ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13.08.2021 Справа № 905/307/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Вовк М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський гідро-механічний завод"

до відповідача: Державного підприємства "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА"

про: стягнення заборгованості у розмірі 830400,00грн, пені у розмірі 149472,00грн, штрафу у розмірі 58128,00грн, 3% річних у розмірі 72415,43грн та інфляційних збитків у розмірі 169431,13грн

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: Шарова В.В. (адвокат, свідоцтво ДН №5691 від 24.12.2019, на підставі ордеру серії ДН №139454 від 23.04.2021);

від відповідача: Пустовгар А.О.(адвокат, свідоцтво ДН №5601 від 28.08.2019, на підставі довіреності №2 (01/11-65/8) від 07.04.2021)

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

17.02.2021, шляхом надіслання поштового відправлення, Товариство з обмеженою відповідальністю "Новгородський гідро-механічний завод" (далі - ТОВ"НГМЗ") звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Державного підприємства "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА" ( далі - ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА") про стягнення заборгованості у розмірі 830400,00грн, пені у розмірі 149472,00грн, штрафу у розмірі 58128,00грн, 3% річних у розмірі 72415,43грн та інфляційних збитків у розмірі 169431,13грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 07.06.2021, яка прийнята до розгляду ухвалою суду від 15.06.2021).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором на виконання послуг з ремонту гірничошахтного устаткування №06/12-3 від 06.12.2017 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 816283,20грн, що стало підставою для нарахування позивачем пені, штрафу, 3% річних та інфляційних збитків.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021 для розгляду даної справи визначена суддя Устимова А.М.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 23.02.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 02.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/307/21; справу вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 29.04.2021.

Ухвалою суду від 29.04.2021 відкладено підготовче засідання на 11.05.2021.

Ухвалою суду від 11.05.2021 відкладено підготовче засідання на 27.05.2021.

Ухвалою від 27.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження у справі №905/307/21 на тридцять днів та відкладено підготовче засідання на 15.06.2021.

Ухвалами від 15.06.2021 заяву представника ТОВ"НГМЗ" б/н від 07.06.2021 про зменшення позовних вимог в частині стягнення пені, яка одночасно є заявою про збільшення розміру позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних збитків, прийнято до розгляду, відкладено підготовче засідання на 29.06.2021; задоволено заяву представника ТОВ"НГМЗ" про повернення судового збору в сумі 9337,27грн.

Ухвалою від 29.06.2021 відкладено підготовче засідання на 15.07.2021.

Ухвалою від 15.07.2021 усне клопотання представника ТОВ"НГМЗ" про поновлення строку для подання доказів задоволено, поновлено пропущений строк та долучено до матеріалів справи: нотаріально посвідчені показання свідка Черкасова В.П., засвідчені копії паспорту, ідентифікаційного коду вказаної особи, витягу з ЄДРПОУ, закрито підготовче провадження у справі №905/307/21 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 13.08.2021 року о 09:00 год.

Представник позивача безпосередньо у судовому засіданні 13.08.2021 подав заяву, в якій визначив період нарахування пені у календарних датах: з 12.07.2018 по 12.01.2019, виходячи з змісту якої має місце саме визначення періоду, який первісно у кількості днів був визначений у заяві про зменшення позовних вимог. Представник відповідача обізнаний з текстом вказаної заяви, заперечень щодо прийняття її судом не висловив.

У судовому засіданні 13.08.2021 судом заслухано вступне слово представників сторін: позивача, який підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, поновити строк позовної давності щодо позовних вимог про стягнення штрафних санкцій з тієї підстави, що між сторонами у справі існували триваючи господарські відносини, які базувались на принципах співрозуміння та виконання взятих на себе зобов`язань, що спричинило зволікання позивача щодо звернення до суду з вимогами про стягнення штрафних санкцій; відповідача, який проти задоволення позовних вимог заперечив в повному обсязі, просив застосувати до вимог про стягнення штрафних санкцій строк позовної давності; здійснено дослідження доказів у справі, у тому числі проголошено зміст нотаріально засвідченої заяви свідка ОСОБА_1 у повному обсязі, та проведено судові дебати, під час яких уповноважені представники сторін підтвердили свої позиції, викладені у заявах по суті справи та оголошені у вступному слові.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція учасників процесу

ТОВ"НГМЗ" в обґрунтування заявлених вимог зазначило, що на виконання умов договору №06/12-3 від 06.12.2017 ним надані відповідачу послуги з ремонту гірничошахтного устаткування на суму 830400,00грн. 08.05.2018 позивач виставив відповідачу рахунок-фактуру №96 за «капітальний ремонт агрегату насосного СНД300/40.01.000 (інв. №18397)» в кількості 1 шт. Сторонами договору 11.06.2018 року підписано згідно договору: Акт прийому - передачі з ремонту, Акт прийому - передачі повернення вузлів та деталей, Акт виконаних робіт на суму 830400,00грн. Позивач вказує, що строк належної оплати за виконані роботи сплинув 08.06.2018, однак свої зобов`язання з оплати виконаних робіт ДП «ВК «Краснолиманська» не виконало, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість. Позивач 20.02.2020 звертався до відповідача з претензією вих. №157, в якій вимагав сплати суми заборгованості за прострочення оплати ремонтних робіт, яка залишилась без задоволення. Оскільки відповідач порушив умови укладеного договору в частині виконання взятого на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати за надані послуги в повному обсязі, це стало підставою для звернення з позовом до суду щодо стягнення основної заборгованості в сумі 830400,00грн, пені у розмірі 149472,00грн, штрафу у розмірі 58128,00грн, що нараховані згідно умов ч.2 ст.231 Господарського кодексу України, 3% річних у розмірі 72415,43грн та інфляційних збитків у розмірі 169431,13грн. Також позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду судові витрати у розмірі 19197,70грн, у вигляді сплаченого судового збору.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: договору на виконання послуг з ремонту гірничошахтною устаткування №06/12-3 від 06.12.2017, специфікації №3 від 11.06.2018, рахунку-фактури №96 від 08.05.2018, акту виконаних робіт від 11.06.2018, акту прийому-передачі з ремонту, акту прийому-передачі повернення вузлів та деталей не придатних до ремонту від 11.06.2018, дефектного акту на капітальний ремонт агрегата насосного СНД 300/40.01.000 (рем.18397) від 18.12.2017, калькуляційного розрахунку собівартості на капітальний ремонт агрегата насосного СНД 300/40.01.000 (рем. 18397), розрахунку прямих витрат на покупні матеріали на капітальний ремонт агрегата насосного СНД 300/40.01.000 (рем. 18397), акту звіряння взаємних розрахунків від 01.12.2020, претензії №157 від 20.02.2020 з доказами іі направлення відповідачу, Статуту підприємства, наказу та протоколу про призначення директора TOB «НГМЗ», також виписку з ЄДР юридичних осіб, ФОП та громадських формувань від 28.01.2021 ТОВ"НГМЗ".

