РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.09.2021Справа № 910/8192/21

Господарський суд міста Києва в складі: головуючого судді Бондаренко-Легких Г.П., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін справу №910/8192/21

За позовом Сільськогосподарського кооперативу "Мукомол" (вул. Суворова, буд. 2-Б, м. Кам`янка, Ізмаїльський район, Одеська область, 68643)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГАУМ" (Дарницький бульвар, буд. 8, оф. 169, м. Київ 151, 03151)

Про стягнення 119 600,00 грн

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Сільськогосподарський кооператив "Мукомол" звернувся до Господарського суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергаум" заборгованість за договором постачання нафтопродуктів № 897 від 22.02.2021 у розмірі 119600 грн.

Господарським судом міста Києва 20.04.2021 видано судовий наказ № 910/ 6032/21 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергаум" на користь Сільськогосподарського кооперативу "Мукомол" заборгованість за договором постачання нафтопродуктів № 897 від 22.02.2021 у розмірі 119600 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп, судові витрати у розмірі 227 (двісті двадцять сім) грн. 00 коп.

29.04.2021 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергаум" до канцелярії суду надійшла заява про скасування судового наказу №910/6032/21 від 20.04.2021, з дотриманням процесуального строку, встановленого частиною першою статті 157 Господарського процесуального кодексу України.

30.04.2021 Суд, за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу, ухвалив скасувати судовий наказ Господарського суду міста Києва № 910/6032/21 від 20.04.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергаум" на користь Сільськогосподарського кооперативу "Мукомол" заборгованість за договором постачання нафтопродуктів № 897 від 22.02.2021 у розмірі 119600, 00 грн та судових витрат у розмірі 227, 00 грн, та роз`яснити Сільськогосподарському кооперативу "Мукомол", що останній не позбавлений права звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

21.05.2021 Сільськогосподарський кооператив "Мукомол" звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергаум" про стягнення основної заборгованості за договором постачання нафтопродуктів № 897 від 22.02.2021 у розмірі 119 600, 00 грн.

27.05.2021 Суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи № 910/8192/21 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалу про відкриття провадження у справі від 27.05.2021 року позивач у справі отримав - 08.06.2021 року, а відповідач - 04.06.2021, про що в матеріалах справи містяться відповідні повідомлення про вручення поштової кореспонденції.

Відповідач відзив не подав, подану позивачем позовну заяву жодним чином не спростував, правами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані позивачем матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

I. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

22 лютого 2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енергаум» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мукомол» (покупець) було укладено договір № 897 на постачання нафтопродуктів (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язується у відповідності з замовленням передавати у власність покупця наступні нафтопродукти, далі по тексту «Товар»: бензин, А-92, бензин А-95, дизельне паливо.

Відповідно до п. 1.3. договору кількість, асортимент і ціна товару вказуються в накладних.

Пунктом 2.2. договору визначено, що номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки покупця й зазначається в розрахункових документах (рахунка-фактурах) та в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікаціями в розумінні ст. 266 ГК України та складають невід`ємну частину цього договору.

Відповідно до п. 3.4. договору на основі наданої покупцем заявки, постачальник до кінця робочого дня, наступного за днем надання заявки, оформляє і направляє покупцю рахунок-фактуру. Рахунок-фактура дійсний до сплати протягом 3 банківських днів, після його оформлення.

Відповідно до п.п. 4.2., 4.3. договору оплата покупцем вартості товару, може здійснюватись на умовах попередньої оплати вартості товару або фактичної оплати вартості поставленого товару. Порядок розрахунків вказується в додатковій угоді на отримання товару. У випадку погодження сторонами попередньої оплати за товар, покупець здійснює 100% передплату за товар шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на розрахунковий рахунок постачальника.

Пунктом 4.6. договору сторони визначили, що зобов`язання покупця щодо оплати товару виникають з моменту здійснення постачальником поставки товару згідно з п. 3.5. даного договору, а у випадку, коли сторони домовились про попередню оплату товару - з моменту виставлення постачальником рахунку-фактури.

Згідно з п. 3.5. договору постачальник забезпечує поставку товару протягом 5 (п`яти) робочих днів після отримання від покупця заявки за поставку товару.

Цей договір набирає чинності з дати його укладання та діє до 31.12.2021, а в частині розрахунків до їх повного проведення. Якщо жодна із сторін не заявить про розірвання договору, вважається автоматично пролонгованим на тих самих умовах. (п. 10.1 договору).

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач направив на адресу відповідача заявку від 22.02.2021 в якій просив виставити рахунок-фактуру на дизельне паливо.

Відповідач направив на електронну поштову адресу позивача рахунок на оплату № 298 від 22.02.2021 на загальну суму 221 520,00 грн з ПДВ. На підставі виставленого відповідачем рахунку позивач здійснив попередню оплату вартості товару в розмірі 184 600,00 грн з ПДВ, що складає 83,33 % від загальної вартості товару, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 23.02.2021.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про порушення відповідачем встановлених строків поставки, зокрема, відповідно до умов договору (п. 3.5 договору) відповідач повинен був поставити товар до 01.03.2021, проте своїх зобов`язань останній не виконав. У зв`язку з не поставкою та не поверненням коштів позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

II. Предмет позову.

Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати за непоставлений товар в розмірі 119 600,00 грн за договором № 897 постачання нафтопродуктів від 22.02.2021.

