ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" вересня 2021 р.

м. Київ

Справа № 911/1414/21

Господарський суд Київської області у складі судді Черногуза А.Ф. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Омега Трейд" (02090, місто Київ, вул. Алма-Атинська, буд. 2/1, )

до Фізичної особи-підприємця Корнієнка Юрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

про стягнення боргу, 3% річних та втрат від інфляції

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява №30/04 від 30.04.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Омега Трейд" до Фізичної особи-підприємця Корнієнка Юрія Васильовича про стягнення 176739,20 грн боргу, 16967,74 грн 3% річних та 40287,37 грн втрат від інфляції.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач, зокрема зазначає, що ним на виконання умов Договору поставки, зокрема, поставлено відповідачу товару на загальну суму 242004,00 грн, водночас, відповідач оплатив поставлений товар лише частково, у зв`язку з чим, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 176739,20 грн. Крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем оплати товару, позивачем нараховано відповідачу 3% річних та трати від інфляції.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 19.05.2021вказану позовну заяву залишено без руху.

Позивачем, на виконання ухвали Господарського суду Київської області про залишення позовної заяви без руху 01.06.2021 подано заяву №28/05 від 28.05.2021 про усунення недоліків позовної заяви. Суд, перевіривши подані документи, встановив, що позивачем усунуто недоліки позовної заяви.

Разом з заявою про усунення недоліків позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій позивач просить суд стягнути з відповідача борг у розмірі 176739,20 грн, 15881,74 грн 3% річних та 37685,02 грн втрат від інфляції.

Згідно з ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до п. 1, 4 ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: ціну позову; категорію та складність справи.

Суд, зважаючи на те, що ціна поданого позову не є значною та спір у даних правовідносинах не підпадає під категорію складного, вирішив розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою від 17.06.2021 відкрито провадження у справі, визначено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін, встановлено строки для подання: відповідачу - відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали; позивачу - відповіді на відзив до 12.07.2021; відповідачу - заперечень до 19.07.2021.

Так, ухвалою від 17.06.2021 судом прийнято позовну заяву №30/04 від 30.04.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Омега Трейд" до Фізичної особи-підприємця Корнієнка Юрія Васильовича про стягнення боргу, 3% річних та втрат від інфляції до розгляду з урахуванням заяви №28/05 від 28.05.2021 про усунення недоліків та зменшення позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач у встановлений судом строк відзив на позов не подав, про причини неподання суд не повідомив.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом перевірено та встановлено, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Вказаний факт підтверджується конвертами з ухвалами, що повернуті Господарському суду Київської області №531 від 21.05.2021, № 764 від 18.06.2021 та з відмітками «не проживає» та «адресат відсутній» відповідно.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і яка повернута підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат належним чином повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17).

Оскільки, судом надсилались ухвали суду на адресу відповідача, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, усі вони розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Відтак, у зв`язку з наведеним, суд вважає за можливе розглядати дану справу за наявними документами, оскільки вважає, що сторонам було надано всі процесуальні можливості для реалізації наданих процесуальним законом прав.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Реалізація норми ст. 81 Господарського процесуального кодексу України щодо витребування господарським судом документів і матеріалів, необхідних для вирішення спору, безпосередньо залежить від суб`єктивної реалізації сторонами їх диспозитивного права витребовувати через суд докази.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви, через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що положеннями п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства визначено змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, господарський суд вважає, що судом, в межах наданих повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та вважає за можливе розглядати справу за наявними у справі документами.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

27.12.2016 між Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Омега Трейд" (далі - позивач, постачальник) та Фізичною особою-підприємцем Корнієнком Юрієм Васильовичем (далі -відповідач, покупець) укладено Договір поставки №27-12О від 27.12.2016 (далі - Договір), за яким в порядку та на умовах, визначених цим Договором, постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві кормові добавки (далі - товар), а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.2. - 1.3. Договору предметом поставки є товар. Детальне найменування, кількість, асортимент, ціна кожної партії товару вказується в рахунках-фактурах, видаткових накладних та/або специфікаціях, які є невід`ємною частиною Договору. Умови цього Договору викладені сторонами у відповідності до вимог міжнародних правил тлумачення торгівельних термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, що випливають із умов цього Договору.

Ціна за одиницю товару і загальна вартість кожної партії товару вказується у видаткових накладних рахунках-фактурах та/або специфікаціях до Договору. Загальна вартість товару за цим Договором визначається на підставі всіх видаткових накладних на товар протягом дії Договору. Покупець зобов`язаний протягом трьох робочих днів після отримання рахунку-фактури здійснити 100% попередню оплату товару шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника. В окремих випадках, за згодою сторін, оплата товару може здійснюватись покупцем з відстроченням платежу протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з дати поставки товару. Форма оплати: безготівкове перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника вказаний в даному Договорі. За згодою сторін може бути передбачена інша форма оплати відповідно до вимог чинного законодавства (п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.4. Договору).

Відповідно до п. 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. Договору товар, що є предметом поставки за цим договором, поставляється окремими партіями на підставі письмової або усної заявки покупця на поставку товару та видаткових накладних, складених постачальником на їх основі. Умови поставки товару: доставка товару здійснюється постачальником (у тому числі із залученням транспортної організації) вартість доставки входить у вартість товару. Постачальник оформлює передачу товару видатковою накладною, яка є достатнім доказом передачі товару за даним Договором. У видаткових накладних може не зазначатись як підстава відпуску товару даний Договір, але якщо поставка товару відбулась у період дії даного Договору - вона відбувається виключно на умовах цього Договору.

15.06.2018 сторонами укладено Специфікацію товару (Додаток №12 до Договору) за якою поставляється товар - Оксі-Ніл Ей Кью сухий, у кількості 1000 кг за ціною 242004,00 грн.

Також Специфікацією товару сторонами погоджено, що загальна вартість товару складає 242004,00 грн з урахуванням ПДВ - 40334,00 грн. Термін поставки товару, вказаного у цій специфікації складає 7 (сім) календарних днів. Оплата здійснюється покупцем - 20% від вартості товару - на умовах передоплати протягом трьох робочих днів після отримання рахунку-фактури; - 80% від вартості товару - на умовах відстрочення платежу протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару.

За змістом позовних вимог позивач стверджує, що відповідно до умов Договору позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 242004,00 грн, при цьому відповідачем сплачено за поставлений товар лише частково у розмірі 65264,80 грн, у зв`язку з чим, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 176739,20 грн, крім того, у зв`язку з простроченням відповідачем оплати товару, позивачем нараховано відповідачу 15881,74 грн 3% річних та 37685,02 грн втрат від інфляції.

Відповідач в свою чергу жодним чином не заперечив на заявлений позов, про причини не повідомив, хоча і був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки, а отже, правовідносини за ним регулюються Господарським кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Однією з підстав виникнення господарського зобов`язання згідно ст. 174 Господарського кодексу України, є господарський договір.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

За змістом положень ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Статтею 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Дана норма кореспондується зі ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 ст. 267 Господарського кодексу України строки поставки встановлюються сторонами в договорі з урахуванням необхідності ритмічного та безперебійного постачання товарів споживачам, якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем як доказ виконання умов Договору №27/12О від 27.12.2016, надано суду видаткову накладну на поставку товару №68 від 15.06.2018 на суму 242004,00 грн. Вказана видаткова накладна підписана сторонами та скріплена їх печатками.

Факт поставки товару не заперечується відповідачем.

Про належне виконання зобов`язань позивачем свідчить також відсутність скарг або заперечень відповідача щодо якості, відповідності, комплектності товару тощо.

Отже, видаткова накладна №68 від 15.06.2018 є підтвердженням поставки товару відповідачу на суму 242004,00 грн.

Разом з видатковою накладною, в матеріалах справи наявний рахунок на оплату №69 від 15.06.2015 на суму 242004,00 грн.

Водночас, як зазначалось судом вище, сторонами у Специфікації погоджено, що оплата здійснюється покупцем - 20% від вартості товару - на умовах передоплати протягом трьох робочих днів після отримання рахунку-фактури; - 80% від вартості товару - на умовах відстрочення платежу протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати поставки товару.

Отже, з наведеного вбачається, що зі спливом 30 календарних днів з моменту поставки товару, у відповідача виникає зустрічний обов`язок з повної оплати поставленого позивачем товару по видатковій накладній №68 від 15.06.2018. Оскільки товар поставлений відповідачу 15.06.2018, відповідач повинен був сплатити за поставлений товар до 16.07.2018 включно (30 календарних днів з моменту поставки, з урахуванням того, що 15.07.2018 є вихідним днем - неділя).

При цьому, з наявних в матеріалах справи банківських довідок вбачається, що відповідачем в погашення заборгованості за видатковою накладною №68 від 15.06.2018 в період з 01.04.2019 по 20.07.2020 оплачено позивачу 65264,80 грн з урахуванням попередніх боргів за поставлений товар (докази попередніх поставок товару наявні в матеріалах справи).

Відтак, з наведеного вбачається, що неоплаченою відповідачем залишилась сума боргу у розмірі 176739,20 грн (242004,00 - 65264,80).

Водночас, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідачем, під час розгляду даної справи судом, не було надано жодних доказів, які б спростовували твердження позивача щодо наявності заборгованості у відповідача за Договором поставки продукції.

Отже, відповідач попри те, що був належним чином повідомлений про розгляд даної справи судом, не вчинив жодних юридично значимих дій щодо подання до суду доказів, які б підтверджували відсутність заборгованості перед позивачем за вказаним Договором поставки та/або пояснень щодо неможливості подання таких доказів з причин, що не залежать від його волі.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне та обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Згідно з положеннями ст. 236 ГПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухваленні судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відтак, суд, спираючись та ті обставини, що в матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, ніж ті, що надані позивачем на підтвердження наявності у відповідача, заборгованості за Договором поставки №27-12О від 27.12.2016 у розмірі 176739,20 грн, розцінює докази позивача найбільш вірогідними, а також належними, допустимими та такими, що підтверджують факт заборгованості відповідача.

Отже, суд вважає позовні вимоги, про стягнення з відповідача 176739,20 вартості неоплаченого поставленого товару за Договором поставки продукції №27-12О від 27.12.2016 обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення 3% річних та втрат від інфляції.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст.ст. 251, 252 Цивільного кодексу України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Так, за неналежне виконання умов Договору позивачем в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано відповідачу 15881,74 грн 3% річних та 37685,02 грн втрат від інфляції.

Судом встановлено вище, що відповідач повинен був сплатити за поставлений згідно видаткової накладної №68 від 15.06.2018 товар до 16.07.2018, водночас останнім на сьогоднішній день досі повністю не оплачено вартість поставленого товару, а отже з боку відповідача має місце прострочення виконання зобов`язання, а відтак позивачем підставно нараховано відповідачу 3% річних та втрати від інфляції.

Судом перевірено розрахунки позивача щодо нарахування 3% річних та встановлено, що вони є арифметично вірними, а відтак сума 3% річних у розмірі 15881,74 грн підлягає підставному стягненню з відповідача.

Водночас, суд під час перевірки правильності нарахування втрат від інфляції встановив, що вони є більшими за нараховані позивачем, у зв`язку з неправильним застосуванням позивачем індексу інфляції, водночас, суд не може з власної ініціативи виходити за межі позовних вимог, а тому заявлена позивачем сума нарахованих інфляційних втрат підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі, а саме у розмірі 37685,02 грн.

Отже, на підставі викладеного суд доходить висновків про повне задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача 176739,20 грн боргу, 15881,74 грн 3% річних та 37685,02 грн втрат від інфляції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Сторони також звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд. Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядку ст. 81 Господарського процесуального кодексу України сторонами доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, судові витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача у розмірі 3454,59 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Корнієнка Юрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НВП Омега Трейд" (02090, місто Київ, вул. Алма-Атинська, буд. 2/1, ) 176739,20 грн боргу, 15881,74 грн 3% річних та 37685,02 грн втрат від інфляції, а також 3454,59 грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2021.

Суддя А.Ф. Черногуз