УХВАЛА

27 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/1345/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" (далі - АТ "Дніпропетровськгаз", скаржник, відповідач)

на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 та

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021

у справі № 904/1345/20

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі- АТ "НАК "Нафтогаз України", позивач)

до АТ "Дніпропетровськгаз",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровськгаз збут",

про визнання недійсним правочину у вигляді заяви про припинення зобов`язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог від 06.12.2019 за № 490007.2-Сл-20086-12191219,

ВСТАНОВИВ:

АТ "Дніпропетровськгаз" 12.07.2021 (згідно з відбитком штампу вхідної кореспонденції Центрального апеляційного господарського суду) через Центральний апеляційний господарський суд звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить, зокрема скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №904/1345/20; направити справу до Господарського суду Дніпропетровської області для розгляду заяви АТ "Дніпропетровськгаз" про забезпечення доказів.

На електронну адресу Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 19.07.2021 надійшли заперечення АТ "НАК "Нафтогаз України" проти відкриття касаційного провадження у справі, які підписані ЕЦП.

Підпис ЕЦП перевірено і підтверджено протоколом створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису від 19.07.2021.

У відповідності до вищезазначених заперечень, АТ "НАК "Нафтогаз України" просить Суд відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі № 904/1345/20 та визнати дії АТ "Дніпропетровськгаз" зловживанням процесуальними правами.

Заперечення проти відкриття касаційного провадження мотивовані тим, що оскільки касаційне оскарження ухвали суду першої інстанції про повернення заяви про забезпечення доказів не передбачено пунктом 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), то у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 10.08.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 904/1345/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Бенедисюка І.М., Колос І.Б.

Розпорядженням заступника керівника апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 26.08.2021 № 29.3-02/2782 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 904/1345/20 у зв`язку з відпусткою судді Бенедисюка І.М.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 26.08.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 904/1345/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Булгакової І.В., Колос І.Б.

Дослідивши матеріали касаційної скарги, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021, яка залишена без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі № 904/1345/20, заяву директора з капітального будівництва АТ "Дніпропетровськгаз" Бойка Максима Олександровича про забезпечення доказів у справі № 904/1345/19 повернуто заявникові без розгляду.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки заява про забезпечення доказів у справі № 904/1345/20, подана від імені АТ "Дніпропетровськгаз" неуповноваженою особою, це є підставою для її повернення заявникові без розгляду на підставі частини четвертої статті 111 ГПК України.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення у даній справі є незаконними, необґрунтованими та такими, які винесені з порушенням норм процесуального права (статей 2, 4, 13, 56 ГПК України) в частині дотримання принципу змагальності сторін, доступу до правосуддя та сприяння судом учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ГПК України.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що директор з капітального будівництва Бойко М.О. є членом правління АТ "Дніпропетровськгаз", тобто здійснює колегіальне керівництво діяльністю АТ "Дніпропетровськгаз" та має повноваження на підписання документів.

Приписами статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Аналогічні положення закріплено і в частині першій статті 17 ГПК України за якими учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 111 ГПК України передбачено вимоги до форми та змісту заяви про забезпечення доказів.

Приписами частини другої та четвертої статті 111 ГПК України передбачено, що заява підписується заявником або його представником. До заяви, яка подана представником заявника, має бути додано документ, що підтверджує його повноваження. Суд, встановивши, що заяву про забезпечення доказів подано без додержання вимог цієї статті, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до частини п`ятої статті 44 ГПК України юридична особа набуває процесуальних прав та обов`язків у порядку, встановленому законом, і здійснює їх через свого представника.

Згідно з частиною першою статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Приписами частини третьої статті 56 ГПК України встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Відповідно до частини першої статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так й іншими особами, як представниками юридичної особи.

У порядку самопредставництва юридичну особу може представляти за посадою її керівник або інші особи, повноваження яких підтверджуються відповідно до частини третьої статті 56 ГПК України.

Аналіз наведених вище законодавчих положень дає підстави для висновку, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі № 908/592/19.

Водночас, частиною другою статті 60 Закону України "Про акціонерні товариства" передбачено, що, особа, яка здійснює повноваження одноосібного виконавчого органу, вправі без довіреності діяти від імені акціонерного товариства, в тому числі представляти його інтереси, вчиняти правочини від імені товариства, видавати накази та давати розпорядження, обов`язкові для виконання всіма працівниками товариства.

При цьому, з метою забезпечення державних органів достовірною інформацією створено Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр, Реєстр) (частина перша статті 7 Закону № 755-IV).

Обов`язковому відображенню (реєстрації) в Єдиному державному реєстрі, серед інших перелічених у цій статті відомостей, належать: відомості щодо керівників державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб та осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (частина третя статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань").

Статус документів та відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру, закріплений статтею 10 вказаного Закону, яка, зокрема, визначає, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не внесені до нього, вони не можуть бути використані у спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що заява АТ "Дніпропетровськгаз" про забезпечення доказів підписана директором з капітального будівництва Бойко М.О., однак до матеріалів заяви не додано доказів на підтвердження наявності у Бойко М.О. повноважень діяти від імені АТ "Дніпропетровськгаз".

При цьому судами встановлено, що згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, на момент розгляду заяви про забезпечення доказів, лише Вакуленко І.Є. має право діяти від імені АТ "Дніпропетровськгаз" в порядку самопредставництва без довіреності.

Верховний Суд констатує, що за обставин відсутності доказів щодо наявності повноважень на самопредставництво як в матеріалах справи так і не додання їх до зазначеної заяви, відсутність даних у реєстрі в суду відсутні підстави вважати, що заяву підписано уповноваженою особою.

Відтак висновок, що заява про забезпечення доказів у справі №904/1345/20, підписана від імені АТ "Дніпропетровськгаз" неуповноваженою особою і це є підставою для її повернення заявникові без розгляду узгоджується з нормами статті 111 ГПК України

Посилання скаржника у поданій касаційній скарзі про те, що директор з капітального будівництва Бойко М.О. є членом правління АТ "Дніпропетровськгаз", тобто здійснює колегіальне керівництво діяльністю АТ "Дніпропетровськгаз" та має повноваження на підписання документів не спростовує того, що на момент подання заяви про забезпечення доказів жодних доказів з яких би вбачалось, що директор з капітального будівництва Бойко М.О. має право відповідно до закону представляти АТ "Дніпропетровськгаз" у якості представника або в порядку самопредставництва у не було.

Відтак, наведені АТ "Дніпропетровськгаз" у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали та постанови, оскільки вони не доводять порушення або неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при розгляді питання щодо права на здійснення процесуального представництва юридичної особи в судах відповідно до закону.

Отже, правильне застосування судами попередніх інстанцій норм ГПК України під час прийняття оскаржуваної ухвали та постанови є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

За таких міркувань Суд приймає доводи АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо відсутності підстав для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає касаційну скаргу необґрунтованою та відмовляє у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі № 904/1345/20 на підставі частини другої статті 293 ГПК України, оскільки у даній справі правильне застосовування судами попередніх інстанцій норм процесуального права (статей 56, 58, 111 ГПК України) є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Розглянувши доводи АТ "НАК "Нафтогаз України" щодо застосування до скаржника заходів процесуального примусу, викладені у запереченнях проти відкриття касаційного провадження, враховуючи право учасника справи на оскарження судових рішень у апеляційному та касаційному порядку, колегія суддів наразі не вбачає підстав для визнання дій відповідача зловживанням процесуальними правами.

Керуючись статтями 174, 234, 235, частиною другою статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Дніпропетровськгаз" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.05.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №904/1345/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос