РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/6927/20

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" (89412, Закарпатська обл., с. Оноківці, вул. Головна, буд. 57; ідентифікаційний код 00131529)

до 1) Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, площа Народна, буд. 4; ідентифікаційний код 25435963)

2) Комунальне некомерційне підприємство "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 22; ідентифікаційний код 01992156)

третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Комунальне некомерційне підприємство "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 22; ідентифікаційний код 01992156)

про витребування майна з незаконного володіння, скасування запису в реєстрі та припинення права власності

Представники сторін:

від позивача: Пеняк І.В.

від відповідача-1: не з`явився

від відповідача-2 та третьої особи: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Закарпаттяобленерго" з позовом до Закарпатської обласної ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, на стороні відповідача: Комунальне некомерційне підприємство "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради, в якому позивач просить суд:

- витребувати на користь Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" (, місцезнаходження: 89412, Закарпатська обл., Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Головна, 57) з незаконного володіння Закарпатської обласної ради (, місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, буд.4) будівлю "Трансформаторна", що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна "Обласна клінічна лікарня" та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капушанська, буд.22-24.

- скасувати запис про інше речове право в частині зазначення Закарпатської обласної ради (, місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, буд.4) власником будівлі "Трансформаторна" що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна "Обласна клінічна лікарня" та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капушанська, буд.22-24, номер запису про інше речове право: 34880463, із закриттям відповідного розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- припинити право власності Закарпатської обласної ради (, місцезнаходження: 88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, пл. Народна, буд.4) на будівлю "Трансформаторна", що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна "Обласна клінічна лікарня" та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 22-24, номер запису про інше речове право: 34880463.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.05.2020 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" залишено без руху, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду: доказів доплати (оригінал платіжного доручення) судового збору в розмір 2 102, 00 грн.

09.06.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про усунення недоліків, до якої позивачем додано докази доплати судового збору в розмір 2 102, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 08.07.2020.

07.07.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програми Microsoft Teams, а від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.07.2020 у підготовчому засіданні, яке проходила в режимі відеоконференції за допомогою програми Microsoft Teams оголошено перерву до 05.08.2020.

03.08.2020 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву разом із клопотання про залучення до участі у розгляді справи співвідповідача, а також заява про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програми Microsoft Teams.

04.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача-1 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програми Microsoft Teams.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.08.2020 задоволено клопотання Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" про залучення до участі у розгляді справи співвідповідача та залучено до участі у розгляді справи, у якості співвідповідача Комунальне некомерційне підприємство "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради, у зв`язку з чим підготовче засідання відкладено на 16.09.2020.

21.08.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про розподіл судових витрат після постановлення рішення судом першої інстанції.

10.09.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою програми Microsoft Teams.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2020 клопотання Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" про витребування доказів задоволено та витребувано у Комунального некомерційне підприємство "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" додаткові докази по справі, у зв`язку з чим у підготовчому засіданні оголошено перерву до 16.10.2020.

13.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява відповідача-1 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

13.10.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У зв`язку із перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання 16.10.2020 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.10.2020 розгляд справи призначено на 25.11.2020.

16.11.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.11.2020 повторно витребувано у Комунального некомерційного підприємства "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради додаткові докази, у зв`язку з чим оголошено перерву у підготовчому засіданні до 13.01.2021.

06.01.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшло клопотання про визнання обставин у справі № 910/6927/20 та заява про розподіл судових витрат.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 дії Комунального некомерційного підприємства "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради визнано зловживанням своїми процесуальними правами та застосовано до Комунального некомерційного підприємства "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради захід процесуального примусу у вигляді штрафу в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2 270, 00 грн.

Крім того, даною ухвалою втретє витребувано у Комунального некомерційне підприємства "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради додаткові докази по справі у зв`язку з чим у підготовчому засіданні оголошено перерву до 10.02.2021.

16.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення відповідача-1 на заяву про розподіл судових витрат у справі.

08.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення від відповідача-2 щодо неможливості виконання вимог ухвали суду від 13.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2021 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 19.02.2021.

У зв`язку із перебування судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання 19.02.2021 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 розгляд справи призначено на 26.02.2021.

22.02.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача щодо документів наданих відповідачем-2 на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 31.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.03.2021 судове засідання відкладено на 28.04.2021.

02.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові пояснення позивача щодо обставин господарської справи.

05.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшов лист Ужгородського міського ВДВС з постановою про закінчення виконавчого провадження.

