ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/652/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., при секретарі судового засідання Мельник В.Я., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАВНИЧІ ПОСЛУГИ» (, вул. Данила Галицького, буд. 5, кв. 1, м. Рівне, 33027)

до відповідача Фізичної особи-підприємця Дятлика Олександра Олексійовича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

про стягнення 47 166,95 грн..

Без повідомлення (виклику) сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПРАВНИЧІ ПОСЛУГИ» звернулось в Господарський суд Рівненської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Дятлика Олександра Олексійовича, в якому просить стягнути з останнього основний борг в сумі 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 1 422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 95 коп., три відсотки річних в сумі 744 (сімсот сорок чотири) грн. 00 коп..

Даний позов обгрунтовує наступним. Між Фізичною особою-підприємцем Дятликом Олександром Олексійовичем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАВНИЧІ ПОСЛУГИ» було укладено Договори про надання юридичних послуг, а саме: Договір за № 07/Ю/19-ДОО від 07.10.2019 року (вартість послуг за цим договором визначено у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.); Договір за № 01/02/20-ДОО від 10.02.2020 року (вартість послуг за цим договором визначено у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.). Всього на суму 60 000 (шістдесят тисяч) грн. 00 коп.. ФОП Дятлик О.О. оплатив частково отримані юридичні послуги, а саме: 24.04.2020 року на суму 7 000 грн. 00 коп.; 24.04.2020 року на суму 8 000 грн. 00 коп., всього на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп.. Основний борг становить 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп. Крім того, Позивачем нараховано інфляційні втрати в сумі 1 422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 95 коп. та три відсотки річних в сумі 744 (сімсот сорок чотири) грн. 00 коп. за період з 24.12.2020р. по 01.08.2021р.. Загальна сума позову становить 47 166,95 грн..

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 04.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позов не надав. До господарського суду повернулися ухвала суду від 04.08.21 року, яка направлялася на адресу відповідача - вул. Лісова, буд. 12, м. Сарни, Рівненська обл., 34500 з відміткою органу поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою".

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зробленого на запит суду, місцезнаходження Фізичної особи-підприємця Дятлика Олександра Олексійовича значиться: АДРЕСА_1 .

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Крім того пунктом сьомим статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином суд вважає, що відповідач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відтак, керуючись статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Між Фізичною особою-підприємцем Дятликом Олександром Олексійовичем, як Замовником та Товариством з обмеженою відповідальністю «ПРАВНИЧІ ПОСЛУГИ», як Виконавцем було укладено Договори про надання юридичних послуг, а саме: Договір за № 07/Ю/19-ДОО від 07.10.2019 року (вартість послуг за цим договором визначено у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.; Договір за № 01/02/20-ДОО від 10.02.2020 року (вартість послуг за цим договором визначено у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп..

За умовами вищевказаних Договорів Виконавець за дорученням Замовника зобов`язався надати Замовнику юридичні послуги, зазначені у п.2 договорів, а Замовник зобов`язався прийняти та оплатити такі послуги.

Відповідно до пунктів 5 Договорів вартість послуг визначається Виконавцем у акті приймання-передачі наданих юридичних послуг.

Факт надання юридичних послуг Позивачем підтверджується Актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 18 грудня 2020 року на суму 30 000,00 грн., Актом приймання-передачі наданих юридичних послуг від 15 січня 2021 року на суму 30 000,00 грн., які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками.

За умовами п. 5.1 Договорів, Замовник здійснює оплату послуг на підставі виставленого рахунку або після підписання акту приймання-передачі наданих юридичних послуг протягом п`яти календарних днів з моменту його підписання.

Однак, ФОП Дятлик О.О. оплатив отримані юридичні послуги частково, а саме: 24.04.2020 року на суму 7 000 грн. 00 коп.; 24.04.2020 року на суму 8 000 грн. 00 коп., всього на суму 15 000 (п`ятнадцять тисяч) грн. 00 коп..

Таким чином, сума заборгованості ФОП Дятлика О.О. перед ТОВ «ПРАВНИЧІ ПОСЛУГИ» становить 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп..

02.07.2021 року ТОВ «ПРАВНИЧІ ПОСЛУГИ» було надіслано для ФОП Дятлика О.О. цінний лист з описом та рекомендованим повідомленням про вручення, яким Позивач направив Відповідачу Претензію за №1 про сплату заборгованості. Відповіді на претензію Позивач не отримав.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України та ч. 1 ст. 509 ЦК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і не господарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України збов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 527 цього ж Кодексу боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

За приписами статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом Відповідач у встановлений Договором строк зобов`язання з оплати отриманих послуг перед Позивачем не виконав.

Відтак вимоги Позивача про стягнення з Відповідача основного боргу у сумі 45 000, 00 грн. грунтуються на договорі та законі, і, відповідно, є правомірними.

Відповідно до частини першої статті 222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законні інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі вказаної статті Позивачем на суму простроченого грошового зобов`язання нараховано інфляційні та три проценти річних у наступних розмірах:

по Акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 18.12.2020 року три проценти річних становить: 15 000 грн. 00 коп. * 3 % : 365 * 220 днів = 271 грн. 00 коп., інфляція за період з 24.12.2020 року (початок виникнення заборгованості) по 01.08.2021 року у сумі 607 грн. 85 коп.;

по Акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 15.01.2021 року три проценти річних становить: 30 000 грн. 00 коп. * 3 % : 365 * 192 дні = 473 грн. 00 коп., інфляція за період з 21.01.2021 року (початок виникнення заборгованості) по 01.08.2021 року у сумі 815 грн. 10 коп..

Суд, здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум 3% річних та інфляції за вищевказані періоди прийшов до висновку, що надані позивачем розрахунки є вірними.

Здійснивши перерахунок нарахованих позивачем сум інфляційних суд встановив, що за період з 24.12.2020 року по 01.08.2021 року останні становлять 969,22 грн., за період з 21.01.2021 року по 01.08.2021 року - 1528,57 грн., що є більшим за нараховане позивачем.

Однак, суд бере до уваги розрахунки зроблені позивачем, так як, відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) грн. 00 коп.. за період з 24.12.2020 р. по 01.08.2021 р., інфляційних втрат у розмірі 1 422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 95 коп.. за період з 01.01.2020 р. по 01.08.2021 р., є законними та обґрунтованими, Відповідачем не спростованими, підтвердженими матеріалами справи, а відповідно такими що підлягають до задоволення.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, враховуючи, що Позивач довів несвоєчасність виконання грошових зобов`язань зі сторони Відповідача згідно Договору №07/10/19-ДОО від 07.10.2019 року та Договору № 01/02/20-ДОО від 10.02.2020 року про надання юридичних послуг, а Відповідач вказаних обставин належними та достатніми доказами не спростував, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на Відповідача.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Дятлика Олександра Олексійовича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРАВНИЧІ ПОСЛУГИ» (, вул. Данила Галицького, буд. 5, кв. 1, м. Рівне, 33027 Україна, поточний рахунок НОМЕР_2 в АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ банку 14360570, код банку 333391)) основний борг в сумі 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні втрати в сумі 1 422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн. 95 коп., три відсотки річних в сумі 744 (сімсот сорок чотири) грн. 00 коп. та 2270 грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.