ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30 серпня 2021 року м. ТернопільСправа № 921/285/21

Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В.

розглянув матеріали справи

за позовом Вишнівецької селищної ради

до відповідача ОСОБА_1

про: визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування; визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна; припинення права приватної власності на нерухоме майно; визнання права комунальної власності на нерухоме майно.

за участі представників сторін:

позивача: Стецюк-Кравчун І.Б., адвокат;

відповідача: Гудима Л.Р., адвокат.

Cуть справи:

До Господарського суду Тернопільської області поступила позовна заява Вишнівецької селищної ради до громадянина ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування; визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна; припинення права приватної власності на нерухоме майно; визнання права комунальної власності на нерухоме майно.

Ухвалою господарського суду від 01.06.2021 судом відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У підготовчому засіданні 04.08.2021 судом оголошувалася перерва до 30.08.2021.

25.08.2021 від відповідача до суду надійшло клопотання б/н від 19.08.2021 (вх. №6892) про закриття провадження у справі. В обґрунтування даного клопотання посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах №823/2042/16 від 04.09.2018, №910/6090/18 від 13.02.2019 та №757/1660/17-ц від 05.12.2018. Стверджує, що спір про скасування рішення, визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права комунальної власності на нерухоме майно є цивільно-правовим. Належним відповідачем у таких справах є особа, зареєстроване право на майно чи зареєстроване обтяження права, встановленого в інтересах якої оспорюється. Звертає увагу суду на те, що на час звернення із даним позовом власником нежитлового приміщення загальною площею 303,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , є фізична особа ОСОБА_1 .. Наведене вище, на переконання відповідача, свідчить про те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

26 серпня 2021 року уповноваженим представником відповідача, серед іншого, подано до суду відзив на позовну заяву б/н від 26.08.2021 (вх. №6966) та заяву про продовження строку для його подання, заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В підготовче засідання 30.08.2021 повноважний представник відповідача прибула та підтримала вищезазначені клопотання та заяви, з підстав викладених у них. Натомість, представник позивача щодо їх задоволення заперечила.

Оцінивши доводи та обґрунтування учасників даного спору, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Вирішення заяв та клопотань учасників справи здійснюється судом у підготовчому засіданні (п. 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України).

Даючи правову оцінку доводам відповідача щодо закриття провадження у справі суд зазначає, що за статтею 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція ) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття суд, встановлений законом включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Частинами 2-3 ст. 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 20 ГПК України встановлені особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено коло спорів, що розглядаються господарськими судами, та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках , зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (в тому числі землю), крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем. Також господарські суди розглядають справи у спорах щодо приватизації майна , крім спорів про приватизацію державного житлового фонду.

Згідно з ч. 1 ст. 30 Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" (надалі - Закон №2269-VIII ) спори щодо приватизації державного або комунального майна, крім спорів, які виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції адміністративних судів, вирішуються господарським судом у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, крім випадків, коли сторони погодили передачу таких спорів на вирішення міжнародному комерційному арбітражу відповідно до частини дванадцятої статті 26 цього Закону.

За змістом п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 2269-VІІІ приватизація державного або комунального майна (далі - приватизація) - платне відчуження майна, що перебуває у державній або комунальній власності, на користь фізичних та юридичних осіб, які відповідно до цього Закону можуть бути покупцями.

Вказана стаття містить і визначення припинення приватизації - рішення органу приватизації про припинення вчинення будь-яких дій, спрямованих на приватизацію (продаж) об`єкта приватизації (п. 23 ч. 1 ст. 1 Закону № 2269-VІІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 2269-XIIІ законодавство України про приватизацію складається з цього Закону, інших законодавчих актів. Ч. 5 цієї ж статті Закону також визначено, що приватизація (відчуження) майна, що перебуває у комунальній власності, здійснюється органами місцевого самоврядування відповідно до вимог цього Закону.

При цьому, як вже зазначалось вище, відчуження комунального майна може бути як на користь фізичних так і на користь юридичних осіб.

Спори щодо приватизації державного (або комунального) майна виникають у зв`язку з його відчуженням, зміною чи припиненням правомочностей держави на таке майно та виникненням відповідного обсягу прав у суб`єктів права приватної власності. За загальним правилом спори щодо приватизації державного майна належать до господарської юрисдикції незалежно від суб`єктного складу сторін спору щодо відчуження майна - як юридичних так і фізичних осіб.

Тож при визначенні юрисдикції цієї справи слід виходити з характеру та змісту спірних правовідносин, у межах яких і за захистом яких звернувся позивач.

Як вбачається із позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача у межах правовідносин щодо відчуження комунального майна, стверджуючи про незаконність такого відчуження, як проведеного всупереч нормативно передбаченої для відчуження такого майна процедури приватизації.

Спір про те, чи слід було Млинівецькій сільській раді відчужувати спірне майно виключно в межах приватизаційної процедури в розумінні Закону № 2269-ХІІІ, чи у цьому випадку була прийнятна також інша процедура відчуження, є спором щодо приватизації комунального майна.

Спосіб, який обрав позивач для захисту порушених прав, не змінює правової природи спору, який виник щодо порушення умов та процедури приватизації спірного майна. Адже в позовній заяві позивач посилається саме на недотримання визначеного Законом № 2269-ХІІІ порядку приватизації нежитлової будівлі комунальної власності - зерноскладу, загальною площею 303,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її викупу без проведення аукціону, як на підставу поданого позову для обґрунтування змісту стверджуваного позивачем порушення та забезпечення належного відновлення порушеного права.

Таким чином, з урахуванням характеру спірних правовідносин, а також наявності прямої вказівки закону на вид судочинства, у якому має розглядатись така категорія справ, суд прийшов до висновку, що спір у даній справі підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а участь фізичної особи у процедурі відчуження майна не змінює правової природи такого юридичного спору та не є підставою для вирішення його в порядку цивільного судочинства.

За даних обставин, в задоволенні клопотання відповідача б/н від 19.08.2021 (вх. №6892 від 25.08.2021) про закриття провадження у справі суд відмовляє.

Судом враховано, що аналогічна правова позиція викладена також у постановах Великої Палати Верховного Суду 12.05.2020 у справі №925/308/18 та від 12.03.2019 у справі № 903/456/18. Правовідносини у вказаних справах є подібними, адже також виникли у спорі щодо правомірності відчуження органом місцевого самоврядування комунального майна поза межами приватизаційної процедури в розумінні законів № 2163-ХІІ та № 2171-ХІІ.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

На думку суду, однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Слід також зазначити, що наведені відповідачем у клопотанні б/н від 19.08.2021 висновки Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16, від 13.02.2019 у справі №910/6090/18 та від 05.12.2018 у справі №757/1660/17-ц не є релевантними до правовідносин у даній справі та, відповідно, не можуть бути враховані судом при розгляді даного спору.

Щодо заяви представника відповідача від 26.08.2021 про продовження строку для подачі відзиву на позовну заяву, суд зазначає наступне.

В силу статті 113 Господарського процесуального кодексу України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Частиною 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України обумовлено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Положеннями ст. 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно ст.119 ГПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

У даній справі судом запропоновано відповідачам надати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення відповідної судової ухвали, тобто до 20.06.2021 (ухвала суду про відкриття провадження у справі вручена громадянину ОСОБА_1 04.06.2021). Незважаючи на це, у межах встановленого судом строку відповідач не лише не подав відзив на позов, а й не звернувся до суду із клопотанням про продовження цього строку.

В свою чергу, незалежно від існування поважних чи будь-яких інших причин, процесуальний закон, не наділяє суд повноваженнями продовжувати процесуальний строк за заявою учасника справи, що подана після його закінчення. З огляду на викладене, у задоволенні заяви відповідача з даного приводу суд відмовляє.

Окрім того, 26.08.2021 відповідач звернувся до суду з клопотанням б/н від 26.08.2021 (вх. №6969), згідно з яким просив відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про визнання поважними причин пропуску строку позовної давності і, як наслідок, відмовити у задоволенні позовної заяви. До вказаного клопотання долучено заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в порядку ст. 88 ГПК України.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Показання свідків є одним із засобів доказування.

Частиною 1 ст. 87 ГПК України визначено, що показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.

Показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка. У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень. Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків (ч. ч. 1-3 ст. 88 ГПК України).

Частиною 4 ст. 88 ГПК України визначено, що заява свідка має бути подана до суду у строк, встановлений для подання доказів.

Згідно з ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 80 ГПК України).

Разом із тим, 20.06.2021 у встановлений судом строк для подання відзиву ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням б/н від 22.06.2021 (вх. №5240) про відкладення підготовчого судового засідання, зазначивши при цьому, що має намір скористатись гарантованим Конституцією України правом на правову допомогу, зокрема, складання і написання ґрунтованого відзиву на позовну заяву, надання додаткових документів, встановлення необхідних фактів.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ч. 5 ст. 13 ГПК України).

Зважаючи на наведені вище обставини та приписи чинного процесуального законодавства, ухвалою від 23.06.2021, з метою забезпечення прав учасників справи подати визначені процесуальним законодавством заяви по суті справи та з процесуальних питань (при наявності), суд відклав підготовче засідання на 04.08.2021. З наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення за №488 про вручення поштового відправлення - ухвали від 23.06.2021 вбачається, що остання отримана адресатом 07.07.2021.

Частиною 1 ст. 42 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право: ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб тощо.

Поряд із цим, ч. 2 вказаної статті встановлений обов`язок учасників справи: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом , не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Однак, відповідач в порушення приписів чинного процесуального законодавства у встановлений законом строк ні відзиву на позов, ні доказів в обґрунтування своєї позиції не надав. Жодних відомостей про його намір подати суду заяву свідка, причини, з яких вказаний доказ не може бути подано у встановлений процесуальним законом строк не навів, як і не надав доказів на підтвердження вжиття ним усіх залежних від нього дій, спрямованих на отримання вказаного доказу та неможливості його своєчасного подання.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За даних обставин, заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , подані відповідачем в порядку ст. 88 ГПК України та долучені до клопотання б/н від 26.08.2021 (вх. №6969 від 26.08.2021), суд залишає без розгляду.

За змістом ч. 2 ст. 232 ГПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції, клопотання та заяви осіб, які беруть участь у справі, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, вирішуються судом шляхом постановлення ухвал.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 42, 46, 80, 88, 118, 119, 169, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні клопотання відповідача б/н від 19.08.2021 (вх. №6892 від 25.08.2021) про закриття провадження у справі - відмовити.

2. Відмовити громадянину ОСОБА_1 у задоволенні заяви від 26.08.2021 б/н (вх. №6967 від 26.08.2021) про продовження строку для подання відзиву на позовну заяву.

3.Відзив на позовну заяву від 26.08.2021 ( вх №6966 від 26.08.2021) та заяви свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 26.08.2021, подані відповідачем в порядку ст. 88 ГПК України залишити без розгляду.

4. Копію ухвали надіслати учасникам справи рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення поштового відправлення:

- Вишнівецькій селищній раді, вул. Грушевського, 6, смт. Вишнівець, Кременецький район, Тернопільська область, 47313;

- ОСОБА_1 , с. Дзвиняча, Кременецький район, Тернопільська область, 47313;

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та в частині відмови у продовженні процесуального строку може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції в порядку, передбаченому ст. ст.256, 257 ГПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб - адресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Повний текст виготовлено 31.08.2021.

Суддя О.В. Руденко