III. Доводи позивача у справі.

Так, згідно з доводами позивача викладеними в позовній заяві:

1. спірним договором сторони узгодили його істотні умови, зокрема: предмет, строк та ціну. Відповідач, на підставі умов договору, зобов`язався поставити позивачу товар на загальну суму 221 520,00 грн.

2. позивач вчасно і в повному обсязі виконував свої зобов`язання за договором, здійснивши попередню оплату за товар в розмірі 184 600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 23.02.2021.

3. обов`язком відповідача було поставити товар - паливо дизельне на загальну суму 221 520,00 грн на підставі п. 1.1. договору, проте відповідач товар не поставив, отриману попередню оплату не повернув, внаслідок чого позивач направив відповідачу лист, яким просив повернути попередню оплату в розмірі 184 600,00 грн.

4. Відповідач направив позивачу відповідь на його лист, в якому визнав заборгованість в розмірі 184 600,00 грн перед позивачем та просив затвердити графік погашення заборгованості, запропонований у листі.

5. На виконання запропонованого графіку погашення заборгованості відповідач в добровільному порядку сплатив на користь позивача 65 000,00 грн.

6. 26.03.2021 позивач направив відповідачу повідомлення про відмову від договору №897 постачання нафтопродуктів від 22.02.2021 та просив повернути здійснену ним попередню оплату в розмірі 119 600,00 грн.

7. Позивач звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу 20.04.2021 Господарським судом міста Києва у справі № 910/6032/21 було видано судовий наказ, проте відповідач, не погоджуючись з наказом, подав заяву про його скасування. Ухвалою від 30.04.2021 наказ було скасовано.

IV. Заперечення відповідача у справі.

1. Відповідач відзиву на позов не надав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами на подання заперечень щодо викладених обставин. Про відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином, а саме ухвалою від 27.05.2021, яка отримана відповідачем 04.06.2021, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення №965.

V. Оцінка судом доказів та висновки суду.

Причиною виникнення спору у справі стало питання щодо наявності та/або відсутності у відповідача обов`язку здійснити повернення попередньої оплати в розмірі 119 600,00 грн

Отже, на переконання суду, для вирішення справи по суті суду необхідно надати відповіді на наступні питання, що мають значення для вирішення спору:

- чи було здійснено попередню оплату позивачем відповідачу в розмірі 184 600,00 грн;

- чи був зобов`язаний відповідач поставити позивачу товар;

- чи відбулась затримка поставки позивачу товару.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Укладений між сторонами договір є договором поставки, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України (далі за текстом - ГК України), ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму; до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до частини 2 ст. 570 Цивільного кодексу України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно положень чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання позивачу оплаченого згідно платіжного доручення №4 від 23.02.2021 товару.

Таким чином, із реалізацією покупцем його права на повернення передоплати за договором, правочин, що витікає з цього договору, припиняється та виникає нове грошове зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №925/125/14.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Судом встановлено, що на виконання умов договору покупець здійснив попередню оплату за товар в розмірі 184 600,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 4 від 23.02.2021, проте постачальник, в свою чергу, товар покупцю не поставив, попередню оплату повернув частково в розмірі 65 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками з рахунку позивача, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 119 600,00 грн, з розрахунку (184 600,00 грн/попередня оплата/ - 65 000,00 грн/ частково повернуті кошти).

Крім того, в матеріалах справи міститься лист відповідача до позивача в якому відповідач просить затвердити графік погашення заборгованості, а відтак суд дійшов висновку, що відповідач, здійснюючи конклюдентні дії, визнає факт наявності заборгованості перед позивачем в розмірі 119 600,00 грн., а відтак відповідач зобов`язаний був повернути попередню оплату

Відповідно до вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача про стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 119 600,00 грн., а тому позовні вимоги про стягнення основного боргу підлягають задоволенню в розмірі 119 600,00 грн.

За приписами ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів" підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію такого стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, враховуючи вищевикладене, доводи позивача та відсутність спростування доводів позивача відповідачем, суд дійшов висновку, що наявні матеріали свідчать про те, що відповідач безпідставно не повернув попередню оплату в розмірі 119 600,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги Сільськогосподарського кооперативу "Мукомол" про стягнення 119 600,00 грн задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГАУМ" (Дарницький бульвар, буд. 8, оф. 169, м. Київ 151, 03151, ідентифікаційний код 43434826) на користь Сільськогосподарського кооперативу "Мукомол" (вул. Суворова, буд. 2-Б, м. Кам`янка, Ізмаїльський район, Одеська область, 68643, ідентифікаційний код 23869189) 119 600 (сто дев`ятнадцять тисяч шістсот) грн 00 коп основного боргу та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп судового збору.

3. Видати судовий наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких