ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження у справі

01 вересня 2021 року м.Харків Справа № 913/583/21

Провадження №34/913/583/21

Суддя господарського суду Луганської області Іванов А.В., розглянувши матеріали позовної заяви у справі

за позовом Дочірнього підприємства «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств, м. Рубіжне Луганської області,

до Фізичної особи-підприємця Коломіщевої Віри Іванівни, м. Рубіжне Луганської області,

про повернення торгового місця та стягнення неустойки

В С Т А Н О В И В:

Суть спору: Дочірнього підприємства «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Коломіщевої Віри Іванівни, в якій просить звільнити торгове місце №11п площею 10 кв.м на території ринку, розташованого за адресою: 93000, м. Рубіжне Луганської області, вул. Визволителів, 94, що займає Фізична особа-підприємець Коломіщева Віра Іванівна, та повернути його Дочірньому підприємству «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств шляхом підписання акту прийому-передачі.

Також просить стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання торговельних місць №176 від 31.01.2018 в розмірі 14 350 грн. 40 коп. та неустойку в розмірі подвійної плати за користування торгівельним місцем в розмірі 28 700 грн. 80 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 31.01.2018 між ДП «Рубіжанський ринок» ЛОССТ та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання торговельних місць №176 від 31.01.2018, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу торгівельне місце (далі - торговельну площу) площею 10,00 кв. м. на території торгівельної площі ринку, що знаходиться за адресою: Луганська обл., м. Рубіжне, вул. Визволителів, 94, для встановлення тимчасової металевої споруди - кіоску, контейнеру, модуля, інших малих архітектурних форм (МАФ), як об`єкта торгівлі і організації торгівельного місця для торгівлі промисловими товарами, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався щомісячно сплачувати за надану торгівельну площу.

Як вказує позивач, відповідач прийняла у користування торговельне місце №11п площею 10 кв.м, встановила на ньому тимчасову металеву споруду (МАФ) та здійснювала торгівлю протягом 2018 року, однак не сплатила плату за користування, встановлену Договором.

Крім того, позивач зауважує, що після припинення Договору 31.12.2018 відповідач зобов`язана була звільнити торговельне місце №11п площею 10 кв.м та повернути його позивачу за актом приймання-передачі, проте відповідач не повернула вказане торговельне місце позивачу, продовжує ним користуватися та здійснювати торгівлю промисловими товарами.

Позивач наголошує, що відповідач з березня 2019 року припинила здійснювати оплату за користування торговельним місцем, в зв`язку з чим станом на 01.07.2021 сума заборгованості перед позивачем становить 14 350 грн. 40 коп., а неустойка за користування торговельним місцем за час прострочення його повернення складає 28 700 грн. 80 коп.

Вказане стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.08.2020 справу №913/583/20 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Дослідивши матеріали позовної заяви на предмет наявності правових підстав для прийняття її до провадження, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Зазначене право на звернення до суду може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Конституційний Суд України у рішенні від 12.06.2007 № 2-рп/2007 вказав, що необхідно відрізняти поняття "обмеження основоположних прав і свобод" від прийнятого у законотворчій практиці поняття "фіксація меж самої сутності прав і свобод" шляхом застосування юридичних способів (прийомів), визнаючи таку практику допустимою (абзац другий пункту 10 мотивувальної частини).

При цьому, як слідує зі змісту Рішення Конституційного Суду України від 25.12.1997 № 9-зп, не є порушенням права на судовий захист відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених не у відповідності до чинного законодавства.

В силу положень ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством, а у разі відсутності прямої вказівки закону застосовується принцип розмежування підвідомчості за суб`єктним складом.

За приписами ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Частиною 2 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує в якості відповідача - Фізичну особу-підприємця Коломіщеву Віру Іванівну.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ГК України суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.

Згідно з ч. 1 ст. 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 50 ЦК України передбачено, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Інформація про державну реєстрацію фізичних осіб - підприємців є відкритою.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» встановлено, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - це єдина державна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи.

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру (ст. 7 вказаного Закону).

На підставі відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань судом встановлено, що 31.03.2015 до реєстру було внесено запис №0006212 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Коломіщевої Віри Іванівни.

За змістом ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Однак, в подальшому 23.05.2019 до реєстру було внесено запис №0008018 про державну реєстрацію підприємницької діяльності Фізичної особи-підприємця Коломіщевої Віри Іванівни.

З матеріалів позовної заяви вбачається, Договір про надання торговельних місць №176 від 31.01.2018 укладено між ДП «Рубіжанський ринок» ЛОССТ та ОСОБА_1 саме як фізичною особою, оскільки вона в період з 31.03.2015 по 23.05.2019 не мала статусу суб`єкта підприємницької діяльності.

При цьому, сам позивач зазначає, що Договір про надання торговельних місць №176 від 31.01.2018 припинив свою дію 31.12.2018, тобто як на момент укладення вказаного Договору, так і під час його виконання та на момент припинення, ОСОБА_1 не була фізичною особою-підприємцем, оскільки набула цього статусу лише 23.05.2019 після проведення відповідної державної реєстрації.

Той факт, що наразі Коломіщева Віра Іванівна зареєстрована як фізична особа-підприємець ніяким чином не впливає на те, що вона виступала стороною даного Договору саме як фізична особа.

Таким чином, справа щодо спору, який виник при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочину, стороною якого є фізична особа, яка не була підприємцем, як на момент його укладення, так і протягом всього строку його дії, не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств до Фізичної особи-підприємця Коломіщевої Віри Іванівни про повернення торгового місця та стягнення неустойки на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК.

За приписами ч.ч. 3-4 ст. 175 ГПК України про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу. До ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, що надсилається заявникові, додаються позовні матеріали. Копія позовної заяви залишається в суді.

Положеннями ч. 6 ст. 175 ГПК України встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З огляду на викладене, суд роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевого загального суду.

Керуючись ст.ст. 175, 232 - 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Дочірнього підприємства «Рубіжанський ринок» Луганської обласної спілки споживчих товариств до Фізичної особи-підприємця Коломіщевої Віри Іванівни про повернення торгового місця та стягнення неустойки.

Додаток (тільки заявнику): на 53 аркушах, у т.ч. оригінал платіжного доручення №1231 від 20.08.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 01.09.2021 у відповідності до ст. 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А.В. Іванов