ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.08.2021 року м. Дніпро Справа № 904/2298/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Коваль Л.А., Кузнецов В.О., розглянувши без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021р. (суддя - Мілєва І.В., м. Дніпро) у справі № 904/2298/21

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя до Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Київ в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця", м. Дніпро

про стягнення 1 134,64 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021р. відмовлено у задоволенні позовних вимог. Витрати по сплаті судового збору покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог п. 134 Статуту залізниць України. Звернення з позовом до залізниці впродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями ст. 315 ГПК України. Позивач мав право звернутися до суду з даним позовом у строк до 28.12.2020р. включно, однак звернувся до суду 05.03.2021р., тобто поза межами вказаного строку. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

2. Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021р., позовні вимоги задовольнити повністю, судові витрати покласти на відповідача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Позивач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його необґрунтованим в частині застосування строку позовної давності та таким, що не відповідає положенням діючого законодавства, внаслідок чого воно підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх заперечень позивач, посилаючись на приписи Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 3275, зазначає, що Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом наступного змісту: "п. 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом міністрів України з метою запобігання поширенню короновірусної хвороби (COVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1290 цього Кодексу, продовжуються на строк дії карантину". В свою чергу, згідно Постанови КМУ № 1236 від 09.12.2020р. з урахуванням Постанови КМУ № 405 від 24.04.2021р. дію карантину на території України продовжено до 30.06.2021р. Таким чином, строки позовної давності, встановлені ст. ст. 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії карантину, а отже позивачем не пропущено строк позовної давності у даній справі.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить поновити строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021р. залишити без змін, витрати по сплаті судового збору покласти на скаржника.

Клопотання про поновлення строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач ухвалу суду апеляційної інстанції від 14.06.2021р. про відкриття апеляційного провадження у даній справі та встановлення строку для подання відзиву протягом десяти днів з дня отримання ухвали не отримував, а ознайомився із текстом ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка була оприлюднена 18.06.2021р. Враховуючи значний обсяг судових справ, які супроводжують представники відповідача, перебування останніх на лікарняних, а також короновірусну хворобу, через яку відповідач перебуває в стані простою, відповідач просить поновити строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Розглянувши клопотання відповідача про поновлення строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції, керуючись приписами ст. 119, 263 ГПК України, враховуючи, що наданий відзив відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, дійшов висновку про поновлення пропущеного процесуального строку подання відзиву на апеляційну скаргу, приймає відзив на апеляційну скаргу до розгляду і здійснює розгляд апеляційної скарги з урахуванням відзиву відповідача.

Так, відповідач вважає апеляційну скаргу безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що шестимісячний строк для звернення до суду з цим позовом розпочався з наступного дня за датою видачі вантажу, вказаною у відповідній залізничній накладній 51628592 з датою видачі 23.09.2019р. та спливає 24.12.2020р. Разом з тим, позивач звернуся до місцевого господарського суду з позовом 05.03.2021р., тобто після строку позовної давності.

Відповідач також звертає увагу, що поважними причинами пропуску строку позовної давності можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані дійсно з істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином, проте, в даній справі, карантин не є поважною причиною для пропуску строку позовної давності, оскільки у зв`язку з поширенням короновірусної хвороби відповідно до постанови КМУ № 211 від 11.03.2020р. всеукраїнський карантин було запроваджено з 12.03.2020р. по 22.05.2020р. Разом з тим, спірний вантаж було видано апелянту 23.09.2019р., тобто він мав достатньо часу для звернення до суду, як до впровадження карантину, так і після закінчення першого "жорсткого локдауну". Крім того, відповідач зазначає, що підприємство позивача в даній справі не припиняло роботу під час карантину та не запроваджувало карантинні заходи у вигляді неповного робочого тижня або стану простою. Таким чином, реалізація права апелянта на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежала виключно від нього самого. Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. А для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку. У даній справі, позивач як під час звернення до місцевого господарського суду, так і в апеляційній скарзі не наводить будь-яких інших обставин та не надає відповідних доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість вчасного звернення до суду з позовом.

З урахуванням наведених доводів, відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про застосування наслідків спливу строку позовної давності та відмову у позові.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.06.2021р. (головуючий суддя Вечірко І.О., судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.) відкрито апеляційне провадження у справі. Вирішено розгляд апеляційної скарги здійснювати без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

У зв`язку з перебуванням у відпустці судді Білецької Л.М. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 16.08.2021р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у даній справі, за результатом якої визначено наступний склад колегії суддів для розгляду цієї справи: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Верхогляд Т.А.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Верхогляд Т.А. на підставі розпорядження керівника апарату суду від 18.08.2021р. призначено проведення автоматичної зміни складу колегії суддів у даній справі, за результатом якої визначено наступний склад колегії суддів для розгляду цієї справи: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Кузнецов В.О., Коваль Л.А.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

27.07.2018р. між Приватним акціонерним товариством "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (постачальник) та Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (покупець) було укладено договір поставки № 1495 (надалі - договір).

Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність продукцію коксохімічного виробництва (далі - товар або продукція) відповідно до сортаменту, якості, строків, в об`ємі, по цінам та на умовах, визначених в специфікаціях до договору, які є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити на умовах договору. Витрати по перевезенню (з.д. тариф) товару від пункту відправлення до пункту призначення покладаються на постачальника, якщо інше не визначено специфікаціями (п. 1.1. договору).

Постачальник поставляє покупцю товар виробництва підприємств, які можуть виступати як вантажовідправники (виключно на вибір постачальника): ПрАТ "ДКХЗ"; ПрАТ "Запоріжкокс"; ПрАТ "АКХЗ"; ПрАТ "МК "Азовсталь" (п. 1.2. договору).

Ціна товару за одиницю та по позиціям вказується в специфікаціях до договору (п. 3.1. договору).

Вартість відвантаженого товару у специфікації визначається в національній валюті України з урахуванням податків та зборів, визначених діючим законодавством України. Оплата товару здійснюється в національній валюті України, по курсу НБУ на дату оплати. У випаду погашення простроченої заборгованості, постачальник зобов`язується протягом 2-х робочих днів відновити поставку товару на умовах, обумовлених сторонами в специфікації до договору, поставка по якій була призупинена постачальником (п. 3.5. договору).

30.08.2019р. сторони підписали специфікацію № 11 до договору (а. с. 24), в якій визначили товар, що підлягає поставці: найменування товару - горішок коксовий, на умовах поставки: СРТ - станція Запоріжжя-Ліве; вантажовідправником (виробником) відповідно до Специфікації виступає ПрАТ "АКХЗ".

Приватне акціонерне товариство "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" виставило Акціонерному товариству "Запорізький завод феросплавів" рахунок-фактуру № 92837012 від 18.09.2019р. (а. с. 17) на оплату горішку коксового марки ГК-2 фр. (10-25 мм) у кількості 138,530 т, на загальну суму 926 605,38 грн., ціна за 1 т без ПДВ 6 612,13 грн.

Платіжним дорученням № 339632 від 31.10.2019р. (а. с. 19) позивач сплатив Приватному акціонерному товариству "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" 935 244,83 грн. з призначенням платежу: "отрим. горішок коксовий ОК-2 фр. зг.дог. № 1495 від 27.07.2018, рах. № 92837012 від 18.09.2019".

На виконання умов договору поставки та специфікації № 11 від 30.08.2019р. ПрАТ "АКХЗ" на адресу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (вантажоодержувач) направлена партія горішку коксового у вологому стані у вагонах № 56448426, № 63379481, № 56857162 за залізничною накладною № 51628592 (а. с. 14).

Відповідно до накладної № 51628592 маса вантажу в вагоні № 63379481 - 48 480 кг, тара 23 520 кг.

Вагон № 63379481, який прибув по залізничній накладній № 51628592, виданий вантажоотримувачу - АТ "Запорізький завод феросплавів" зі складанням комерційного акту № 460005/1294 від 24.09.2019р.

Згідно з комерційним актом № 460005/1294 від 24.09.2019р. (а. с. 15) видача вантажу відбулась зі зважуванням на справних електронних вагонних вагах вантажоодержувача № 0120 огляд - перевірка 04.09.2019р. За документом значиться 3 вагона, загальна вага 138 530 кг, у вагоні № 63379481 значиться тара 23 520 кг, нетто 48 480 кг. Фактично виявилась вага: брутто 70 860 кг, тара з документа 23 520 кг, нетто 47 340 кг, що менше документа на 1 140 кг. У комерційному відношенні навантаження у вагоні шапкоподібне, вище рівня бортів 30 см. Вантаж маркований повздовжньою смугою вапном по всій довжині вагона, що відповідає перевізному документу. Праворуч порушене маркування, виїмки: над 1 люком довжиною 150 см, шириною 140 см, глибиною 40-50 см, над 2-5 люками довжиною 600 см, шириною 60-80 см, глибиною 20 см, над 6-7 люками довжиною 250 см, шириною 140-240 см, глибиною 40-50 см. Відсутній вантаж вміститися міг. В технічному відношенні вагон справний, бездверний, люки закриті, просипу вантажу немає. При повторному зважуванні дані не змінились.

Виявлення позивачем недостачі стало підставою для звернення до місцевого господарського суду з даним позовом.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Предметом спору у даній справі є стягнення із залізниці вартості недостачі горішку коксового 10-25 мм в розмірі 1 134,64 грн.

Відповідно до ст. 307 ГК України, положення якої кореспондуються із положеннями ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Перевізник відповідає за збереження вантажу, багажу, пошти з моменту прийняття їх до перевезення та до видачі одержувачеві, якщо не доведе, що втрата, нестача, псування або пошкодження вантажу, багажу, пошти сталися внаслідок обставин, яким перевізник не міг запобігти та усунення яких від нього не залежало.

Згідно зі ст. 129 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. № 457, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин:

а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах;

б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу;

в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу;

г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми.

Відповідно до ст. 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 2 ст. 924 ЦК України встановлено, що перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

За приписами ст. 110 Статуту залізниць України залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

Статтею 113 Статуту встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Матеріалами справи підтверджується, що вантаж (горішок коксовий) відправлений ПрАТ "АКХЗ" на адресу АТ "Запорізький завод феросплавів" (вантажоодержувач) у вагонах № 56448426, № 63379481, № 56857162 за залізничною накладною № 51628592.

Факт недостачі вантажу виявлений та зафіксований комерційним актом № 460005/1294 від 24.09.2019р.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі, сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто становить 2 % маси, зазначеної в перевізних документах, щодо вантажів рідких або зданих до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані.

Відповідно до складеного позивачем розрахунку відповідальна недостача вантажу (горішку коксового у вологому стані) з урахуванням природної втрати (2 %) та вартості 1 т. вантажу в розмірі 6 612,13 грн. (без ПДВ) становила у вагоні № 63379481 в розмірі 143 кг на суму 1 134,64 грн. (без ПДВ).

Згідно зі ст. 6 Статуту залізниць України вантажовідправник (відправник вантажу, вантажовласник) - зазначена у документі на перевезення вантажу (накладній) юридична чи фізична особа, яка довіряє вантаж залізниці для його перевезення.

Відповідно до ст. 115 Статуту залізниць України вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

Згідно зі ст. 130 Статуту залізниць України одержувач має право на пред`явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу, за умови пред`явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Вимогами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у разі порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б її право не було порушено (упущена вигода).

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 ст. 22, ст. 611, ч. 1 ст. 623 ЦК України). Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Позивачем у даному випадку доведена наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме протиправної поведінки відповідача, що виявилась у незбереженні вантажу, що перевозився у вагоні № 63379481, шкідливого результату такої поведінки (збитків) - недостачі оплаченого товару на загальну суму 1 134,64 грн. та наявності причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданими збитками.

При цьому, відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами, що недостача вантажу у вагоні № 63379481 сталась не з вини відповідача (відповідно до ч. 2 ст. 924 ЦК України та ст. 127 Статуту залізниць України) та з причин, що не залежали від нього (ст. 113 Статуту залізниць України).

Таким чином, позивачем до матеріалів справи надані докази, які мають бути подані одержувачем вантажу для підтвердження розміру заподіяних збитків.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Разом з тим, відповідач у відзиві на позовні вимоги просив суд застосувати позовну давність до позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 Цивільного кодексу України).

Позови до залізниць можуть бути подані у шестимісячний термін, який обчислюється відповідно до вимог п. 134 цього Статуту (ст. 136 Статуту залізниць України).

Претензії до залізниць можуть бути заявлені протягом шести місяців. Зазначені терміни обчислюються з дня видачі вантажу, багажу або вантажобагажу - для претензій про відшкодування за псування, пошкодження або недостачу вантажу, багажу та вантажобагажу (п. "а" ст. 134 Статуту залізниць України).

До пред`явлення перевізникові позову, що випливає з договору перевезення вантажу, можливим є пред`явлення йому претензії. Претензії можуть пред`являтися протягом шести місяців, а претензії щодо сплати штрафів і премій - протягом сорока п`яти днів. Перевізник розглядає заявлену претензію і повідомляє заявника про задоволення чи відхилення її протягом трьох місяців, а щодо претензії з перевезення у прямому змішаному сполученні - протягом шести місяців. Претензії щодо сплати штрафу або премії розглядаються протягом сорока п`яти днів. Якщо претензію відхилено або відповідь на неї не одержано в строк, зазначений у частині третій цієї статті, заявник має право звернутися до суду протягом шести місяців з дня одержання відповіді або закінчення строку, встановленого для відповіді (ч. ч. 1-4 ст. 315 ГК України).

Звернення з позовом до залізниці упродовж 6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, та 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію узгоджується з положеннями ст. 315 ГК України.

Докази звернення до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі вантажу в матеріалах справи відсутні.

Місцевий господарський суд зазначив, що відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією про відшкодування вартості нестачі спірного вантажу в даному випадку не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, в межах якого особа має право звернутися з позовом до суду, не може поглинатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. ст. 253 - 255 цього Кодексу (ч. 1 ст. 260 ЦК України).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України).

Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Місцевий господарський суд зазначив, що позивач дізнався про порушення свого права 24.09.2019р. (дата складання спірного комерційного акту), тому мав право звернутися до суду із даним позовом у строк до 28.12.2020р. включно (24.09.2019р. + 15 місяців (6 місяців після спливу 6-місячного строку, передбаченого для пред`явлення претензії, з урахуванням 3-місячного строку, передбаченого для надання відповіді на претензію), з урахуванням того, що останній день строку припадає на вихідний, святковий день), однак звернувся з позовом до суду 05.03.2021р., тобто поза межами вказаного строку.

Місцевий господарський суд дійшов до висновку, що позивачем пропущена позовна давність, про застосування якої заявлено відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що в силу приписів ст. 258 ЦК України строк позовної давності стосовно стягнення заборгованості в розмірі 1 134,64 грн. закінчився 28.12.2020р.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020р. "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020р. на всій території України було встановлено карантин, який наразі продовжено до 01.10.2021р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1236 від 09.12.2020 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами).

Отже, дія карантину триває і в даний час.

Згідно із Законом України № 540-IX від 30.03.2020р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020р., передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином, строк позовної давності в силу п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України продовжено на строк дії карантину.

З урахуванням викладеного, перебіг позовної давності, встановлений ст. 258 ЦК України, продовжено на строк дії карантину, тобто позивач, звернувшись до місцевого господарського суду 05.03.2021р. дотримався строку позовної давності та фактично подав позов у межах цього строку.

Оскільки позовна заява подана 05.03.2021р. без пропуску строку позовної давності, а тому заява відповідача про застосування позовної давності мала бути відхилена судом першої інстанції.

Відповідачем не доведено та не підтверджено, що позивач звернувся до суду із даним позовом поза межами строку позовної давності, а тому правові підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, на чому наполягає відповідач, відсутні.

Враховуючи вищенаведене, позов АТ "Запорізький завод феросплавів" підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України до основних засад (принципів) господарського судочинства віднесено змагальність сторін та диспозитивність.

За змістом ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд з огляду на положення ч. 1 ст. 86 цього Кодексу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом ч. ч. 1, 2, 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються я на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції допустив невірне застосування норм матеріального і процесуального права. В зв`язку з чим, оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає наведеним вимогам ст. 236 ГПК України.

Беручи до уваги встановлені вище обставини справи та зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача, наведеними в обґрунтування апеляційної скарги про безпідставність відмови у задоволенні позову.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: не з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на не з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги шляхом скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

3.5. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. ст. 129, 282 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" - задовольнити.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.04.2021р. у справі № 904/2298/21 - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" 1 134,64 грн. збитків, завданих нестачею вантажу, 2 270,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позову, 3 405,00 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Видачу наказу на виконання цієї постанови відповідно до ст. 327 ГПК України доручити Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя _________________ І.О. Вечірко

Суддя _________________ Л.А. Коваль

Суддя _________________ В.О. Кузнецов