ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" серпня 2021 р. Справа № 911/1229/21

За позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6

до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль", 09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361

про стягнення 722 633,69 грн за договором № 2468/18-КП-17 постачання природного газу від 01.10.2018

суддя Н.Г. Шевчук

секретар судового засідання М.Г. Байдрелова

за участю представників сторін:

від позивача: Єгоров В. С. (посв. № 1292 від 04.11.2017, дов. № 14-14 від 15.01.2021);

від відповідача: Самелюк Т.А. (посв. № 8804/10 від 13.03.2020, дов. № 1876/04 від 22.12.2020).

суть спору:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" про стягнення 722 633,69 грн, з яких 666 926,35 грн пеня та 55 707,34 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням відповідачем умов договору № 2468/18-КП-17 постачання природного газу від 01.10.2018 в частині оплати за переданий газ у визначений договором строк, що послугувало для нарахування пені та 3% річних.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 28.04.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; цією ж ухвалою встановлено сторонам строки для вчинення процесуальних дій.

28 травня 2021 року від Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" надійшов відзив на позовну заяву, в якому, зокрема зазначено клопотання про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву. Дане клопотання обґрунтоване запровадженням в Україні карантинних заходів, спричинених коронавірусом "COVID-19", зупиненням діяльності підприємства та переходом працівників на неповний робочий тиждень.

Згідно з частиною восьмою статті 165 Господарського процесуального кодексу України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Частиною першою статті 119 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк (частина четверта статті 119 Господарського процесуального кодексу України).

З огляду на поважність повідомлених відповідачем причин, через які він був позбавлений можливості у встановлений судом строк реалізувати своє право на подачу відзиву, суд вважає за можливе поновити строк на подання відзиву та прийняти відзив до розгляду.

У поданому відзиві відповідач просив відмовити в задоволенні позовної заяви щодо стягнення пені в сумі 666 926,35 грн, обґрунтовуючи це тим, що відповідач повністю розрахувався за спожитий природний газ згідно умов договору № 2468/18-КП-17 від 01.10.2018; позивачем не надано жодних доказів понесення збитків у зв`язку з простроченням плати за переданий газ у визначений договором строк; перед відповідачем у ряду контрагентів рахується дебіторська заборгованість за вироблену електричну енергію; частина взаєморозрахунків між позивачем та відповідачем за теплову енергію, яка використовується споживачами, здійснюються зі спеціальним режимом використання, що, по суті, усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванні зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача за визначеними нормативами (постанова КМУ № 217 від 18.06.2014). Зокрема, відповідач у відзиві зазначив про те, що у випадку якщо порушення зобов`язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб`єкта, та враховуючи фінансове становище боржника суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до стягнення штрафних санкцій.

01 червня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач не погоджується з позицією відповідача щодо відсутності впливу через застосування рахунків зі спеціальним режимом використання та автоматичного розподілу коштів, посилаючись на ряд практики Верховного Суду.

09 червня 2021 року від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких йшлось про скрутне матеріальне становище підприємства, що зумовлює тимчасове зупинення його діяльності, у зв`язку з чим відповідач просить врахувати їх матеріальне становище та зменшити розмір штрафних санкцій.

22 червня 2021 року від відповідача надійшло клопотання про долучення документів, які підтверджують скрутне матеріальне становище підприємства.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.06.2021 підготовче провадження у справі закрито та призначено розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 16.08.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

10 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", яке згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 226 перейменоване в Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Приватним акціонерним товариством "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (споживач) укладено договір № 2468/18-КП-17 постачання природного газу.

До вказаного договору постачання природного газу між сторонами було підписано ряд додаткових угод: № 1 від 22.10.2018, № 2 від 27.10.2018, № 3 від 31.10.2018, № 4 від 28.11.2018, № 5 від 19.03.2019, № 6 від 29.03.2019, № 7 від 23.04.2019, № 8 від 22.05.2019, № 9 від 28.05.2019, № 10 від 27.06.2019, № 11 від 27.06.2019, № 12 від 22.07.2019, № 12/1 від 30.07.2019, № 13 від 28.08.2019 та № 14 від 12.09.2019.

Так, відповідно до умов пунктру 1.1 Договору постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (пункт 1.2. Договору).

Відповідно до пункту 1.4 Договору в редакції додаткової угоди № 3 від 31.10.2018 до Договору за цим Договором може бути поставлений природний газ власного видобутку (природний газ, видобутий на території України) та/або імпортований природний газ, ввезений ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на митну територію України.

Пунктом 2.1 Договору визначено орієнтовні обсяги природного газу, які постачальник передає споживачу, так:

- в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 до Договору постачальник передає споживачу в період з 01.10.2018 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 13722,834 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): у жовтні 2018 року 2274,834 тис. куб. м, у листопаді 2018 року 2593,0 тис. куб. м, у грудні 2018 року 1772,0 тис. куб. м, у січні 2019 року 1855,0 тис. куб. м, у лютому 2019 року 1693,0 тис. куб. м, у березні 2019 року 1889,0 тис. куб. м, у квітні 2019 року 1646,0 тис. куб. м;

- в редакції додаткової угоди № 9 від 28.05.2019 до Договору постачальник передає споживачу у травні 2019 року 1370,0 тис. куб. м;

- в редакції додаткової угоди № 10 від 27.06.2019 до Договору постачальник передає споживачу у червні 2019 року 1257,0 тис. куб. м;

- в редакції додаткової угоди № 12/1 від 30.07.2019 до Договору постачальник передає споживачу у липні 2019 року 132 тис. куб. м;

- в редакції додаткової угоди № 8 від 22.05.2019 до Договору постачальник передає споживачу в період з червня 2019 року по вересень 2019 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 6470,0 тис. куб. метрів, у тому числі по місяцях (тис. куб. метрів): у серпні 2019 року 1640,0 тис. куб. м, у вересні 2019 року 1615,0 тис. куб. м.

Згідно з пунктом 3.8 Договору в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 до Договору приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Ціна природного газу за Договором № 2468/18-КП-17 постачання природного газу від 01.10.2018, протягом дії постачання природного газу змінювалася, що відображено у додаткових угодах до Договору, які є невід`ємною його частиною.

Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Пунктом 10.3. Договору встановлено, що строк у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, становить п`ять років.

Згідно з пунктом 11.1 Договору в редакції додаткової угоди № 8 від 22.05.2019 до Договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою, і діє в частині постачання природного газу до 30.09.2019 (включно), а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 147 783 998,10 грн, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, копії яких додані до цього позову, зокрема: Акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2018, обсяг переданого газу: 2274,834 тис.куб.м, вартістю: 21 585 080,88 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2018, обсяг переданого газу: 2025,873 тис.куб.м, вартістю: 15 158 821,62 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2018, обсяг переданого газу: 2009,813 тис.куб.м, вартістю: 15 038 650,87 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 31.01.2019 р., обсяг переданого газу: 1504,720 тис.куб.м, вартістю: 11 259 235,93 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 28.02.2019, обсяг переданого газу: 1834,647 тис.куб.м, вартістю: 13 727 951,65 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 31.03.2019, обсяг переданого газу: 1889,790 тис.куб.м, вартістю: 14 140 565,33 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 30.04.2019, обсяг переданого газу: 1644,134 тис.куб.м, вартістю: 12 302 416,80 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2019, обсяг переданого газу: 1359,213 тис.куб.м, вартістю: 10 026 408,67 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 30.06.2019, обсяг переданого газу: 1249,852 тис.куб.м, вартістю: 8 565 605,71 грн, Акт приймання-передачі природного газу від 31.07.2019, обсяг переданого газу: 1232,25504 тис.куб.м, вартістю: 7 486 489,09 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 31.08.2019, обсяг переданого газу: 1652,42318 тис.куб.м, вартістю: 9 539 242,04 грн; Акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2019, обсяг переданого газу: 1604,29010 тис.куб.м, вартістю: 8 953 529,51 грн. Акти приймання-передачі природного газу підписані повноважними представниками сторін та скріплені їх печатками.

За твердженням позивача, відповідач розрахувався за газ повністю, однак із порушенням строків, які встановлені Договором, що підтверджується випискою операцій по підприємству ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та копіями банківських виписок.

У зв`язку з тим, що зобов`язання з оплати природного газу було виконано відповідачем з порушенням встановлених Договором строків оплати, АТ "НАК "Нафтогаз України" нараховано ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" та заявлено до стягнення 666 926,35 грн пені і 55 707,34 грн 3% річних.

Предметом спору у даній справі є застосування до відповідача відповідальності, встановленої договором, а також чинним законодавством за порушення зобов`язання.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною другою статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Як встановлено судом, господарські правовідносини між сторонами виникли на підставі договору № 2468/18-КП-17 постачання природного газу від 01.10.2018.

Частиною першою статті 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також встановлено статтею 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою належного виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом узгоджується сторонами в договорі.

Умовами укладеного між сторонами Договору передбачено, що оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу (пункт 6.1 Договору).

Отже, виходячи з наведених вище вимог чинного законодавства та умов договору суд дійшов висновку, що за прийнятий природний газ за період з жовтня 2018 року по вересень 2019 року відповідач повинен був розраховуватися до 25 числа (включно) місяця, наступним за місяцем поставки газу. Доказів внесення змін до пункту 6.1 договору постачання упродовж строку дії договору сторонами не надано.

Однак, як стверджується позивачем та не заперечується відповідачем, Приватне акціонерне товариство "Білоцерківська теплоелектроцентраль" сплатило поставлений АТ "НАК "Нафтогаз України" газ у повному обсязі, що підтверджується виписками з банківського рахунку позивача та сальдо по підприємству за загальний період з 01.10.2018 по 31.12.2019, проте з порушенням встановлених Договором строків оплати.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Суд зауважує, що передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.

Статтею 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій неустойка, штраф, пеня. При цьому порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною четвертою статті 231 Господарського кодексу України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Зазначене кореспондується з положеннями статті 549 Цивільного кодексу України, відповідно до яких неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, при цьому пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вже зазначалося, пунктом 8.2 Договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати він зобов`язується сплатити постачальнику, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Відповідно до встановлених обставин дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності (стягнення пені) відповідно до умов пункту 8.2 Договору та захисту майнових прав та інтересів позивача відповідно до норм статті 625 Цивільного кодексу України.

Судом перевірено розрахунки позивача, встановлено їх правильність та відповідність вимогам умов договору та чинного законодавства.

Відповідач проти позовних вимог в частині заявленої до стягнення суми пені заперечив посилаючись на те, що ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" не могло впливати на порядок та своєчасність оплати послуг, оскільки такі розрахунки здійснювались відповідно до постанови Кабінету Міністрів № 217 від 18.06.2014, а повнота та своєчасність оплати за Договором безпосередньо залежить від рівня оплати природного газу споживачами.

Однак, суд не погоджується з такими запереченнями відповідача, оскільки положення постанови Кабінету Міністрів № 217 від 18.06.2014 не обмежують відповідача у можливості виконати свої обов`язки з оплати отриманого газу за договором, шляхом здійснення розрахунків у інший спосіб, ніж з поточних рахунків із спеціальним режимом використання; не ставлять повноту та своєчасність виконання відповідачем договірних обов`язків з оплати отриманого газу в залежність від оплати газу споживачами; не скасовують і не обмежують відповідальність за невиконання обов`язків з оплати за спожитий газ; не змінюють строків здійснення розрахунків за договором.

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19.

Відповідач, заперечуючи проти позову, зокрема, просив суд відмовити у задоволенні позовної вимоги про стягнення 666 926,35 грн пені, посилаючись на скрутний фінансовий стан та значну заборгованість бюджету, що позбавила відповідача можливості виконати зобов`язання у строк, передбачений Договором.

Крім того, відповідач просив про зменшення штрафних санкцій, обґрунтовуючи відсутністю основної заборгованості відповідача перед позивачем, наявністю заборгованості споживачів перед відповідачем, збитковістю тарифоутворення теплопостачальних підприємств, критичною фінансовою ситуацією та відсутністю вини у несвоєчасності проведення розрахунків, а також відсутності джерел для погашення нарахованих штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь в зобов`язанні; не лише майнові, а й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України та статті 230 Господарського кодексу України, має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора, у разі порушення зобов`язання, шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак законодавець передбачив можливість незастосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Відтак, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності та справедливості.

Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Таким чином, наявність обставин, які мають істотне значення при вирішенні питання про зменшення розміру санкцій, вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації.

Суд відзначає, що вказане питання вирішується судом з урахуванням приписів статті 86 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Аналогічний висновок щодо можливості зменшення розміру заявленої до стягнення пені, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд, викладений також у постановах Верховного Суду від 04.05.2018 у справі № 917/1068/17, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18, від 13.05.2019 у справі № 904/4071/18, від 22.04.2019 у справі № 925/1549/17, від 30.05.2019 у справі № 916/2268/18, від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18.

Суд також враховує позицію Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 у справі № 1-12/2013, з мотивувальної частини рішення якого вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Вказаний правовий висновок Конституційного Суду України знаходить своє відображення і в практиці Верховного Суду. Зокрема, в постанові від 16.03.2021 у справі № 922/266/20 Верховний Суд зазначає, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним із принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того, щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було би передбачити.

У постанові від 24.02.2021 у справі № 924/633/20 Верховний Суд зазначає, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призвести до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).

Відповідачем долучено до матеріалів справи копії балансів (звітів про фінансовий стан) ПрАТ "Білоцерківська теплоелектроцентраль" за періоди 2018 року, 2019 року, 2020 року та за перший квартал 2021 року.

З огляду на вищевикладене та враховуючи ступінь виконання відповідачем зобов`язання за договором, а саме повну сплату основної заборгованості, зокрема відсутність заборгованості за зобов`язаннями березня, липня-серпня 2019 року, незначний період прострочення (від 1 до 5 днів), специфіку відносин, які існують на ринку природного газу в Україні, взявши до уваги, що відповідач не є кінцевим споживачем теплової енергії, а є підприємством, яке використовує отриманий природний газ для виробництва та забезпечення безперебійного постачання теплової енергії споживачам, водночас відповідачу потрібні грошові кошти, зокрема, на підтримання технологічного процесу виробництва теплової енергії з метою забезпечення своєчасного та належного надання відповідних послуг, відсутність в матеріалах справи доказів негативних наслідків від несвоєчасного виконання договору, а також те, що порушення зобов`язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, з урахуванням принципів справедливості, добросовісності та розумності та принципу збалансованості інтересів сторін, суд дійшов висновку, що даний випадок є винятковим та вважає за можливе зменшити розмір пені на 90% та стягнути з відповідача 66 692,64 грн пені.

Розмір заявленої до стягнення суми 3% річних суд вважає за доцільне залишити в заявленому позивачем розмірі.

При цьому судом взято до уваги приписи підпункту 9.4. пункту 9 постанови ВГСУ "Про судове рішення" від 23.03.2012 № 6 про те, що у резолютивній частині рішення господарські суди повинні зазначати про часткове задоволення майнових вимог, у тому числі в разі зменшення розміру неустойки згідно з пунктом 3 статті 83 ГПК, - про відмову в позові в решті вимог, припинення провадження або залишення без розгляду позову у цій частині.

Відповідно до пункту 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Керуючись статями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Білоцерківська теплоелектроцентраль" (09100, Київська область, місто Біла Церква, вулиця Івана Кожедуба, будинок 361, код 30664834) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, код 20077720) 122 399 (сто двадцять дві тисячі триста дев`яносто дев`ять) грн 98 коп. (з яких 66 692,64 грн пеня та 55 707,34 грн 3% річних), а також 10 839 (десять тисяч вісімсот тридцять дев`ять) грн 51 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 25.08.2021