У зв`язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному судове засідання призначене на 28.04.2021 не відбулося.

05.05.2021 до Господарського суду міста Києва надійшли заперечення відповідача на письмові пояснення позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 справу призначено до розгляду на 02.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.06.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 18.06.2021.

У зв`язку з перебуванням судді Баранова Д.О. у відпустці судове засідання призначене на 18.06.2021 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 справу призначено до розгляду на 16.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.07.2021 у судовому засіданні оголошено перерву до 28.07.2021.

У судовому засіданні 28.07.2021 що проводилось в режимі відеоконференції за допомогою онлайн сервісу відеозв`язку EasyCon представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представники відповідача-1, 2 та третьої особи у судове засідання не з`явилися, причини неявки суд не повідомили, про місце дату та час судового розгляду повідомлялися належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 28.07.2021 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

28.12.2018 державним реєстратором Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області Муруговою А.С. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) № 44883761 та внесено запис про реєстрацію права власності ПрАТ "Закарпаттяобленерго" на будівлю ЗТП № 38 (далі також - закрита трансформаторна підстанція № 38, ЗТП-38, будівля ЗТП № 38, будівля ЗТП-38, ТП № 38, ТП-38), загальною площею: 59 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Толстого Льва, буд. 31 "б" (відповідно до наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 204841979 від 20.03.2020.

Втім, як зазначає позивач, право власності на ЗТП № 38 крім ПрАТ "Закарпаттяобленерго", також зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під найменуванням "Трансформаторна" у складі об`єкту нерухомого майна "Обласна клінічна лікарня", що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 22-24, на праві оперативного управління за Комунальним некомерційним підприємством "Закарпатська обласна клінічна лікарня Імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради на підставі передавального акту № 12/01-49 від 05.11.2019 та на підставі рішення Закарпатської обласної ради № 1568 від 26.09.2019.

У зв`язку з чим позивач вказує, що фактично даний об`єкт перебуває у власності Закарпатської обласної ради (відповідно до інформаційної довідки № 207420134 від 23.04.2020 з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна за адресою: Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 22.

В обґрунтування необхідності звернення до суду з даним позовом позивач посилається, на те, що перебування будівлі у власності інших суб`єктів, окрім ПрАТ "Закарпаттяобленерго" є неправомірним та порушує право власності позивача на спірне майно.

Можливість задоволення позовних вимоги позивач пов`язує з наступними обставинами:

- правовстановлюючими документами позивача, що підтверджують його право власності на будівлю ЗТП № 38, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Л.Толстого, буд. 31 "б" є Наказ Міністерства енергетики та електрифікації України від 14 липня 1995 року № 123 "Про створення державної акціонерної енергопостачальної компанії "Закарпаттяобленерго" та Перелік майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Закарпаттяобленерго" виданий Фондом державного майна України 09.06.2016;

- факт присвоєння будівлі ЗТП-38 поштової адреси підтверджується довідкою Управління містобудування та архітектури № 210 від 14.12.2018 відповідно до якої: будівлі ЗТП-38, яка знаходиться по вул. Льва Толстого (Технічний паспорт № 8239 від 26.07.2018, виготовлений КП "АПБ", Перелік майна, переданого до статутного фонду Державної акціонерної енергопостачальної компанії "Закарпаттяобленерго") згідно адресного плану міста та відповідно до рішення міськвиконкому № 359 від 12.12.2018 пункт 1.77 надана поштова адреса: м. Ужгород, вул. Льва Толстого № 31 "б".

Із поданого відповідачем-1 відзиву вбачається, що останній заперечує щодо задоволення позовних вимог, вказуючи слідуюче:

- позивачем не наведено факт вибуття майна з володіння ПрАТ "Закарпаттяобленерго" на користь Закарпатської обласної ради після 09.06.2016, а натомість, висловлено припущення, що будівля ТП-38 є складовою частиною цілісного майнового комплексу НКП "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака", що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська (Перемоги), 22;

- у позовній заяві ПрАТ "Закарпаттяобленерго" не наведено обставин та відповідно не надано жодного доказу, який би ставив під сумнів законність набуття права власності Закарпатською обласною радою на комплекс будівель та споруд НКП "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака".

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Звертаючись до суду, позивач самостійно обирає спосіб захисту, передбачений ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України.

Згідно ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Норми ст. 16 Цивільного кодексу України кореспондуються з положеннями ст. 20 Господарського кодексу України, якими визначено, що права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності права; визнання недійсними господарських угод; відновлення становища; припинення дій; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних і оперативно-господарських санкцій; установлення, зміни та припинення господарських правовідносин.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб`єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб`єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов`язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

В свою чергу, під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, способи захисту за своїм призначенням можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. При цьому, метою застосування певного способу захисту є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб`єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню.

Аналогічна правова позиція викладена у листі Верховного Суду України від 01.04.2014 року "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України".

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Виходячи з цієї норми, фактичне володіння передбачає фактичне панування особи над річчю.

Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Аналіз вказаної норми та зміст позовних вимог за даним позовом свідчить про те, що даний позов відноситься до віндикаційних позовів (витребування майна з чужого незаконного володіння).

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Володіння - це фактичне, фізичне панування над майном, яке передбачає повний фізичний контроль його власника чи законного володільця.

Власник має право витребувати своє майно від особи, в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Аналіз ст. 387 Цивільного кодексу України свідчить про те, що віндикаційний позов ґрунтується передусім на тому, що право власності на річ є абсолютним і слідує за річчю, зберігаючись навіть у випадку незаконного вибуття з володіння власника та в період перебування в незаконному володінні іншої особи. Тому віндикаційна вимога може бути заявлена щодо витребування лише індивідуально-визначеної речі.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, має довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

Крім того, при розгляді віндикаційного позову позивач повинний підтвердити право власності на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном. На підтвердження наявності у позивача суб`єктивного права на витребуване майно позивач повинен надати суду відповідні докази.

Отже, умовами задоволення такого позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

Так, за даним позовом позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння будівлю "Трансформаторна", що перебуває у складі об`єкту нерухомого майна "Обласна клінічна лікарня".

Згідно ст. 190 Цивільного кодексу України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Таким чином, майном у розумінні Цивільного кодексу є речі та майнові права і обов`язки.

За приписами статті 391 Цивільного кодексу України , власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Захист порушеного права особи, що вважає себе власником майна, яке було відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до набувача цього майна з підстав, передбачених ст. 387 та ст. 388 Цивільного кодексу України.

Важливою умовою звернення з віндикаційним позовом є відсутність між позивачем і відповідачем зобов`язально-правових відносин.

Тобто, витребування майна внаслідок віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору, однак він набув право власності на майно добросовісно.

Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане у особи, яка не мала права його відчужувати.

Добросовісність набуття в розумінні ст. 388 Цивільного кодексу України полягає в тому, що майно придбавається не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати.

Недобросовісний набувач, навпаки, на момент здійснення угоди про відчуження спірного майна знав або міг знати, що річ відчужується особою, якій вона не належить і який на її відчуження не має права.

Від недобросовісного набувача майно може бути витребувано в будь-якому випадку. Від добросовісного лише у випадках передбачених ст. 388 Цивільного кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15.

Позивачем з метою встановлення факту, що підтверджує право власності на об`єкт нерухомості будівлю ЗТП № 38, загальною площею 59 кв.м, що розташована за адресою: вул. Льва Толстого, 31 б, надано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 21.12.2018 № 29701936 та надано копію Переліку майна, переданого до статутного фонду ДАЕК "Закарпаттяобленерго" (правонаступник - ПрАТ "Закарпаттяобленерго") від 09.06.2016, згідно якого позивачу передано будівлю ТП-38, що розташована по вулиці Льва Толстого у місті Ужгород.

Водночас, позивачем не наведено жодних доводів з посиланням на відповідні докази, щоб свідчили про факт вибуття майна з володіння ПрАТ "Закарпаттяобленерго" на користь Закарпатської обласної ради після 09.06.2016, натомість позивач висловив припущення, що будівля ТП-38 є складовою частиною цілісного майнового комплексу НКП "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака", що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська (Перемоги), 22.

Разом з тим, позивач ставить під сумнів та намагається спростувати твердження відповідача-1 про те, що після 09.06.2016 мав місце факт вибуття будівлі ЗТП № 38, загальною площею 59 кв.м., що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 31 б з власності позивача, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач є власником спірного об`єкту нерухомості з 1995 року.

Проте, навіть за таких обставин, позивач не навів доводів з посиланням на вірогідні докази, щоб підтверджували факт вибуття спірної будівлі з власності ПрАТ "Закарпаттяобленерго" з 1995 року.

При тому, позивачем не взято до уваги ту обставину, що відповідач-1 не оспорює факт права власності ПрАТ "Закарпаттяобленерго" на будівлю ЗТП № 38, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 31 б, оскільки, такий об`єкт нерухомості ніколи не належав до майна спільної власності територіальних громад сіл, селиш, міст Закарпатської області.

В той час, Закарпатською обласною радою, як доказ було долучено до матеріалів справи копію рішення Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.12.1992 № 448 "Про комунальну власність області та програму її приватизації", згідно з яким майно Обласної клінічної лікарні передано з державної у комунальну власність Закарпатської обласної ради народних депутатів.

На підставі означеного вище рішення, 18.03.2004 Закарпатській обласній раді видано свідоцтво про право комунальної власності на комплекс об`єктів нерухомості "Обласна клінічна лікарня", що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Капушанська (1 Перемоги), 22-24.

Крім того, відповідно до схеми земельної ділянки загальною площею 2,7075 га, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська), 22-24 та на якій розташований майновий комплекс Обласна клінічна лікарня (станом на сьогоднішній день НКП "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" ЗОР), в межах вищевказаної ділянки знаходилася будівля Трансформаторної літ. "Т" (ситуативний план від 26.03.1991 міститься в матеріалах справи.

Відтак, вже в 1991 році об`єкт нерухомості Трансформаторна літ. "Т" був складовою частиною комплексу будівель та споруд клінічної лікарні, який з 23.12.1992 року належить до об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області.

Оскільки, відповідно до схеми земельної ділянки від 26.03.1991 та зведеного акту вартості будівель та споруд він 26.03.1991, Трансформаторна літ. "Т" була розташована в межах території лікарні та на земельній ділянці, якій присвоєно адресу: м. Ужгород, вул. Перемоги (Капушанська), 22-24, то за таких обставин, суд не вбачає за можливе дійти висновку, що будівля Трансформаторна літ. "Т" може бути одночасно й будівлею ТП-38 по вул. Льва Толстого, 31 б в місті Ужгород, яку згідно з наказом Міністерства енергетики та електрифікації України від 14.07.1995 № 123 було передано Державній акціонерній енергопостачальній компанії "Закарпаттяобленерго" (правонаступник ПрАТ "Закарпаттяобленерго").

Відповідно до схеми земельної ділянки загальною площею 2,9362 га (кадастровий номер № :02:001:0204), що розташована за адресою: вул. Капушанська (Перемоги), 22 та на якій розташований майновий комплекс НКП "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради, в межах вищевказаної ділянки знаходяться три будівлі ЗТП будівлі літ. "Е", "І", "Т" (витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, ситуативний план (схема) від 23.09.2012 містяться в матеріалах справи).

Інформація про будівлю Трансформаторної літ. "Т" згадується як складова частина майнового комплексу Обласна клінічна лікарня (згодом КНП "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака") в матеріалах інвентаризаційної справи № 3181, ситуативних планах, технічних паспортах, інших документах (датованих пізнішими датами), які містяться в матеріалах справи, що підтверджує той факт, що обласна рада не приймала жодних рішень щодо відчуження будівлі Трансформаторна літ. "Т".

В той час, відомості матеріалів технічної інвентаризації № 3181 відображені в актах поточних змін від 27.03.2004 та від вересня 2012 року свідчать лише про те, що будівлі літ. "М", "Н", "Т" у вказаний період не знаходилися на балансі Обласної клінічної лікарні, однак це ніяким не може заперечувати факт права власності Закарпатської обласної ради на зазначені будівлі.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Отже, з огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено беззаперечними засобами доказування перебування у власності чи на підставі іншого речового права Закарпатської обласної ради будівлі ЗТП № 38, що розташована за адресою: м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 31 б.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу, який ставив би під сумнів законність набуття права власності Закарпатською обласною радою на комплекс будівель та споруд НКП "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака".

Також, суд констатує той факт, що позивачем не доведено обставин вибуття спірного майна із його володіння, наявність майна у незаконному володінні відповідачів, відсутність у відповідачів правових підстав для володіння таким майном.

При цьому, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" (89412, Закарпатська обл., с. Оноківці, вул. Головна, буд. 57; ідентифікаційний код 00131529) до Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, площа Народна, буд. 4; ідентифікаційний код 25435963), Комунального некомерційного підприємства "Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака" Закарпатської обласної ради (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Капушанська, буд. 22; ідентифікаційний код 01992156) про витребування майна з незаконного володіння, скасування запису в реєстрі та припинення права власності - відмовити.

2. Судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 25.08.2021 (після виходу з відпустки)

Суддя Д.О. Баранов