УХВАЛА

25 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/4114/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.

за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:

позивача - акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Лисенка В.О.,

відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс" - Туревського М.М.,

розглянув матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія)

на рішення господарського суду Харківської області від 16.03.2021 (головуючий суддя Суслова В.В.) та

постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 (головуючий суддя - Пушай В.І., судді Попков Д.О. і Стойка О.В.)

зі справи № 922/4114/20

за позовом Компанії

до товариства з обмеженою відповідальністю "Жилсервіс Плюс"

(далі - Товариство )

про стягнення 1 407 792,30 грн.

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Позов було подано про стягнення 1 026 571,77 грн. основного боргу, 248 260,28 грн. пені, 80 640,86 грн. - 3 % річних та 52 319,39 грн. "інфляційних втрат".

2. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням Товариством своїх зобов`язань за договором постачання природного газу від 10.10.2018 № 1547/18-ТЕ-32 (далі - Договір) у частині повної та своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Короткий зміст попередніх судових рішень

3. Рішенням господарського суду Харківської області від 16.03.2021, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021: позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у сумі 964 500 грн., пеню в сумі 248 260,28 грн., 3 % річних у сумі 80 640,86 грн., "інфляційні втрати" в сумі 52 319,39 грн. та судовий збір у сумі 20 185,80 грн.; у частині стягнення основного боргу в сумі 36 571,77 грн. відмовлено; в частині стягнення основного боргу в сумі 25 500 грн. закрито провадження у справі; розстрочено боржнику виконання рішення строком на 12 місяців шляхом погашення рівними частинами (остання оплата на суму 113 825,50 грн. до 28.02.2022).

4. Рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані таким: позивачем та матеріалами справи доведено порушення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повної та своєчасної оплати за спожитий природний газ, проте при здійсненні розрахунку позовних вимог не враховано проведення відповідачем 29.10.2020 та 30.10.2020 оплат на загальну суму 36 571,77 грн., що стало підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині; після відкриття провадження у справі відповідачем сплачено 25 500 грн. у рахунок погашення заборгованості за Договором, чим обумовлено закриття провадження в цій частині на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України); з огляду на фінансовий стан боржника, наявність обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення, ступінь вини відповідача у порушенні зобов`язання, цільове споживання поставленого газу та напрямок діяльності Товариства наявні підстави для розстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі до Верховного Суду Компанія просить скасувати постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 та рішення господарського суду Харківської області від 16.03.2021 у справі № 922/4114/20 у частині розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців згідно з графіком.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових актах застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/1820/19, від 18.02.2020 у справі №922/2191/19.

7. Відповідачем не було надано доказів наявності тих виключних обставин, які є підставою для розстрочення виконання рішення суду згідно із статтею 331 ГПК України.

Доводи іншого учасника справи

8. Товариство у відзиві на касаційну скаргу заперечує проти доводів викладених у ній, вважає їх необґрунтованими, а рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції такими, що прийняті з повним дотриманням норм матеріального і процесуального права з урахуванням висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду та просить залишити рішення господарського суду Харківської області від 16.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 без змін, а касаційну скаргу без задоволення.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ ПОПЕРЕДНІМИ СУДОВИМИ ІНСТАНЦІЯМИ

9. Компанією (постачальник) та Товариством (споживач), укладено Договір, відповідно до умов якого:

- постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору (пункт 1.1 у редакції додаткової угоди від 27.11.2018 № 4);

- природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню (пункт 1.2);

- оплата за газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 5.1, у редакції додаткової угоди від 27.11.2018 № 4);

- у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1., 5.6 цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (пункт 7.2 у редакції додаткової угоди від 27.11.2018 № 4).

10. На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 5 378 704,55 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи актами приймання - передачі природного газу.

11. Проте відповідачем розрахунки за поставлений природний газ проводилися несвоєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку з чим у відповідача наявна заборгованість у розмірі 1 026 571,77 грн., за прострочення сплати якої позивачем нараховано й заявлено до стягнення пеню, 3 % річних та "інфляційні втрати".

12. З наданих відповідачем доказів вбачається, що 29.10.2020 Товариство (ще до моменту звернення Компанії до суду з позовом у цій справі) перерахувало позивачу 16 571,77 грн., а 30.10.2020 - 20 000 грн. як оплату за постачання природного газу за Договором, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог щодо стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 36 571,77 грн. та є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

13. Після відкриття провадження у цій справі Товариством на виконання умов Договору сплачено позивачу суму боргу в сумі 25 500 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 25.01.2021 № 45, тому провадження у справі в цій частині підлягає закриттю на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України за відсутністю предмета спору.

14. Оскільки відповідачем не надано доказів сплати решти боргу за Договором у сумі 964 500 грн., наявність та розмір якого відповідач не заперечував, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

15. Розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача 3 % річних у сумі 80 640,86 грн., "інфляційних втрат" у сумі 52 319, 39 грн. та пені в сумі 248 260,28 грн. є обґрунтованим та арифметично вірним, тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

16. Від Товариства надійшло клопотання про розстрочення виконання рішення на 12 місяців, яке обґрунтовано таким:

- протягом багатьох останніх років він здійснює придбання природного газу для потреб дахових котельних багатоквартирних житлових будинків по пр. Науки, 45-Б та 45/3 у м. Харкові, власниками яких є всі власники квартир у цих будинках. Придбання газу здійснюється виключно на користь та в інтересах мешканців будинків. Товариство не отримує прибуток від "діяльності", пов`язаної із закупівлею природного газу для потреб опалення в будинку, а отримує виключно компенсацію (відшкодування) від власників квартир та нежитлових приміщень в будинку. Відшкодування таких витрат здійснюється із значним запізненням та не в повному обсязі;

- фінансовий стан Товариства не дозволяє погасити суму заборгованості за одним платежем. Згідно з фінансовою звітностю Товариства станом на 01.10.2020 у нього відсутній прибуток, а збиток (код рядка 2350) складає 595,8 тис. грн. Разом з цим відповідачем вживаються всі можливі заходи щодо погашення заборгованості за Договором, що підтверджується фактом часткового погашення боргу. При цьому відповідач вважає, що розстрочення сплати заборгованості є розумним способом дотримання балансу інтересів позивача та відповідача, оскільки у випадку надання розстрочки Товариство зможе реально погасити заборгованість, а Компанія отримає належні їй грошові кошти. В іншому випадку виконання рішення буде неможливим та призведе до арешту рахунку відповідача, зважаючи на те, що відповідач не здійснює іншої діяльності, окрім закупівлі газу з подальшої компенсацією від мешканців будинку (без отримання прибутку), а майно у відповідача, за рахунок якого можна виконати рішення суду, відсутнє;

- в ухвалі господарського суду Харківської області від 21.03.2019 у справі № 922/1785/18 встановлено, зокрема, що єдина "діяльність", яку здійснює Товариство, - це закупівля природного газу для потреб опалення, за яку воно не отримує прибутку, а отримує виключно компенсацію (відшкодування) від власників квартир та нежитлових приміщень фактично понесених витрат. Вказана ухвала набрала законної сили;

- у розгляді справи 520/8312/19 Харківський окружний адміністративний суд в рішенні від 12.11.2019 (яке набрало законної сили 05.03.2020) також вказав, що Товариство здійснює виключно закупівлю природного газу для потреб опалення та отримує компенсацію (без прибутку);

- вищевказаними рішеннями були встановлені обставини, які підтверджують неможливість сплати одночасно (одним платежем) всієї суми заборгованості;

- рішенням господарського суду Харківської області від 16.09.2019 у справі № 922/2191/19 (набрало законної сили 28.11.2019) Товариству було надано розстрочення виконання рішення щодо стягнення суми основного боргу у сумі 1 000 368,45 грн., пені у сумі 167 148,53 грн., 3% річних у сумі 56 022,34 грн., "інфляційних втрат" у сумі 137 372,33 грн. та судового збору в сумі 20 413,67 грн. (загальна сума 1 381 325,32 грн.) строком на 12 місяців. Суди апеляційної і касаційної інстанцій погодились з висновками суду першої інстанції.

17. Врахувавши наведені обставини та взявши до уваги фінансовий стан боржника, обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, те, що відповідач наявність обов`язку перед позивачем визнає та не ухиляється від сплати за поставлений природний газ, вживає заходів щодо погашення наявного боргу перед позивачем, а також те, що за спірним договором позивачем поставляється природний газ, який використовується відповідачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, отже, несвоєчасна сплата за природний газ обумовлена виключно надходженнями компенсацій від власників квартир та нежитлових приміщень, суди попередніх інстанцій дійшли висновку: заяву Товариства про розстрочення виконання рішення задовольнити та розстрочити боржнику виконання рішення суду в частині стягнення основного боргу в сумі 964 500 грн., пені в сумі 248 260,28 грн., 3% річних у сумі 80 640, 86 грн., "інфляційних втрат" у сумі 52 319,39 грн. та витрат зі сплати судового збору в сумі 20 185,80 грн. строком на 12 місяців шляхом погашення відповідними частинами.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

18. Частина шоста статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів":

- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

19. ГПК України:

частина четверта статті 236:

- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;

частина друга статті 287:

- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу;

пункт 5 частини першої статті 296:

- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

20. Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказаний правовий висновок викладеній у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правового висновку, викладеного у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі №3007/11(абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий).

Крім того, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі.

21. Звертаючись з касаційною скаргою та обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень зі справи, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник посилався на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваному судовому рішенні не застосували правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/1820/19, від 18.02.2020 у справі №922/2191/19 у подібних правовідносинах.

22. За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статті 331 ГПК України:

- за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (частина перша);

- заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (частина друга);

- підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (частина третя);

- вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (частина четверта);

- розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина п`ята).

Розстрочення означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом. При цьому слід мати на увазі, що розстрочка можлива при виконанні рішення, яке стосується предметів, що діляться (гроші, майно, не визначене індивідуальними ознаками; декілька індивідуально визначених речей тощо).

Питання про розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про розстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи та заперечення як позивача, так і відповідача.

23. Суди попередніх інстанцій з огляду на встановлені фактичні обставини справи, оцінивши надані докази та обставини справи в їх сукупності, врахувавши що вирішення питання щодо розстрочення виконання рішення перебуває в межах повноважень господарського суду дійшли висновку про наявність підстав, передбачених статтею 331 ГПК України, для розстрочення виконання рішення суду на 12 місяців рівними частинами.

Доводи касаційної скарги даних висновків не спростовують.

24. Відсутні підстави вважати, що висновки судів попередніх інстанцій в цій справі зроблені без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №910/1820/19, від 18.02.2020 у справі №922/2191/19, оскільки Верховний Суд у зазначених постановах зробив висновки щодо застосування статті 331 ГПК України саме у контексті спірних відносин у справах, що ним розглядалися та погодився з висновками місцевих та апеляційних господарських судів про можливість розстрочення виконання рішення суду.

25. Під час розгляду даної справи відсутні підстави для скасування та передачі справи на новий розгляд, передбачені пунктом 1 частини третьої статті 310 ГПК України, оскільки умовою для застосування пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Проте у цій справі № 922/4114/20 заявлені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України не знайшли підтвердження.

26. Крім того, доводи касаційної скарги переважно стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судом апеляційної інстанції, та переоцінки вже оцінених ним доказів у справі та зводяться до незгоди з відповідними обставинами і оцінкою, здійсненою судом апеляційної інстанції. Водночас касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

27. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

28. За наведених обставин згідно з частиною п`ятою статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення господарського суду Харківської області від 16.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 922/4114/20.

29. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Харківської області від 16.03.2021 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2021 у справі № 922/4114/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов