здійснюють інші повноваження в сфері освіти, передбачені законом.

Таким чином, селищна рада є суб`єктом владних повноважень, а правовідносини, які виникають в зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення, мають публічно-правовий характер. Захист прав відповідної особи на працю, учнів на території відповідної громади на освіту, від порушень з боку цього суб`єкта владних повноважень, якщо ці порушення полягають, наприклад, у перевищенні повноважень, недотриманні процедури чи порядку прийняття рішення, є завданням адміністративного судочинства.

Обставинами, які підлягали доказуванню в цій справі, є виключно питання дотримання процедури розгляду та порядку прийняття рішень Сосницькою селищною радою, а отже, законність оскаржуваного рішення.

Рішення органу місцевого самоврядування за своєю юридичною природою є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке селищна рада повинна виносити в порядку, на підставі та в спосіб, визначені Законом.

Отже, обсяг та зміст конкретних обставин цієї справи та їх нормативне регулювання дають підстави вважати, що незгода з рішенням органу місцевого самоврядування, спричиняє публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням владних управлінських функцій, що підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому, в межах справ касаційної інстанції, на які посилається позивач, не вирішувалось питання предметної юрисдикції спорів, у межах яких оскаржується рішення органу місцевого самоврядування про ліквідацію комунального закладу освіти, обґрунтоване, зокрема, порушенням прав територіальної громади на безпосередню участь в самоврядуванні при вирішенні фундаментальних питань, та порушенням права на освіту, гарантованого Конституцією України. Відтак висновки касаційної інстанції в справах, перелічених позивачем у позові, не підлягають застосуванню при вирішенні наявного спору.

Указане робить неспроможним твердження позивача про існування приватного майнового інтересу в цьому спорі та, з урахуванням суб`єктного складу його учасників, виключає можливість його вирішення в порядку будь-якого іншого, ніж адміністративного, судочинства.

За п.1 частини 1 статті 175 ГПК України суддя відмовляє в відкритті провадження в справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Відмовляючи в відкритті провадження з підстави встановленої пунктом 1 частини 1 цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (частина 6 вказаної статті).

Враховуючи викладене, керуючись п.1 частини 1 статті 175 ГПК України, суд відмовляє в відкритті провадження в даній справі, оскільки цей спір не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

З огляду на відмову в відкритті провадження в справі, з підстав порушення правил предметної юрисдикції, заява позивача про забезпечення позову судом до розгляду не приймається.

За статтею 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови в відкритті провадження в справі.

Таким чином, з урахуванням наведених положень чинного законодавства, для повернення суми судового збору сплаченого до Державного бюджету України, заявнику необхідно звернутись до суду з відповідною заявою.

Керуючись статтями 2, 20, 175, 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в відкритті провадження в справі №927/913/21 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Сосницької селищної ради (16100, Чернігівська область, смт. Сосниця, вул. Грушевського, 15, ) про визнання протиправним та скасування рішення органу місцевого самоврядування.

2. Повернути заявнику - ОСОБА_1 матеріали позовної заяви б/н від 25.08.2021 разом з доданими до неї документами (на 24арк), у тому числі оригінали платіжних квитанцій про сплату судового збору: №0.0..1 від 25.08.2021 на суму 2270грн та №0.0..1 на суму 1135грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвалу складено та підписано 28.08.2021.

Ухвала може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в строки, встановлені ст.256 ГПК України, та в порядку з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://court.gov.ua/ або у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя А.В. Романенко