Нормативно свої вимоги позивач обґрунтовує статтями 11, 509, 510, 525, 526, 530, 546, 610, 611,624, 631 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтями 20, 173, 174, 180, 193, 199, 216, 218, 222, 230, 231, 232 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статтями 4, 12, 20, 42, 162-164, 171, 176 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА" у відзиві на позовну заяву просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, вважає, що строк оплати за надані послуги не настав, оскільки позивачем не направлявся відповідачу рахунок-фактура №96 від 08.05.2018 на суму 830400,00грн, внаслідок чого позивачем безпідставно заявлено вимоги про стягнення заборгованості, пені, штрафу, 3% річних та інфляційних збитків. Крім того, відповідач у відзиві заявив клопотання про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій, у разі, якщо суд дійде висновку щодо доведеності позивачем факту виникнення обов`язку по сплаті основного боргу.

В якості правової підстави викладених заперечень відповідач посилається на ст.ст 13, 14, 74 ГПК України.

ТОВ"НГМЗ" у відповіді на відзив заперечило проти доводів, викладених відповідачем у відзиві, зазначивши, що за умовами договору ним 11.06.2018 повернуто з капітального ремонту устаткування відповідачу з наступними документами: акт виконаних робіт до договору; рахунок; акт прийому-передачі повернення вузлів та деталей не придатних до ремонту; акт прийому-передачі з ремонту; товарно-транспортна накладна, які в подальшому були узгоджені та підписані відповідачем і тому доводи останнього щодо відсутності рахунків на оплату виконаних робіт є безпідставними. Разом з тим, на переконання позивача, рахунок на оплату за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку, на думку позивача не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити отримані ним роботи. Позивач посилається на сплату відповідачем рахунків за надані послуги з ремонту обладнання згідно специфікацій №1 від 18.12.2017 та №2 від 13.02.2018 в рамках цього ж договору, повернення обладнання за якими здійснювалось аналогічним способом. Крім того, у своїй відповіді на відзив позивач посилається на звіряння розрахунків між позивачем та відповідачем від 01.12.2018, 01.12.2019, 01.12.2020, за якими відповідач фактично визнав факт наявності заборгованості. Позивач вважає доведеним та обґрунтованим виникнення зобов`язання відповідача по сплаті основного боргу з 08.05.2018, а тому, на його думку, у нього наявні підстави для розрахунку штрафних санкцій та нарахувань.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду належним чином засвідчені копії: актів звіряння взаємних розрахунків на 01.12.2018, 01.12.2019, 01.12.2020, акту виконаних робіт від 23.12.2017, акту прийому-передачі з ремонту від 29.12.2017, акту прийому-передачі повернення вузлів та деталей від 29.12.2017, рахунку-фактури №293 від 29.12.2017, специфікації №1 від 18.12.2017, платіжного доручення №1941 від 24.012018, товарно-транспортної накладної №240/1 від 29.12.2017, акту виконаних робіт від 13.02.2018, акту прийому-передачі з ремонту від 13.02.2018, акту прийому-передачі повернення вузлів та деталей від 13.02.2018, рахунку-фактури №14 від 24.01.2018, специфікації №2 від 13.02.2018 до договору №06/12-3 від 06.12.2017, товарно-транспортної накладної №19 від 13.02.2018, платіжних доручень №1942 від 24.01.2018 та №489 від 28.08.2018, товарно-транспортної накладної №99 від 11.06.2018, товарно-транспортної накладної №99/1 від 11.06.2018.

ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА" у запереченнях на відповідь на відзив заперечило проти доводів позивача, зазначивши, що господарські операції за специфікаціями №1 від 18.12.2017, №2 від 13.02.2018 не є предметом спору, за ними не існує спору у зв`язку з їх оплатою, а отже докази надані позивачем в цій частині не повинні прийматися судом до уваги. Відповідач зауважив, що ним у відзиві не вказано на відсутність господарсько-правових відносин на підставі специфікації №3 від 11.06.2018 до договору № 06/12-3 від 06.12.2017, мова йде саме про ненастання моменту зобов`язання відповідача по оплаті виконаних робіт. Момент надання позивачем та отримання відповідачем рахунку - фактури є обов`язковою умовою договору №06/12-3 від 06.12.2017, яка породжує виникнення обов`язку відповідача по оплаті робіт. Факт отримання означеного рахунку відповідач заперечує, належних доказів його направлення або вручення позивачем не надано.

ТОВ"НГМЗ" у письмових поясненнях заперечило проти доводів відповідача, зокрема, посилалось на передачу обладнання з ремонту відповідачу разом з оригіналами документів, а саме: акту виконаних робіт до договору, рахунку, акту прийому-передачі повернення вузлів та деталей не придатних до ремонту, акту прийому-передачі з ремонту, товарно-транспортної накладної, перевізником ФОП ОСОБА_1, який діяв на підставі договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом №1 від 01.07.2015. Окремо позивач зауважив, що у товарно- транспортній накладній №99 від 11.06.2018 наявний підпис посадової особи відповідача, що, на думку позивача, підтверджує факт прийняття обладнання з капітального ремонту разом з документами, які є обов`язковими при отриманні устаткування з капітального ремонту, всі в подальшому були узгоджені та підписані відповідачем, повернуті позивачу.

Крім того, у своїх поясненнях позивач зазначив, що первісно 08.05.2018 з електронної пошти позивача на електронну пошту представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить начальнику відділу постачання відповідача Бессарабової Лариси Миколаївни за попередньою домовленістю в телефонному режимі було надіслано сканкопію рахунку-фактури №96 від 08.05.2018 на суму 830400,00грн для виконання зобов`язань за умовами договору. Як наслідок, вказує, що рахунок-фактуру відповідач отримав як електронним способом 08.05.2018, так і особисто працівником ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА" 11.06.2018 при отриманні відремонтованого обладнання з капітального ремонту.

У своїх поясненнях, крім того, позивач посилається на п. 5.2. договору, відповідно до якого остаточні розрахунки за договором здійснюються в національній валюті за фактично надані послуги на підставі акту приймання з ремонту шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця після підписання такого акту. Відповідний акт підписаний відповідачем, а отже, на думку позивача, ним доведено та обґрунтовано виникнення зобов`язання відповідача по сплаті основного боргу з 08.05.2018.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду, окрім раніше наданих суду документів, скріншоти з електронної пошти позивача; належним чином засвідчені копії: договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом №1 від 01.07.2015.

Одночасно, у заяві про зменшення позовних вимог, яка подана до суду засобами поштового зв`язку 08.06.2021 та прийнята до розгляду судом ухвалою від 15.06.2021, позивач змінює позицію щодо моменту виникнення у відповідача зобов`язання по оплаті, вираховує строк прострочення виконання зобов`язання з 12.07.2018.

Також у вказаній заяві позивач просить поновити строк на звернення з вимогами про стягнення штрафних санкцій.

ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА" проти твердження позивача про отримання рахунку на оплату електронною поштою заперечило, оскільки вказана позивачем електронна пошта не має ніякого відношення до ДП «ВК «Краснолиманська», та якщо така адреса існує, то вона є приватною та відноситься до окремої особи. Корпоративна пошта відповідача після символу @ має ідентифікатор з ідентичними літерами та знаками, а саме: @krasnolimanskaya.com.ua. Також відповідач зауважив, що спірний договір не містить в собі умов, що сторони договору мають право листуватись за допомогою електронної пошти, так само як і не містить адрес електронної пошти сторін, які можуть бути використані.

На підтвердження зазначених обставин відповідач надав суду копію наказу ДП «ВК «Краснолиманська» від 18.11.2016 №1584 «Про введення електронної кореспонденції» з додатком.

Окрім того, 29.06.2021 ТОВ"НГМЗ" звернулось до суду з заявою, в якій просило прийняти до розгляду нотаріально посвідчену заяву свідка ОСОБА_1 , а також документів, що підтверджують особу та правовий статут останнього. Вимоги заяви судом задоволені з огляду на задоволення у підготовчому засіданні 15.07.2021 усного клопотання представника ТОВ"НГМЗ" про поновлення строку для подання доказів.

Виклад обставин справи, встановлених судом

06.12.2017 між ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА" (Замовник) та ТОВ"НГМЗ" (Виконавець) укладено договір на виконання послуг з ремонту гірничошахтного устаткування №06/12-3, відповідно до пункту 1.1 якого Виконавець приймає на себе обов`язки по виконанню послуг з ремонту гірничошахтного устаткування (складових частин) згідно з вимогами стандарту СОУ-10.1.00174071.003:2008, а Замовник зобов`язаний прийняти та оплатити виконані послуги у передбачений цим договором термін.

Згідно з пунктом 1.2 договору найменування, кількісні характеристики, ціна та вартість послуг визначаються в Додатку Специфікація, ціна розраховується у Додатку Калькуляція, які є складовою невід`ємною частиною договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання повноважними представниками обох Сторін і діє до 31.12.2018 року, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання зобов`язань по даному договору (пункт 9.1 договору).

Загальна вартість послуг за цим договором складається із сум, вказаних у Додатках, які є складовою та невід`ємною частиною договору (пункт 5.1. договору).

Згідно умов п.2.1 договору ремонт обладнання здійснюється на підприємстві Виконавця за адресою: Донецьк область, м.Торецьк, смт Новгородське, вул. Гобрусєва,12. Транспортування обладнання на підприємство Виконавця здійснюється транспортом Замовника, якщо інше не визначено у Специфікації.

Обладнання, яке підлягає ремонту, повинно бути передано Замовником та прийнято Виконавцем шляхом підписання сторонам акту здавання у ремонт гірничошахтного устаткування.(п.2.2). Акт здавання у ремонт гірничошахтного устаткування надається Замовником для підписання Виконавцю в день завезення обладнання на підприємство Виконавця.(п.2.2.1).

Відповідно до п.2.4 договору датою здавання обладнання у ремонт є дата підписання обома сторонами акту здавання обладнання у ремонт.

Порядок та строки виконання робіт визначено умовами розділу 3 договору, зокрема, як передбачено сторонами у п. 3.1 договору на Виконавця покладений обов`язок виконати послуги з ремонту у порядку, визначеному стандартом СОУ-10.1.00174071.003:2008.

Згідно п. 3.2 договору Виконавець приступає до виконання послуг з ремонту обладнання після здавання обладнання у ремонт та його дефектування. Капітальний ремонт полягає у відновленні його ресурсу не менш ніж на 60% від встановленого у експлуатаційних документах (паспорті, формулярі) виробником з заміною або відновленням його складових частин. (п.3.3 договору).

Строк виконання послуг визначається у Специфікації та не повинен перевищувати 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати здавання обладнання у ремонт у відповідності з п. 2.4 цього договору.

При цьому, як узгоджено у п. 3.5 договору, за 3 (три) дні до закінчення ремонту обладнання Виконавець повідомляє Замовника про його завершення, при цьому визначає дату приймально-здавальних випробувань, у відповідності з ДСТУ 2364,ГОСТ 20831, та приймання обладнання з ремонту. Повідомлення про готовність зданого в ремонт обладнання може бути направлено Виконавцем будь-яким технічним засобом (факсограмою або поштою) (п.3.5.1)

Замовник зобов`язаний направити представника для участі у приймально-здавальних випробуваннях та приймання обладнання з ремонту в день, визначений Виконавцем в повідомленні про готовність зданого в ремонт обладнання.(п.3.5.2 договору).

У пункті 3.6 договору сторони домовились, що обладнання вважається переданим Замовнику з моменту підписання Сторонами акту приймання з ремонту, отримання Замовником акту приймання з ремонту та фактичної передачі обладнання Замовнику. У разі невиконання хоча б однієї з зазначених дій, обладнання не вважається переданим Замовнику.

Приймання обладнання з ремонту здійснюється у відповідності з вимогами стандарту СОУ-10.1.00174071.003:2008 (пункт 3.6.2 договору).

Згідно п. 3.6.3 транспортування обладнання здійснюється транспортом Замовника (якщо інше не визначено в специфікації) після підписання сторонами акту приймання з ремонту.

Відповідно до п.3.7 договору Виконавець надає Замовнику оригінали наступних документів: рахунок; податкову накладну, оформлену і передану у відповідності з Податковим кодексом України; у разі необхідності - відомість некомплектності, довідка про гарантію відповідального зберігання); документ, підтверджуючий якість виконаних послуг; акт непридатності для ремонту (у випадку, передбаченому п. 2.5. цього договору); акт приймання з ремонту.

У відповідності до 5.1.1 Замовник зобов`язався зробити оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання від Виконавця рахунку на оплату ремонтних робіт, якщо інше невизначено в Специфікації.

Відповідно до п.5.2. договору остаточні розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України, за фактично надані послуги, на підставі акту приймання з ремонту шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця після підписання такого акту.

Переказ грошових коштів можливий лише на підставі виставленого рахунку (п.5.2.1. договору).

Пунктом 6.1. договору сторони узгодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за договором вони несуть відповідальність, визначену договором та чинним законодавством України. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до п.6.5. договору, в разі невчасної оплати виконаних ремонтних робіт Замовник несе відповідальність згідно чинного законодавства.

Договір на виконання послуг з ремонту гірничошахтного устаткування №06/12-3 від 06.12.2017 підписаний сторонами та скріплений печатками сторін без зауважень чи застережень.

18.12.2017 позивачем складено дефектний акт на капітальний ремонт агрегата насосного СНД300/40.01.000 (інв.№ 18397) та калькуляційний розрахунок собівартості вказаних робіт з розрахунком до нього, відповідно до якого відпускна ціна за надані послуги з ремонту становить 830400,00грн з ПДВ.

Специфікацією №3 від 11.06.2018 (Додаток №3 до договору №06/12-3 від 06.12.2017) сторони погодили найменування послуг з ремонту - Капітальний ремонт агрегата насосного СНД300/40.01.000 (інв.№ 18397) та ціну за надання виконавцем послуг за договором (830400,00грн з ПДВ).

Інших умов, аніж передбачено умовам договору, зокрема, щодо порядку оплати робіт в Специфікації №3 не встановлено.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження підписання сторонами акту здавання обладнання у ремонт, однак сторони не заперечують вказаного факту.

ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» сформовано рахунок-фактуру від 08.05.2018 №96 на оплату наданих послуг з ремонту агрегата насосного СНД 300/40.01.0002 (інв.№ 18397) на загальну суму 830400,00грн з ПДВ.

В якості доказів на підтвердження факту направлення вказаного рахунку відповідачу позивач посилається на його направлення за попередньою домовленістю в телефонному режимі на електронну адресу представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1, яка належить начальнику відділу постачання відповідача Бессарабової Лариси Миколаївни, на підтвердження чого надані скріншоти переписки від 08.05.2018.

Відповідач спростовує факт отримання рахунку.

Згідно наказу ДП «ВК «Краснолиманська» від 18.11.2016 №1584 «Про введення електронної кореспонденції» наведено перелік адрес, які можуть бути використані для здійснення переписки з контрагентами з боку працівників відповідача. Адреси ІНФОРМАЦІЯ_1 у даному переліку не вказано.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження направлення у порядку, що встановлений у п. 3.5,3.5.1, повідомлення про готовність зданого в ремонт обладнання.

У подальшому, позивач за товарно-транспортними накладними №99 від 11.06.2018, товарно-транспортної накладної №99/1 від 11.06.2018 передав автомобільному перевізнику Фізичній особі Підприємцю ОСОБА_1 агрегат насосного СНД 300/40.01.0002 (інв.№ 18397) після капітального ремонту рем.(1801) та вузли й деталі, що не придатні до ремонту за переліком.

В якості вантажовідправника у вказаних товарно-транспортними накладних зазначений ТОВ"НГМЗ", вантажоодержувача - ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА", пункт навантаження - м. Торецьке, смт. Новгородське, ТОВ"НГМЗ". Пункт розвантаження - м. Родинське, ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА", склад. Супровідні документи на вантаж - Акт прийому - передачі повернення вузлів та деталей не придатних до ремонту від 11.06.2018 та Акт прийому - передачі від 11.06.2018 відповідно.

Як пояснив у судовому засіданні представник позивача складання двох супровідних транспортних документів обумовлено тим, що порядок приймання відремонтованого обладнання та приймання вузлів й деталей, які є непридатними до ремонту, є різним. Також останній зазначив, що супровідним документом для транспортування безпосередньо агрегату є Акт прийому-передачі з ремонту згідно договору №06/12-3 від 06.12.2017.

Товарно-транспортні накладні містять підписи водія ОСОБА_1 , що здав обладнання, та уповноваженої особи вантажоодержувача ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА", який скріплений штампом підприємства з найменуванням підприємства та відміткою «Матеріальний склад. Отримано».

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 надавав ТОВ"НГМЗ" послуги з транспортування вантажів на підставі договору №1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом від 01.07.2015, що укладений з останнім.

З нотаріально засвідченої заяви свідка ОСОБА_1 вбачається, що директором ТОВ"НГМЗ"11.06.2018 йому як перевізнику за вказаним договором передано обладнання з капітального ремонту, а саме агрегат насосний СНД 300/40.01.000 (інв. № 18397) та супроводжуючі документи: акт виконаних робіт до Договору № 06/12-3 від 06.12.2017 р.; рахунок-фактура № 96 від 08.05.2018 р.; акт прийому-передачі повернення вузлів та деталей не придатних до ремонту від 11.06.2018 р.; акт прийому-передачі з ремонту згідно договору № 06/12-3 від 11.06.2018 р.; дефектний акт на капітальний ремонт агрегата насосного СНД 300/40.01.000 від 18.12.2017 р.; калькуляційний розрахунок собівартості капітального ремонту агрегата насосного СНД 300/40.01.000; товарно-транспортна накладна № 99 від 11.06.2018 р. та товарно-транспортна накладна № 99/1 від 11.06.2018 р.

Як стверджує ОСОБА_1., останній разом з обладнанням та документами вирушив на адресу ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА". Оскільки на території ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА" діє пропускний режим, тому для того, щоб вантажним транспортом з обладнанням потрапити на територію підприємства необхідно було отримати дозвіл у охоронця. Після чого з повним пакетом документів направляють до відділу постачання, а саме до начальника відділу Бессарабової Лариси Миколаївни, яка перевіряла наявність усіх документів, які узгоджені з умовами договору та правильність їх заповнення: назва обладнання, вартість виконаних робіт. Документи підписувались посадовими особами та ставляться печатки. Потім працівник відділу постачання повідомляє охоронця в телефонному режимі або особисто про наявність усіх необхідних документів у водія, після чого охоронець виписує перепустку на підставі наявних документів на територію підприємства. Тільки після повної перевірки документів та достовірності даних було дозволено заїхати на територію підприємства, де працівник складу приймав обладнання.

Як підтверджує свідок у заяві, 11.08.2018 він виконав всі вимоги пропуску на територію ДП «Краснолиманська», а саме:

- надав всі документи для перевірки достовірності даних начальнику відділу постачання Бессарабовій Ларисі Миколаївні;

- після затвердження правильності наданих документів, охоронець дозволив заїхати на територію підприємства;

- працівник складу прийняла агрегат насосний СНД 300/40.01.000 після капітального ремонту, непридатні до ремонту вузли та деталі та розписалася в товарно-транспортних накладних № 99 та № 99/1 від 11.06.20218 р.

Після чого останній надав документи, які були отримані від директора ТОВ"НГМЗ" та отримав товарно-транспортні накладні.

У судовому засіданні уповноважений представник відповідача наведених обставин щодо порядку повернення обладнання з ремонту не спростував, однак стверджував, що документів, які безпосередньо не зазначені у товаро-транспортних накладних, зокрема, рахунку, підприємство не отримувало.

11.06.2018 між сторонами підписано Акт виконаних робіт до договору №06/12-3 від 06.12.2017, відповідно до якого ТОВ"НГМЗ"(Виконавець) передало, а ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА" (Замовник) прийняло згідно договору №06/12-3 від 06.12.2017 наступне обладнання: капітальний ремонт агрегату насосного СНД300/40.01.000 (інв.№ 18397) на загальну суму 830400,00грн з ПДВ. Претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт не заявлено.

Крім того, 11.06.2018 сторонами підписано Акт прийому-передачі з ремонту згідно договору №06/12-3 від 06.12.2017, відповідно до якого Виконавець здав, а Замовник прийняв після ремонту агрегат насосний СНД300/40.01.000 (інв.№ 18397) в кількості 1 шт.

Також 11.06.2018 сторонами підписано Акт прийому - передачі повернення вузлів та деталей не придатних до ремонту між ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» та ДП "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА" згідно договору №06/12-3 від 06.12.2017, відповідно до якого Замовник приймає, а Виконавець передав збірні одиниці після проведення капітального ремонту агрегату насосного СНД300/40.01.0002 (інв.№ 18397) (рем.1801).

Означені акти підписані сторонами та скріплений печатками підприємств без зауважень чи застережень.

Факт виконання робіт та їх прийняття представниками сторін у судовому засіданні не оспорювався.

Актами звірення взаємних розрахунків між ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» та ДП "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА" від 01.12.2018, 01.12.2019, 01.12.2020 підтверджено, що у ДП "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА" наявна заборгованість перед ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» в сумі 830400,00грн.

Позивач звернувся до відповідача з претензією №157від 20.02.2020 із вимогою про сплату протягом 10 календарних днів з дня її отримання вартості капітального ремонту агрегату насосного СНД300/40.01.000 (інв.№ 18397) (рем.1801) сумі 830400,00грн з ПДВ 20%.

На підтвердження направлення претензії позивачем надано поштову накладну АТ «Укрпошта» та опис вкладення до цінного листа поштового відправлення №880.

Відповіді на претензію відповідач не надав.

Доказів на підтвердження здійснення оплати наданих послуг відповідач не надав.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 210 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення заборгованості за неналежне виконання відповідачем договірних зобов`язань з оплати виконаних робіт та правомірність нарахування штрафу, пені, 3% річних та інфляційних збитків.

За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання. Господарські зобов`язання можуть виникати: зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (частина 1 статті 174 ГК України).

Як вбачається з договору, що укладений між сторонами, він має назву - договір на виконання послуг з ремонту гірничошахтного устаткування.

У судовому засіданні представники зазначили, що фактично за своєю правовою природою договір є договором підряду.

Встановлення правової природи правочинів, що вчиняються учасниками спору, є обов`язком суду, а оцінка цих правочинів сторонами для суду не є обов`язковою.

Приписами частини першою статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Підряд передбачає виконання певної роботи підрядником на свій ризик з переданням її результату замовнику (створеної, відремонтованої речі), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу, що оформляється актом прийняття передачі виконаних робіт, на підставі яких здійснюється виплата винагороди.

Тобто, за договорами підряду оплачується не процес праці, а його конкретний (кінцевий) результат, що визначається після закінчення роботи й оформляється актом прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких і здійснюється виплата винагороди.

Укладений між ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» та ДП "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА" договір на виконання послуг з ремонту гірничошахтного устаткування №06/12-3 від 06.12.2017 за своєю правовою природою є договором підряду, оскільки його предмет (ремонтні роботи) передбачає отримання конкретного результату, що не споживається в процесі.

Зі змісту договору вбачається, що відповідно до вимог статті 181 Господарського кодексу України сторони досягли згоди і визначилися між собою за всіма істотними умовами щодо: предмету договірного зобов`язання, об`єму робіт, а також їх вартості та строку виконання, підписали відповідні Специфікації. Зазначений правочин укладений у письмовій формі, підписаний уповноваженими представниками юридичних осіб, які мають необхідний обсяг дієздатності, без зауважень і складання протоколу розбіжностей, скріплений відтисками печаток підприємств. Його зміст не суперечить актам цивільного законодавства, він сторонами не оспорений та у судовому порядку недійсним не визнавався.

Договір, як визначено в статті 629 ЦК України, є обов`язковим до виконання сторонами.

За приписами частин першої, другої статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1 статті 530 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи з умов п.п.3.6, 3.6.2 договору сторони домовились, що обладнання вважається переданим Замовнику з моменту підписання Сторонами акту приймання з ремонту, отримання Замовником акту приймання з ремонту та фактичної передачі обладнання Замовнику. У разі невиконання хоча б однієї з зазначених дій, обладнання не вважається переданим Замовнику. Приймання обладнання з ремонту здійснюється у відповідності з вимогами стандарту СОУ-10.1.00174071.003:2008.

Зі змісту заяви свідка ОСОБА_1 , вбачається, що він 11.06.2018 на виконання умов договору на перевезення вантажу автомобільним транспортом № 1 від 01.07.2015 на підставі товарно-транспортної накладної № 99 від 11.06.2018 та товарно-транспортної накладної № 99/1 від 11.06.2018 здійснив доставку обладнання з адреси позивача після капітального ремонту на склад відповідача.

Таким чином, обладнання передано відповідачу у порушення порядку його транспортування, що був передбачений договором: сторонами узгоджено у п. 3.6.3 останнього, що транспортування обладнання здійснюється транспортом Замовника після підписання сторонами акту приймання з ремонту, тоді як фактично обладнання доставлено Виконавцем на склад Замовника, що вбачається з товарно-транспортних накладних №№99, 99/1 з відповідними відмітками. Відповідач вказані обставини не оспорив.

Сторонами 11.06.2018 без заперечень підписано акти виконаних робіт, прийому-передачі з ремонту, прийому - передачі повернення вузлів та деталей не придатних до ремонту, що беззаперечно свідчить про факт прийняття обладнання з ремонту Замовником від Виконавця.

Спір щодо виконання позивачем зобов`язань з ремонту обладнання та передачі його відповідачу відсутній, відповідач у своєму відзиві та запереченнях підтверджує факт отримання обладнання з ремонту та виконання робіт позивачем на суму 830400,00грн, однак заперечує проти настання у нього зобов`язання з оплати виконаних робіт внаслідок не отримання ним рахунку-фактури, що відповідно до п.5.2.1. договору є підставою для оплати наданих послуг.

Згідно приписів ч.1 ст. 854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Умовами договору узгоджено наступний порядок оплати: Замовник зобов`язався зробити оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання від Виконавця рахунку на оплату ремонтних робіт, якщо інше невизначено в Специфікації, при цьому, остаточні розрахунки за договором здійснюються в національній валюті України, за фактично надані послуги, на підставі акту приймання з ремонту шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця після підписання такого акту. Переказ грошових коштів можливий лише на підставі виставленого рахунку( п.п. 5.1.1,5.2, 5.2.1. договору). У Специфікації №3 не визначено іншого порядку оплати.

Вираховуючи строк оплати, як пояснив уповноважений представник у судовому засіданні 13.08.2021, позивач виходить з дати підписання акту приймання з ремонту - 11.06.2021, дати вручення рахунку відповідачу перевізником - 11.06.2021, та застосовує умови п. 5.1.1 договору - оплата повинна Замовник зобов`язався зробити оплату протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання від Виконавця рахунку. Відповідач з цього приводу своїх міркувань не навів, підтвердив позицію щодо визначального моменту виникнення строку оплати - отримання рахунку.

Здійснивши системний аналіз умов договору стосовно порядку оплати, суд приходить до висновку, що сторонами узгоджено два окремих способи: первісно - протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання від Виконавця рахунку на оплату ремонтних робіт, у подальшому - остаточні розрахунки за фактично надані послуги на підставі акту приймання з ремонту після підписання такого акту.

Як наслідок, суд вважає, що до моменту підписання вказаного акту, діє первісний порядок оплати, а після підписання - порядок остаточного розрахунку, а саме, за фактично надані послуги, на підставі акту приймання з ремонту шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Виконавця після підписання такого акту.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Таким чином, з огляду на підписання сторонами 11.06.2018 акту прийому-передачі з ремонту згідно договору №06/12-3 від 06.12.2017, строк виконання зобов`язання настав на наступний день після настання події - 12.06.2018.

Одночасно, п.5.2.1 договору передбачає, що переказ грошових коштів можливий лише на підставі виставленого рахунку.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою рахунок на оплату товару не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити товар.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказана судом правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі №915/641/19, від 28.03.2018 у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 у справі №923/712/17, від 21.01.2019 у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 у справі №918/537/18, від 29.08.2019 у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 у справі №915/400/18.

Суд не вбачає підстав для відступу від зазначеної позиції у цій справі.

Сторонами у справі на підставі договору №06/12-3 від 06.12.2017 вже здійснювались господарські операції з ремонту обладнання та оплати його вартості, на підтвердження чого позивач надав суду належним чином засвідчені копії акту виконаних робіт від 23.12.2017, акту прийому-передачі з ремонту від 29.12.2017, акту прийому-передачі повернення вузлів та деталей від 29.12.2017, рахунку-фактури №293 від 29.12.2017, специфікації №1 від 18.12.2017, платіжного доручення №1941 від 24.012018, товарно-транспортної накладної №240/1 від 29.12.2017, акту виконаних робіт від 13.02.2018, акту прийому-передачі з ремонту від 13.02.2018, акту прийому-передачі повернення вузлів та деталей від 13.02.2018, рахунку-фактури №14 від 24.01.2018, специфікації №2 від 13.02.2018 до договору №06/12-3 від 06.12.2017, товарно-транспортної накладної №19 від 13.02.2018, платіжних доручень №1942 від 24.01.2018 та №489 від 28.08.2018.

Тобто, інформацію щодо платіжних реквізитів позивача відповідач беззаперечно мав.

Дослідивши фактичні обставини в частині направлення відповідачу рахунку - фактури №96 від 08.05.2018 суд виходить з такого.

У п.3.7 договору сторони погодили, що Виконавець надає Замовнику оригінали наступних документів: рахунок; податкову накладну, оформлену і передану у відповідності з Податковим кодексом України; у разі необхідності - відомість некомплектності, довідка про гарантію відповідального зберігання); документ, підтверджуючий якість виконаних послуг; акт непридатності для ремонту (у випадку, передбаченому п. 2.5. цього договору); акт приймання з ремонту.

Ані з інших умов договору, ані з інших доказів не вбачається, яким чином повинна бути здійснена передача згадуваних документів, зокрема, не визначено порядку вручення -органами поштового зв`язку, електронною поштою, нарочно з визначенням осіб, які уповноважені відповідачем на отримання документів.

Позивач посилається, що первісно 08.05.2018 ним на електронну пошту начальника відділу постачання Бессарабової Лариси Миколаївни (ІНФОРМАЦІЯ_1) направлено сканкопії рахунку-фактури №96 від 08.05.2018 на суму 830400,00грн.

З наданого позивачем скріншоту електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_2 вбачається, що 08.05.2018 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 направлено лист з додатком, разом з тим, зі змісту вказаного скріншоту суд не має можливості перевірити який саме документ направлений позивачем на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 - з огляду на якість документу неможливо встановити зміст відправлення.

Позивач вказав, що не має можливості надати інший, більш якісно виготовлений документ з огляду на відсутність технічної можливості його відтворення у якості, яка надасть можливість вивчення змісту документу.

Крім того, згідно додатку до наказу ДП «ВК «Краснолиманська» №1584 від 18.11.2016 «Про введення електронної кореспонденції» означена адреса електронної пошти відсутня в переліку адрес корпоративної пошти відповідача, які можуть бути використані для направлення підприємству кореспонденції, дана електронна адреса не зазначена у договорі як адреса, яку сторони можуть використовувати для листування, відсутня будь-яка переписка з приводу можливості застосування електронної адреси відсутня.

Згідно ст.87 ГПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

Свідок ОСОБА_1 в своїй заяві вказав, що директором ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» Меркушевим Юрієм Савелійовичем 11.06.2018 йому передано обладнання з капітального ремонту, а саме: агрегат насосний СНД 300/40.01.000 (інв. № 18397) та супроводжуючі документи, зокрема, акти та рахунок-фактуру №96 від 08.05.2018. В подальшому 11.08.2018 після надання всіх документів для перевірки достовірності даних начальнику відділу постачання Бессарабовій Ларисі Миколаївні та затвердження правильності наданих документів, працівник складу прийняла агрегат насосний СНД 300/40.01.000 після капітального ремонту, непридатні до ремонту вузли та деталі та розписалася в товарно-транспортних накладних №99 та №99/1 від 11.06.20218. Після прийняття у нього обладнання, ОСОБА_1 надав документи, які йому були вручені директором ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» та отримав назад товарно-транспортні накладні.

Свідок обізнаний зі змістом закону щодо кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві показання згідно ст.384 Кримінального кодексу України, про що зазначено безпосередньо у заяві, яка належним чином,у порядку ст. 87 ГПК України засвідчена нотаріально.

Ані письмових, ані усних заперечень в процесі судового розгляду справи щодо невідповідності фактичних обставин справи, обставинам щодо передачі документів, на які посилається свідок у заяві, відповідач до суду не надав.

Відповідач не звертався до суду з клопотаннями про виклик свідка для допиту у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти, право на звернення з яким встановлено умовами ст. 89 ГПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, акти, підписані уповноваженим представником відповідача та скріплені печаткою підприємства.

Доказів на підтвердження того, що відповідачем отримані документи у інший спосіб (витягу з книги вхідної кореспонденції, супровідного листа про отримання поштою) відповідачем не надано.

Наявність заборгованості в сумі 830400,00грн у ДП "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА" перед ТОВ «Новгородський гідро-механічний завод» в сумі 830400,00грн з ПДВ підтверджуються актами звірення взаємних розрахунків від 01.12.2018, 01.12.2019, 01.12.2020.

Суд вважає, що строк оплати заборгованості, що визначений умовами договору настав, однак доказів оплати суми заборгованості до матеріалів справи відповідачем не додано.

Зважаючи на викладене, господарський суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов правочину в частині виконання зобов`язань з належної оплати виконаних позивачем робіт та встановленою наявність основного боргу Замовника перед Виконавцем за договором на виконання послуг з ремонту гірничошахтного устаткування №06/12-3 від 06.12.2017 на суму 830400,00грн. Позовні вимоги щодо стягнення вказаної суми підлягають задоволенню.

Позивачем на підставі умов ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 149472,00грн, що нарахована за період з 12.07.2018 по 12.01.2019 та штраф у розмірі 58128,00грн.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому у Господарському кодексі України, іншими законами та договором.

Статтею 611 ЦК України зазначено, що одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання.

Як визначено нормою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (частина шоста статті 231 ГК України).

Статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Господарський суд зауважує, що за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Для застосування до спірних правовідносин частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, господарський суд повинен встановити наявність усіх обставин, з якими законодавець пов`язує можливість стягнення зазначеного виду штрафних санкцій.

Аналіз наведеної норми матеріального права дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов`язання, санкції у вигляді штрафу, передбаченого ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов`язання, пов`язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Частиною 2 ст. 22 ГК України встановлено, що суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.

Судом встановлено, що відповідач - ДП "ВК"КРАСНОЛИМАНСЬКА", є державним підприємством, що створено Міністерством енергетики та вугільної промисловості, яке є єдиним засновником підприємства.

Однак у справі, що розглядається, має місце порушення зобов`язання з оплати за виконані роботи з ремонту обладнання, яке за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням.

Договором стягнення пені та штрафу у розмірі 7% за порушення виконання зобов`язання не передбачено.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що підстави для стягнення з відповідача пені та 7% штрафу, які нараховані згідно частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, відсутні.

Аналогічна за своїм змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14.02. 2018 у справі № 904/1858/16, від 22.05.2018 року у справі № 926/2733/16.

Враховуючи законодавчі обмеження щодо формування єдиної правозастосовчої практики, суд усвідомлює, що правові висновки, викладені в постановах Пленуму Верховного Суду України та інформаційних листах Вищого господарського суду України, не входять до елементів, з яких формується база правозастосовчої практики, мають рекомендаційний характер, однак вважає за необхідне зазначити, що аналогічні за своїм змістом висновки містяться у 2.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» №14 від 17.12.2013 року, п. 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду від 15.03.2011 № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів".

Окремо суд зазначає, що у відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про застосування до вимог про стягнення штрафних санкцій строку позовної давності, а у заяві про зменшення позовних вимог позивачем заявлено клопотання про поновлення строку на звернення про стягнення штрафної санкцій у вигляді пені, усно у судовому засіданні представником позивача заявлено клопотання про поновлення строку на звернення про стягнення штрафної санкцій у вигляді штрафу, наведені причини, з яких позивач вважає поважними причинами пропуску такого строку.

Перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення пені та штрафу за необґрунтованістю, суд не вбачає підстав для розгляду означених клопотань по суті.

Предметом спору в даній справі також є матеріально-правова вимога позивача про стягнення нарахованих ним інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань з оплати поставленого товару та виконаних робіт.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 04.02.2020 у справі 912/1120/16 з посиланням на подібну правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постановах від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

У випадку відсутності зазначення в договорі розміру процентів цивільно-правова відповідальність за порушення грошового зобов`язання настає на підставі вимог закону, а саме, норми статті 625 ЦК України.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

Згідно розрахунку, зазначеного позивачем в заяві про зменшення позовних вимог, останнім нараховано до стягнення 3% річних за період з 12.07.2018 по 07.06.2021 в розмірі 72415,43грн.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних на заборгованість за визначений період, судом встановлено, що останній здійснений позивачем методологічно та арифметично правильно, внаслідок чого позовні вимоги щодо стягнення вказаної суми 3% річних підлягають задоволенню.

Також, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення інфляційних втрат в загальному розмірі 169431,13грн.

Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» у наступному місяці.

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19.

Крім того, відповідно до роз`яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Згідно розрахунку, зазначеного позивачем в заяві про зменшення позовних вимог, останнім нараховано до стягнення інфляційні втрати за період з липня 2018 по червень 2021 в розмірі 169431,13грн.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат нарахованих на заборгованість за визначений період, судом встановлено, що позивачем безпідставно збільшено період нарахування до червня 2021 включно, з огляду на те, що заява про зменшення позовних вимог датована 07.06.2021 та фактично направлена до суду засобами поштового зв`язку 08.06.2021, а отже розрахунок здійснений позивачем методологічно та арифметично невірно, внаслідок чого суд здійснив власний розрахунок.

Згідно здійсненого судом розрахунку сума інфляційних втрат нарахованих на заборгованість в розмірі 830400,00грн за період з липня 2018 по травень 2021 становить 182428,94грн.

Враховуючи, що відповідно до частини другої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат у розмірі 169431,13грн.

Проаналізувавши встановлені у справі обставини, оцінивши досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку за своїм внутрішнім переконанням, господарський суд, ураховуючи наведені положення цивільного і господарського законодавства, доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, а саме, в частині стягнення основної заборгованості в розмірі 830400,00грн, 3% річних в розмірі 72415,43грн та інфляційних втрат в розмірі 169431,13грн.

Решта позовних вимог задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на відповідача покладається судовий збір у розмірі 16083,69грн.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новгородський гідро-механічний завод" до Державного підприємства "Вугільна компанія "КРАСНОЛИМАНСЬКА" про стягнення заборгованості у розмірі 830400,00грн, пені у розмірі 149472,00грн, штрафу у розмірі 58128,00грн, 3% річних у розмірі 72415,43грн та інфляційних збитків у розмірі 169431,13грн - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «КРАСНОЛИМАНСЬКА» (адреса місцезнаходження: 85310, Донецька обл., місто Покровськ, місто Родинське, вулиця Перемоги, будинок 9; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новгородський гідро-механічний завод» (адреса місцезнаходження: 85297, Донецька обл., місто Торецьк, селище міського типу Новгородське(пн), вулиця Гобрусєва, будинок 12; ) заборгованість в розмірі 830400,00грн, 3% річних в розмірі 72415,43грн, інфляційні втрати в розмірі 169431,13грн, судовий збір в розмірі 16083,69грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 13.08.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 25.08.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова