ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2021 р. Справа №910/10481/20

м. Львів

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,

суддів: Бонк Т.Б.,

Матущака О.І.,

секретар судового засідання Лагутін В.Б.

явка учасників справи:

від позивача: Манукян М.А.

від відповідача-1: не з`явилися

від відповідача-2: Батьков В.В.

від третьої особи-1: Манукян М.А.

від третьої особи-2: не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» б/н від 08.04.2021

на рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2021, головуючий суддя Крупник Р.В., м. Львів, повний текст рішення складено 15.03.2021

за позовом приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України», м. Київ

за участю третьої особи-1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача дочірнього підприємства ПрАТ «НАК «Надра України «Західукргеологія», м. Львів

за участю третьої особи-2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державної служби геології та надр України (Держгеонадра), м. Київ,

до відповідача-1 приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Назаренко Катерини Валеріївни, м. Київ

до відповідача-2 товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрига-4», м. Львів

про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на нерухоме майно,

скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

зобов`язання провести державну реєстрацію зміни прав на нерухоме майно

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

05.10.2020 у Господарський суд м. Києва звернулось приватне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Надра України» (далі по тексту ПрАТ «НАК «Надра України») з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Назаренко Катерини Валеріївни та товариства з обмеженою відповідальністю «Квадрига-4» про:

1)визнання недійсним договору купівлі-продажу будівель та споруд №3574-425/19 від 14.11.2019, який укладений між НАК «Надра України» та ТОВ «Квадрига-4» за умовами якого позивач (продавець) передає, а відповідач-2 (покупець) приймає у власність та зобов`язується сплатити за них обумовлену даним договором грошову суму за 87/100 часток будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 4699,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 111, до складу якого входить: гуртожиток А-1, загальною площею 185,4 кв.м.; лабораторно-камеральний корпус А-4, загальною площею 3883,4 кв.м.

2)зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на вищезазначене нерухоме майно,

3)скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно,

4)зобов`язання провести державну реєстрацію зміни прав на нерухоме майно за позивачем.

На думку позивача, вказаний договір є таким, що укладений з недодержанням сторонами загальних вимог, необхідних для чинності правочину, а також за тяжких для позивача обставин та на вкрай невигідних умовах. Відтак, цей договір суперечить вимогам ст. ст. 203 та 233 ЦК України, оскільки:

1)договір від 14.11.2019 суперечить вимогам чинного законодавства України, оскільки при його укладенні та нотаріальному посвідченні були використані правовстановлюючі документи, які підтверджували право державної власності на відчужуване нерухоме майно, а не право власності позивача на це майно. Зокрема, на момент вчинення правочину відчужуване нерухоме майно належало на праві власності позивачу, згідно Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 07.11.2017, однак в договорі відсутні будь-які посилання на цей документ.

2)договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки зазначивши в ньому, що право власності належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності № ЛР0909 від 25.07.2008 сторонами та нотаріусом було допущено помилку в договорі в частині площі лабораторно-камерального корпусу, що відчужувався за оскаржуваним Договором. Зокрема, в свідоцтві про право власності площу цього корпусу вказано 3859,6 кв.м., в той час як в Договорі зазначено площу 3883,4 кв.м.

3)договір від 14.11.2019 укладено позивачем за наявності тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах. Тяжкі обставини, які стали причиною укладення спірного Договору полягали: 1) загрозі банкрутства та порушення досудової санації відносно балансоутримувача цього майна, дочірнього підприємства позивача ДП «Західукргеологія» (ухвала Господарського суду Львівської області від 11.09.2019 по справі №914/1195/19); 2) зміні керівника вищого органу управління Компанії Держгеонадр, який виконує функцію загальних зборів, та за поданням якого призначається та звільняється Голова правління позивача (Розпорядження КМУ від 06.11.2019, №1029-р.). Вкрай невигідні умови укладення спірного Договору полягали в: 1) низькій ціні реалізації нерухомого майна за вартістю за 1 кв.м. в 10 разів нижче ніж інше аналогічне майно в м. Львові; 2) збільшенні терміну оплати на 27 банківських днів, що призвело до відповідних фінансових втрат позивачем.

Правовими підставами позову зазначено ст. ст. 203, 215, 233 Цивільного кодексу України та ст. ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат».

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 27.07.2020 у справі №910/10481/20 (залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2020) позовну заяву ПрАТ «НАК «Надра України» передано за підсудністю до Господарського суду Львівської області. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.10.2020 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано наступним:

1. ПрАТ «НАК «Надра України» звертаючись з позовом про визнання недійсним договору від 14.11.2019 з підстав його невідповідності вимогам ст. ст. 54, 55 ЗУ «Про нотаріат», не вказало та не довело того, яким чином така невідповідність порушує права позивача.

2. позивачем не доведено належними та допустимими доказами як наявності тяжких обставин на момент укладення оскаржуваного договору, так і вкрай невигідних умов цього договору. А тому суд дійшов висновку, що обставини для визнання договору від 14.11.2019 недійсним на підставі ст. 233 ЦК України - відсутні.

3. з огляду на те, що інші позовні вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним оскаржуваного договору, то суд першої інстанції дійшов висновку, що такі також не підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати зазначене рішення та прийняти нове рішення, яким задоволити позов, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що:

1) висновок місцевого господарського суду про відповідність договору від 14.11.2019 вимогам ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат» є помилковим, оскільки в спірному договорі відсутні посилання на Витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності з 07.11.2017.

Апелянт вважає, що договір купівлі-продажу та рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49687281 від 14.11.2019 порушують вимоги ст. ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат», пп. 1.1., 1.2. п. 1 розділу ІІ глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусів України, що регулюється Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5.

2) висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для визнання договору недійсним на підставі ст. 233 ЦК України є теж помилковим, оскільки позивачем доведено, що загроза банкрутства та порушення досудової санації відносно дочірнього підприємства позивача ДП «Західукргеологія» (балансоутримувач спірного майна) є тяжкою обставиною, яка стала причиною укладення спірного договору, а також доведено, що укладення договору відбулося на вкрай невигідних умовах.

Узагальнені доводи та заперечення позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач погодився з висновками місцевого господарського суду, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення місцевого господарського суду без змін. Доводи відзиву на апеляційну скаргу аналогічні висновкам місцевого господарського суду, що викладені у оскаржуваному рішенні.

В судове засідання 01.09.2021 з`явилися представники позивача, відповідача 2 та третьої особи 1. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, хоча належним чином повідомлені про час, дату та місце слухання справи, а тому на підставі п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу без їх участі.

01.09.2021 на адресу суду від третьої особи 2 надійшло клопотання, у якому Державна служба геології та надр України погоджується з доводами апеляційної скарги ПрАТ «НАК «Надра України» та просить її задоволити, а рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 у справі № 910/10481/20 скасувати. Також у поданому клопотанні, третя особа 2 просить слухати справу без участі уповноваженого представника Державної служби геології та надр України.

Представник позивача та третьої особи 1 у судовому засіданні підтримала доводи викладені в апеляційній скарзі, просила її задоволити, рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити.

Представник відповідача 2 підтримав доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи і заперечення, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин вбачається, що 14.11.2019 між НАК «Надра України» (Продавець) та ТОВ «Квадрига-4» (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу будівель та споруд, який посвідчено приватним нотаріусом Назаренко К.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3574 (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 та п. 1.3 Договору, за цим Договором продавець передає, а покупець приймає у власність та зобов`язується сплатити за них обумовлену даним договором грошову суму за 87/100 часток будівель та споруд майнового комплексу, загальною площею 4 699,2 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 111, до складу якого входить: гуртожиток А-1, загальною площею 185,4 кв.м.; лабораторно-камеральний корпус А-4, загальною площею 3 883,4 кв.м. та зобов`язується сплатити за них обумовлену даним договором грошову суму. Зазначені нежитлові будівлі знаходяться на земельній ділянці площею 0,7107 га., кадастровий №0:04:005:0024, місцезнаходження: Львівська область, м. Львів, вул. Зелена, 111.

Вказані нежитлові будівлі належать продавцю на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності №ЛР0909, виданого 25.07.2008 Виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №747 від 18.07.2008, зареєстрованого у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19766647 від 04.08.2008 за реєстраційним №2737227 (п. 1.2 Договору).

Згідно п. 2.1 та п. 2.2 Договору, договірна ціна купівлі-продажу нежитлових будівель, за результатами проведення торгів (аукціону) в електронній формі (Протокол електронних аукціонних торгів (аукціонів) з продажу позиції №1/2-ND, що відбулися 08.11.2019) є остаточною і становить 16 170 580,80 грн., в т.ч. ПДВ 20%, що становить 2 695 096,80 грн. Покупець зобов`язується протягом 30 банківських днів, з дати підписання цього Договору, розрахуватися з продавцем шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на рахунок продавця.

Право власності на відчужувані нежитлові будівлі виникає у покупця за цим Договором з моменту його державної реєстрації, згідно ст. 334 ЦК України (п. 5.3 Договору).

Як встановлено судами на підставі виписок з особового рахунку позивача, оплата за купівлю нежитлових будівель згідно Договору надійшла від покупця наступними платежами: 12.12.2019 в розмірі 1 221 942,80 грн.; 13.12.2019 в розмірі 14 200 000,00 грн.; 26.12.2019 в розмірі 748 638,00 грн.

Відтак, 14.11.2019 між ПрАТ НАК «Надра України» (продавець) та ТОВ «Квадрига-4» (покупець) укладено договір купівлі-продажу будівель та споруд, який посвідчено приватним нотаріусом Назаренко К.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3574 (надалі - договір) (т. 1 а.с. 44-45).

Судом першої інстанції враховано, що перед укладенням договору, 16.10.2019 НАК «Надра України» направило Державній службі геології та надр України листа №874/2/01/10, в якому просило розглянути питання продажу майна, яке увійшло до статутного капіталу компанії та не використовується в господарській діяльності та прийняти відповідне рішення (т. 1 а.с. 78).

У додатку до листа №874/2/01/10 від 16.10.2019 НАК «Надра України» направило обгрунтування економічної доцільності правочинів в якому також зазначило, що по об`єктах, які пропонуються до реалізації річні витрати на утримання складають 1 310,9 тис. грн. Доходу від оренди окремих приміщень не достатньо для покриття загального обсягу витрат по об`єктах. Разом з тим, ймовірність подальшої оренди сумнівна, оскільки місцезнаходження більшості об`єктів не є привабливим для потенційних орендарів і технічний стан будівель з часом погіршується. Вкладення коштів в проведення ремонтів нерухомого майна, що не використовується, є економічно недоцільним.

Майно, яке пропонується до реалізації, включає в себе, зокрема майно за адресою м. Львів, вул. Зелена, 111. Обгрунтовуючи економічну доцільність реалізації вказаного майна, НАК «Надра України» зазначає, що будівля лабораторного корпусу тривалий час не використовується в виробничій діяльності підприємства, технічний стан - незадовільний. В оренді перебуває незначна частина першого поверху будівлі. Через аварійний стан будівлі потенційні орендарі на інші приміщення відсутні. Гуртожиток не використовується за призначенням, люди не проживають, перебуває в аварійному стані. Підприємство не має вільних коштів для проведення ремонту об`єктів, в використанні яких немає потреби.

18.10.2019 Державна служба геології та надр України прийняла Наказ №381 «Про вчинення НАК «Надра України» правочину щодо майна, переданого до її Статутного капіталу» згідно якого наказала реалізувати майно, яке передано до статутного капіталу НАК «Надра України», перелік якого наведений в додатку до цього наказу, шляхом його продажу на електронних аукціонах з використанням електронної торгової системи, за умови дотримання вимог чинного законодавства України. Серед переліку майна, яке є в додатку до Наказу №381 є майно, що знаходиться у м. Львові, по вул. Зелена, 111 (т.1 а.с. 210, 211)

На замовлення позивача, ТОВ «ВЕР-ТАС» здійснено оцінку гуртожитку літ. А-1, площею 185,4 кв.м. та лабораторно-камерального корпусу літ. А-4, площею 3883,4 кв.м., що розташовані за адресою м. Львів, вул. Зелена, 111 за результатами якої складено Звіт з незалежної оцінки майна ВЕР 7/5-1 від 14.08.2019. Згідно висновку ринкова вартість об`єкту оцінки без урахування ПДВ становить 12 477 300,00 грн. (т. 1 а.с. 85-119).

08.11.2019 відбулися електронні торги з реалізації спірного нерухомого майна. Як вбачається з Протоколу електронних аукціонних торгів (аукціонів) з продажу позиції №1/2-ND від 08.11.2019, стартова ціна продажу нерухомого майна становила 14 972 760,00 грн. в т.ч. ПДВ і в торгах взяли участь два учасники: ТОВ «Імперіалбуд Компані» та ТОВ «Квадрига-4». Переможцем торгів стало ТОВ «Квадрига-4», яке запропонувало ціну за майно в розмірі 16 170 580,80 грн. (т. 1 а.с. 124-127).

13.11.2019 відбулося засідання Правління НАК «Надра України» на якому погоджено істотні умови договору купівлі-продажу будівель у м. Львові по вул. Зелена, 111 та вирішено укласти Договір з ТОВ «Квадрига-4» і зобов`язати Голову правління Климовича Я.Я. підписати цей договір, що підтверджується витягом із Протоколу №35 від 13.11.2019 (т. 1 а.с. 212-213).

Вказані нежитлові будівлі належать продавцю на праві власності, на підставі свідоцтва про право власності №ЛР0909, виданого 25.07.2008. Виконавчим комітетом Львівської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №747 від 18.07.2008, зареєстрованого у Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19766647 від 04.08.2008 за реєстраційним №2737227 (п. 1.2 договору).

Предметом спору в даній справі є вимоги продавця за договором купівлі-продажу будівель та споруд, які спрямовані до покупця про визнання недійсним цього договору, а також до приватного нотаріуса, який посвідчував цей договір, про зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на майно, що було об`єктом продажу, та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно з відновлення подальшої реєстрації за позивачем.

Звертаючись з позовом про визнання договору недійсним як такого, що суперечить вимогам законодавства, на підставі загальних норм ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України, позивач повинен одночасно послатися на конкретну норму законодавства, якій цей договір не відповідає (яка була порушена в момент його укладення).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, яка відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

З позовної заяви вбачається, що позивач покликається на невідповідність оскаржуваного договору вимогам ст. ст. 54, 55 ЗУ «Про нотаріат», а також ст. 233 ЦК України.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є:

1) пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою;

2) наявність підстав для оспорення правочину;

3) встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.06.2020 у справі №910/12712/19, яка відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

У позовній заяві позивачем зазначено, що приватним нотаріусом Назаренко К.В. порушено вимоги ст.ст.54, 55 Закону України «Про нотаріат», оскільки:

1) при його укладенні та нотаріальному посвідченні були використані правовстановлюючі документи, які підтверджували право державної власності на відчужуване нерухоме майно (свідоцтво про право власності № ЛР0909 від 25.07.2008), а не право приватної власності позивача на це майно (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.11.2017);

2) зазначивши в ньому, що право власності належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності № ЛР0909 від 25.07.2008 сторонами та нотаріусом було допущено помилку в договорі в частині площі лабораторно-камерального корпусу, що відчужувався за оскаржуваним Договором. Зокрема, в свідоцтві про право власності площу цього корпусу вказано 3859,6 кв.м., в той час як в Договорі зазначено площу 3883,4 кв.м.

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

У cтатті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 45 Господарського процесуального кодексу України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

Оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги позивача, який в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.

Порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат».

Частиною першою статті 1 Закону встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Частиною другою статті 1 Закону передбачено, що вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу - його стороною. Основною ознакою сторін господарського процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом.

Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

Тобто нотаріус не може бути відповідачем у цьому спорі, де предметом позову є спір про право, зокрема позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу укладений між ПрАТ «НАК «Надра України» та ТОВ «Квадрига-4» та посвідчений приватним нотаріусом з підстав, на думку позивача, з порушення вимог ст.54, ст.55 Закону України «Про нотаріат».

Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 200/3452/17 та від 15.04.2021 у справі № 474/106/18, яка відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Згідно ст. 54 ЗУ «Про нотаріат» нотаріус при вчиненні нотаріальної дії перевіряє, чи відповідає зміст посвідчуваного ним правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Договори про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України «Про іпотеку», посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (ч. 1 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат»).

Як встановлено судом першої інстанції, що позивачем не заперечується той факт, що об`єкти нерухомого майна, які виступають предметом оскаржуваного договору перебувають не в державній власності, а в його приватній власності і як власник майна, він вправі ним розпоряджатися, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102889035 від 07.11.2017 (т. 1 а.с. 209).

Як вбачається з вказаного Витягу підставою виникнення в позивача права власності на нерухоме майно, яке виступає предметом оскаржуваного договору є Свідоцтво про право власності №ЛР0909 від 25.07.2008, лист Фонду ДМУ серія та номер 10-15-19790 від 20.10.2017, а також довідка НАК «Надра України» №1226/2/01/13 від 30.10.2017.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №102889035 від 07.11.2017 загальна площа лабораторно-камерального корпусу А-4 становить 3 883,4 кв.м. Відтак, зазначення в оскаржуваному договорі саме цієї площі, а не площі, яка вказана в Свідоцтві про право власності №ЛР0909 від 25.07.2008 (3859,6 кв.м.) (т. 1 а.с. 52) не свідчить про невідповідність договору вимогам ст. ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат» відповідно не порушуються прав позивача при посвіченні договору купівлі-продажу.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що ПрАТ НАК «Надра України», звертаючись з позовом про визнання недійсним договору з підстав його невідповідності вимогам ст. ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат», не вказало і не довело того, яким чином така невідповідність порушує права позивача.

Разом з тим, суд зазначає, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусів України регулюється Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5.

Відповідно до абз. 2 п.п. 1.2. п. 1 глави 2 зазначеного Порядку, у разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.

З огляду на викладене спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що договір купівлі-продажу та рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень порушують вимоги ст. ст. 54, 55 Закону України «Про нотаріат» та пп. 1.1., 1.2. п. 1 розділу ІІ глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусів України.

Самі по собі дії осіб, зокрема, щодо вчинення правочинів, навіть якщо вони здаються іншим особам неправомірними, не можуть бути оспорені в суді, допоки ці особи не доведуть, що такі дії порушують їх права.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17, яка відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Ознаками правочину, що підпадає під дію ст. 233 ЦК України, є вчинення особою правочину на вкрай невигідних для себе умовах (зокрема, реалізації за низьку оплату майна, що має значну цінність), під впливом тяжкої для неї обставини (наприклад, під загрозою банкрутства) і добровільно, тобто особа усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. Доведення того, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено або було б вчинено на інших умовах, покладається на позивача.

При цьому, тяжка обставина і вкрай невигідні умови є оцінювальними категоріями і мають визначатися судом з урахуванням всіх обставин справи. Особа, яка оскаржує правочин, повинна довести, що за відсутності тяжких обставин вона взагалі або на зазначених умовах не уклала б такий правочин.

Для кваліфікації правочину за ст. 233 ЦК України необхідна обов`язкова наявність двох умов у сукупності: тяжких обставин і вкрай невигідні умови вчинення правочину. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин). Всі ці умови повинна довести особа, яка звертається з позовом про визнання правочину недійсним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.08.2019 у справі №910/10721/18, яка відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України врахована апеляційним господарським судом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Обгрунтовуючи наявність тяжких обставин при укладенні оспорюваного Договору, позивач покликається на те, що такою обставиною була зміна керівника вищого органу управління Компанії Держгеонадр, за поданням котрого призначається та звільняється Голова правління позивача, що підверджується Розпорядженням КМУ від 06.11.2019р. А отже, звідси і ризик звільнення та зміни Голови правління позивача у зв`язку з новопризначеним головою Держгеонадр.

Вказане твердження позивача суд оцінює критично та не вважає його тяжкою обставиною в розумінні вимог ст. 233 ЦК України. Так, зміна керівництва як органу управляння позивача, так і органу управління його засновника, є звичним явищем в діяльності вказаних осіб і така зміна жодним чином не свідчить про наявність тяжких обставин.

Крім цього, обгрунтовуючи тяжкі обставини, позивач покликається на загрозу банкрутства та порушення досудової санації відносно балансоутримувача цього майна, дочірнього підприємства позивача ДП «Західукргеологія», що підтверджується ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.09.2019р. по справі №914/1195/19.

На думку суду, відповідні доводи позивача теж не свідчать про наявність тяжких обставин на момент укладення оскаржуваного Договору, з огляду на те, що:

1) Позивач, згідно п.11 Статуту НАК «Надра України» не відповідає за зобов`язаннями дочірніх підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі котрих Компанія володіє корпоративними правами. Відтак, враховуючи це, загроза банкрутства третьої особи жодним чином не впливала на майновий стан та зобов`язання позивача та не робила його становище тяжким. Те, що позивач добровільно погодився погасити заборгованість свого дочірнього підприємства перед його контрагентами не свідчить, що для нього настала тяжка обставина, як підстава для визнання правочину недійсним за ст. 233 ЦК України, оскільки із змісту вказаної статті випливає, що тяжка обставина повинна існувати незалежно від волі особи.

2) Позивачем також не доведено обставин того, що загроза банкрутства ДП «Західукргеологія» була підставою для укладення спірного Договору.

Зокрема, як встановлено судом першої інстанції, процедура відчуження спірного нерухомого майна розпочалася ще задовго до постановлення Господарським судом Львівської області ухвали від 11.09.2019 по справі №914/1195/19. Вказане підтверджується як листом ДП «Західукргеологія» №01-1271/13 від 12.07.2018, так і листом позивача №874/2/01/10 від 16.10.2019, в якому він зазначає, що впродовж 15 років дочірні підприємства НАК «Надра України» звертаються до останнього з проханням розглянути питання щодо реалізації майна, яке не використовується в процесі ведення господарської діяльності та на утримання якого витрачаються значні кошти. І на виконання рішення спільної наради керівництва Компанії та її дочірніх підприємств від 16.05.2018, останніми проведена робота по підготовці переліку майна, яке підлягає списанню або може бути реалізоване.

Крім цього, як вбачається з додатку до листа №874/2/01/10 від 16.10.2019, обгрунтовуючи економічну доцільність реалізації спірного нерухомого майна, НАК «Надра України» жодним чином не зазначає, що така реалізація спричинена уникненням можливості банкрутства ДП «Західукргеологія». При обгрунтуванні позивач зазначає лише, що будівля лабораторного корпусу тривалий час не використовується у виробничій діяльності підприємства, технічний стан - незадовільний. В оренді перебуває незначна частина першого поверху будівлі. Через аварійний стан будівлі потенційні орендарі на інші приміщення відсутні. Гуртожиток перебуває в аварійному стані, не використовується за призначенням, підприємство не має вільних коштів для проведення ремонту об`єктів, в використанні яких немає потреби.

Відповідно до абз. 2 п.11 Статуту ПрАТ НАК «Надра України» компанія не відповідає за зобов`язаннями дочірніх підприємств та господарських товариств, у статутному капіталі яких Компанія володіє корпоративними правами.

Судом з`ясовано, що продаж спірного майна за договором, який є предметом оскарження у даній справі, здійснювався у межах виконання плану санації дочірнього підприємства «Національної акціонерної компанії «Надра України» «Західукргеологія» до відкриття провадження у справі про банкрутство, відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 11.09.2019 у справі №914/1195/19, що підтверджується листом ДП «Західукргеологія» №01-1271/13 від 12.07.2018 та листом НАК «Надра України» №874/2/01/10 від 16.10.2019, в якому зазначено, що впродовж 15 років дочірні підприємства звертаються до компанії з проханням розглянути питання щодо реалізації майна, яке не використовується в процесі ведення господарської діяльності та на утримання якого витрачаються значні кошти.

З огляду на викладене спростовуються доводи апелянта про те, що загроза банкрутства та порушення досудової санації відносно дочірнього підприємства позивача ДП «Західукргеологія» (балансоутримувач спірного майна) є тяжкою обставиною, яка стала причиною укладення спірного договору,

За таких умов, позивачем в процесі розгляду справи не доведено як наявності тяжких обставин, так і те, що підставою для укладення оскаржуваного Договору було усунення цих обставин (відвернення загрози банкрутства ДП «Західукргеологія»).

Обгрунтовуючи вкрай невигідні умови укладеного Договору, НАК «Надра України» покликається на низьку ціну реалізації нерухомого майна за вартістю за 1 кв.м. в 10 разів нижче ніж інше аналогічне майно в м. Львові (що об`єкти нерухомості були реалізовані за ціною, яка вища від оціночної на 1 197 820,80 грн. (16 170 580,80 грн. (ціна реалізації) 14 972 760,00 грн. (стартова ціна продажу майна), та збільшення терміну оплати на 27 банківських днів, що призвело до відповідних фінансових втрат позивачем.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, низьку ціну реалізації нерухомого майна позивач доводить:-рецензією на Копію звіту з незалежної оцінки майна ТОВ «ВЕР-ТАС» 7/5-1 від 22.07.2020 з якої вбачається, що звіт про оцінку спірного нерухомого майна класифікується як такий, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним та непрофесійним і не може бути використаний;

- листом ФДМУ №10-59-21471 від 21.10.2020р. в якому зазначено, що наказом від 18.08.2020 №1388 Фонд анулював сертифікат суб`єкта оціночної діяльності від 26.04.2019 №331/19, виданий суб`єкту оціночної діяльності ТОВ «ВЕР-ТАС»;

- Висновком від 30.04.2020 про вартість іншої будівлі, 7-ми поверхової, загальною площею 8273,8 кв.м., яка розташована в м. Львові на пл. Міцкевича, 8.

Оцінюючи вказані докази, апеляцйний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ці докази є неналежними та такими, що не доводять вкрай невигідних умов реалізації спірного нерухомого майна. Зокрема, лист ФДМУ №10-59-21471 від 21.10.2020 та Рецензія на звіт від 22.07.2020 підтверджують лише те, що звіт про оцінку нерухомого майна не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна. Однак факт неправильності складення звіту, сам по собі, не породжує вкрай невигідних умов вчинення правочину. Такі умови можуть виникнути, якщо визначена у звіті ціна є вкрай заниженою по відношенню до дійсної ринкової вартості об`єктів нерухомого майна. Водночас лист ФДМУ №10-59-21471 від 21.10.2020 та Рецензія від 22.07.2020 не доводять цих обставин.

Суд зазначає, що неналежність складення Звіту про оцінку спірного нерухомого майна не може слугувати підставою для визнання вкрай невигідних умов укладення правочину також через те, що об`єкти нерухомості були реалізовані за ціною, яка вища від оціночної на 1 197 820,80 грн.

Щодо Висновку від 30.04.2020, яким НАК «Надра України» доводить обставини реалізації приміщень у м. Львові по вул. Зелена, 111 за вкрай заниженою ціною, то він є неналежним та недопустимим доказом по справі, оскільки об`єктом цього звіту виступало не спірне нерухоме майно, а 7-ми поверхова будівля, загальною площею 8273,8 кв.м., яка розташована в центральній частині м. Львова на пл. Міцкевича, 8, є пам`яткою архітектури і об`єктом культурної спадщини. Тобто Висновок від 30.04.2020 складено щодо нерухомого майна, яке відрізняється від спірного як своїми характеристиками та технічним станом, так і місцезнаходженням. Вищезазначені характеристики впливають на визначення ціни об`єкту нерухомого майна.

Отже, судами встановлено, що позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, яка саме була реальна вартість об`єктів нерухомого майна у м. Львові по вул. Зелена, 111 станом на момент укладення оскаржуваного Договору для підтвердження обставин продажу об`єкту нерухомості за ціною, що в 10 разів є нижчою від дійсної ринкової вартості.

Не заслуговують на увагу твердження позивача, що вкрай невигідними умовами вчинення правочину було збільшення в Договорі терміну оплати за придбане майно на 27 банківських днів, що призвело до відповідних фінансових втрат позивачем. Так, позивачем до матеріалів справи не долучено жодних доказів, котрі б свідчили про спричинення позивачу втрат встановленням в Договорі 30-денного строку на оплату.

Крім цього, як вбачається з Витягу із протоколу №35 від 13.11.2019, засідання правління НАК «Надра України» визначаючи істотні умови договору купівлі-продажу, правління не визначило строк протягом котрого відповідач-2 повинен заплатити кошти за придбане майно. З огляду на це, встановлення в договорі 30-денного строку на таку оплату не може вважатися вкрай невигідними умовами.

Підсумовуючи викладене, позивачем не доведено належними та допустимими доказами як наявності тяжких обставин на момент укладення оскаржуваного Договору, так і вкрай невигідних умов цього Договору. А тому обставини для визнання Договору від 14.11.2019 недійсним на підставі ст. 233 ЦК України відсутні, про що правильного висновку дійшов суд першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що обставини для визнання договору від 14.11.2019 недійсним на підставі ст. 233 ЦК України - відсутні.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

З огляду на наведене, аргументи, викладені відповідачем 2 у відзиві на апеляційну скаргу про заперечення доводів апеляційної скарги є такими, що відповідають встановленим обставинам по справі.

Апелянтом не спростовано наведених висновків суду першої інстанції, які тягли б за собою наслідки у вигляді скасування прийнятого судового рішення та не доведено неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені місцевим господарським судом обставин по справі та його правильні висновки, а тому апеляційна скарга приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» підлягає залишенню без задоволення, а рішення місцевого господарського суду - без змін.

Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1-3 статті 86 ГПК України (в редакції Закону №132-IX від 20.09.2019), суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи залишення апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд дійшов до висновку про покладення на апелянта судового збору в розмірі 12 612,00 грн., який сплачений згідно з платіжним дорученням за № 4890 від 30.03.2021.

Керуючись ст. ст. 236, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» б/н від 08.04.2021 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 03.03.2021 в справі №910/10481/20 - залишити без змін.

Судовий збір в розмірі 12 612,00 грн. покласти на апелянта.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя: Бойко С.М.

Судді: Бонк Т.Б.

Матущак О.І.

Повний текст постанови складено 03.09.2021