ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/312/21

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участі секретаря судового засідання Ткачук І.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (33013, м.Рівне, вул. Кн. Володимира, 71, )

до Острозької міської ради Рівненської області (35800, Рівненська обл., м.Острог, вул.Героїв Майдану, 4, )

про визнання укладеним договору оренди землі, визнання незаконним та скасування підпункту "а" 1.4.1. п.1.4. Рішення №1244 від 23.10.2020 Острозької міської ради Рівненської області

за участі представників:

- від позивача: Бречко М.П.;

- від відповідача: Митрофанова О.С.

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (далі Товариство) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Острозької міської ради Рівненської області (далі Рада) про визнання укладеним договору оренди землі, визнання незаконним та скасування підпункту "а" 1.4.1. п.1.4. Рішення №1244 від 23.10.2020 Острозької міської ради Рівненської області "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок у м.Острозі".

Позовні вимоги Товариство обґрунтовує наступними обставинами. Зазначає, що позивач є юридичною особою та у своїй господарській діяльності використовує об`єкти енергетики, які створюють єдину енергетичну систему для здійснення передачі, розподілу та постачання електричної енергії. Вказані об`єкти знаходяться на землях комунальної власності, розпорядження якими здійснює Рада. 18 грудня 2018 року Товариство звернулося до Ради з листом, в якому просило внести зміни до рішення останнього від 28.01.2010 року в частині строку оренди для проведення робіт з державної реєстрації права користування земельними ділянками в межах м. Острог. 25.01.2019 року Радою прийнято рішення, яким позивачу погодженого технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії (землі запасу житлової та громадської забудови) у м. Острог Рівненської області; передано в оренду Товариству земельні ділянки загальною площею 2,9335 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії на 49 років у м. Острог Рівненської області; встановлено орендну плату в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки; Товариству у двохмісячний термін з дня прийняття вказаного рішення оформити право оренди на земельні ділянки згідно з чинним законодавством. На виконання вказаного рішення Ради позивачем підготовлено та 07.09.2020 відправлено відповідачу проект договору оренди землі в двох екземплярах. У свою чергу, відповідач заперечень щодо окремих умов договору не подав, натомість відправив лист від 28.10.2020 року, яким повідомив, що у зв`язку зі зміною розміру орендної плати до 7% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, на підставі рішення відповідача від 23.10.2020 року, необхідно внести зміни до договору.

Позивач вважає, що рішення відповідача від 23.10.2020 року прийняте всупереч вимогам чинного законодавства, а відтак підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а проект договору, направлений позивачем відповідачу, визнанню укладеним у судовому порядку.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на статті 3, 140, 141 Конституції України, статтю 628 Цивільного кодексу України, статті 179, 181 Господарського кодексу України, статті 12, 116, 122, 124 Земельного кодексу України, статті 1, 13-16 Закону України "Про оренду землі", статті 26, 59, 74 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Ухвалою від 27.04.2021, зокрема, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 20.05.2021.

У судовому засіданні 20.05.2021 судом протокольною ухвалою оголошено перерву до 08.06.2021.

21 травня 2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній позовних вимог не визнає. Рада просила відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що 7% розмір орендної плати, встановлений у рішенні відповідача № 1244 від 23.10.2020 року, яке прийняте відповідно до норм ст. 288 ПК України, ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 648 ЦК України, є обов`язковим, а також є підставою для приведення положень проекту договору до вказаного рішення. У свою чергу, до рішення відповідача № 885 від 25.01.2019 року, де передбачено оренду плату в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки, наразі внесено зміни, а відтак при погодженні умов проекту договору потрібно враховувати діюче на даний час рішення Ради. Вважає, що в даному випадку не досягнуто згоди по такій істотній умові договору як орендна плата із зазначенням її розміру, тому його укладення є неможливим.

28 травня 2021 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що на підставі рішення відповідача № 735 від 28.01.2010 року між сторонами укладений договір оренди землі № 1232 від 01.01.2014 року, за яким відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельні ділянки площею 2,9335 га строком на 5 років, на підставі якого позивач за період з 2014 року по 2019 рік сплатив відповідачеві 1 535 895,87 грн. У зв`язку із закінченням строку дії вказаного договору позивач з кінця 2018 року розпочав процес оформлення права користування земельними ділянками. Вказане свідчить про існування між сторонами фактичних відносин з оренди земельних ділянок. Щодо приведення умов проекту договору до рішення відповідача № 1244 від 23.10.2020, то у ПК України, Законі України "Про оренду землі" відсутня норма, яка б надала право органу місцевого самоврядування в односторонньому порядку визначати відсоткову ставку від нормативної грошової оцінки для визначення орендної плати, а тому висновки відповідача про те, що встановлений у рішенні відповідача № 1244 від 23.10.2020 року 7% розмір орендної плати є підставою для приведення положень проекту договору до вказаного рішення, не ґрунтується на нормах чинного законодавства. Встановлена Радою згідно рішення №855 від 25.01.2019 4%-ва ставка від нормативної грошової оцінки також відповідає нормам ст. 288 Податкового кодексу України.

07 червня 2021 року від Ради надійшли заперечення на відповідь на відзив, де остання, із посиланням на норми матеріального права, вказала, що рішення Ради № 735 від 28.01.2010, № 855 від 25.01.2019 та № 1244 від 23.10.2020 прийнятті з дотриманням норм діючого законодавства та в межах компетенції Ради. Щодо договору оренди № 1232 від 01.01.2014, то він не був зареєстрований у встановленому законом порядку, позивач зобов`язаний був привести договір у відповідність до чинного на той час законодавства за власні кошти, оскільки на вказаних земельних ділянках знаходилися його майно, однак позивач цього не зробив. Відповідач також не погоджується з твердженням позивача про те, що Рада може встановлювати лише розмір земельного податку, а не орендної плати. Стосовно дійсності п. в) рішення № 855 від 25.01.2019, то вказаний пункт є недіючим, оскільки в ньому йдеться про двохмісячний строк для оформлення права користування з дня прийняття вказаного рішення, який завершився 21.03.2019, тоді як позивач проект договору направив 08.04.2019, а відтак на вказаний час слід застосовувати чинне рішення відповідача.

Ухвалою від 08.06.2021 розгляд справи у підготовчому судовому засіданні відкладено на 06.07.2021.

Ухвалою суду від 06.07.2021 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 13.07.2021.

У судовому засіданні 13.07.2021 судом було оголошено перерву до 17.08.2021.

У судовому засіданні 17.08.2021 судом було оголошено перерву до 19.08.2021.

У судовому засіданні 19.08.2021 позивачем викладено письмово надані раніше пояснення щодо запропонованих Товариством умов договору оренди землі та надано їх для долучення до матеріалів справи. Так, зокрема, позивач пояснив, що запропонований ним проект договору оренди землі містив не заповнені графи та відмінності від типової форми договору оренди землі, а саме: в частині пунктів 4, 13, 31 та 14. Крім того, до пояснень додано розгорнутий розрахунок розміру орендної плати визначеної в проекті договору оренди землі.

Відповідачем у судовому засіданні 19.08.2021 надано для долучення до матеріалів справи копію листа Товариства від 02.09.2020 №11-30/6539 про укладення договору оренди землі з відміткою про його отримання Радою.

У судовому засіданні 19.08.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві, відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві на позов та запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Позивач у справі ПАТ "Рівнеобленерго" є правонаступником ЗАТ "ЕІ-І-Ес Рівнеенерго", що стверджується витягом зі статуту останнього, затвердженого рішенням загальних зборів акціонерів, оформленого протоколом від 05.04.2018 року.

В своїй господарській діяльності позивач використовує об`єкти енергетики, які створюють єдину енергетичну систему України задля здійснення передачі, розподілу та постачання електричної енергії. В свою чергу об`єкти електроенергетики (повітряні лінії електропередач, трансформаторні підстанції тощо) розміщенні та /або при будівництві розміщуються на земельних ділянках, які належать державним органам та органам місцевого самоврядування.

Правовідносини, які виникають при оформленні права користування земельними ділянками регулюються нормами Земельного кодексу України, Законом України "Про оренду землі", Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України тощо.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" до виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Тобто, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття відповідних рішень як результат свого волевиявлення.

Так, враховуючи що об`єкти енергетики, які належать та використовуються позивачем знаходилися в межах населеного пункту м.Острог та відносяться до земель комунальної власності територіальної громади Острозької міської ради Рівненської області, тому позивач звернувся із листом вих. № 11-30/7714 від 18.12.2018 року до Острозької міської ради з проханням внести зміни до Рішення міської ради № 735 від 28.01.2010 року в частині терміну оренди задля проведення робіт з державної реєстрації права користування земельних ділянок в межах Острозької міської ради.

Рішенням Острозької міської ради від 25 січня 2019 року №855 встановлено: Приватному акціонерному товариству "Рівнеобленерго":

а) погодити технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель та складання документів, що посвідчують право оренди на земельні ділянки для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії (землі запасу житлової та громадської забудови) у м. Острог Рівненської області;

б) передати Приватному акціонерному товариству "Рівнеобленерго" в оренду земельні ділянки загальною площею 2,9335 га ділянки для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії на 49 років у м. Острог Рівненської області;

в) встановити орендну плату в розмірі 4,0% від нормативної грошової оцінки;

г) Приватному акціонерному товариству "Рівнеобленерго" у двохмісячний термін з дня прийняття даного рішення оформити право оренди на земельні ділянки згідно чинного законодавства.

Позивачем до матеріалів справи додано витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, що є предметом договору оренди, про визнання укладеним якого подано позовну заяву (на 242 арк).

Як стверджує позивач, що не заперечується відповідачем між сторонами на підставі рішення відповідача № 735 від 28.01.2010 було підписано договір оренди землі № 1232 від 01.01.2014, за яким відповідач передав, а позивач прийняв у строкове платне користування земельні ділянки площею 2,9335 га строком на 5 років, на підставі якого позивач за період з 2014 року по 2019 рік сплатив відповідачеві 1 535 895,87 грн.

Однак, право оренди за вказаним договором не було зареєстровано у встановленому порядку, доказів протилежного, а також продовження строку його дії в матеріалах справи відсутні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем були вчинені дії, пов`язані із формуванням земельних ділянок, як об`єктів цивільних прав, що є предметом договору оренди, про визнання укладеним якого подано позовну заяву.

Так, з Витягів із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок наданих до матеріалів справи, судом встановлено, що земельні ділянки знаходяться в м. Острог, належать до земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, а також їм присвоєно відповідні кадастрові номери.

Позивачем 07.09.2020 листом вих.№ 11-30/6539 від 02.09.2020 було направлено Раді проект договору оренди землі на земельні ділянки загальною площею 2,9335 га під енергетичними об`єктами на 10 аркушах у 2-х примірниках, який просив підписати та повернути для реєстрації права користування земельними ділянками згідно з вимогами чинного законодавства.

28 жовтня 2020 року відповідач на вказаний лист позивача запропонував надати Раді новий проект договору оренди землі, у зв`язку зі зміною розміру орендної плати на підставі рішення № 1244 від 23.10.2020.

Так, п. 1.4.1. рішення Ради № 1244 від 23.10.2020 року "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок у м. Острозі" вирішено внести зімни в попередньо прийняті рішення міської ради, зокрема внести зміни в п.п. в) п. 1.1.1. рішення міської ради № 855 від 25.01.2019, встановивши орендну плату в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки.

З урахуванням викладеного судом встановлено, що між сторонами виникли спірні земельні правовідносини, пов`язані з укладенням договору оренди земельних ділянок комунальної форми власності, а також з визначенням розміру орендної плати, регулювання яких здійснюється Конституцією України, ЗК України, Законом України "Про оренду землі", Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", ГК України, ЦК України.

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 324 ЦК України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Статтею 14 ЗК України унормовано, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ст. 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

За ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Згідно з п.п. а), в) ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Частиною 1 ст. 122 ЗК України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Орендодавцями земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, є сільські, селищні, міські ради в межах повноважень, визначених законом (ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду землі").

Відповідно до ч.ч. 1, 4, 8, 9 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Строк оренди земельної ділянки не може перевищувати 50 років. Орендодавцями земельних ділянок є їх власники або уповноважені ними особи. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.

Частиною 1 ст. 124 ЗК України встановлено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

У ч. 2 ст. 16 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому ЗК України, або за результатами земельних торгів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у межах повноважень прийнято рішення про передачу в оренду строком на 49 років земельних ділянок загальною площею 2,9335 га. Вказане рішення є чинним, доказів визнання його недійсним суду не надано, відтак за приписами ст. 144 Конституції України, ст. 73 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рішення відповідача №855 від 25.01.2019 року підлягає обов`язковому виконанню позивачем.

Згідно з ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених ч.ч. 2, 3 ст. 134 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 134 ЗК України передбачено, що земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягають продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Судом встановлено, що на земельній ділянці, щодо якої прийнято рішення відповідача про передачу її в оренду позивачу, знаходяться об`єкти, у тому числі нерухомого майна: адмінтериторія, електропідстанції (КТП, ЗТП), опори повітряних ліній 10, 35, 110 кВ, необхідні для розподілу та транспортування електроенергії, відтак укладення договору оренди не потребує проведення земельних торгів.

Обставини, пов`язані із знаходженням об`єктів транспортування електроенергії (об`єктів нерухомого майна) на земельних ділянках, щодо користування якими виник спір, визнаються сторонами справи, а відтак, за приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню. У суду не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оренду землі").

Сторони під час розгляду справи посилались на фактичні обставини встановленні рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.01.2020 №918/803/19, яке набрало законної сили, та в силу частини 4 статті 75 ГПК не потребують повторного доказування.

Так, зазначеним рішенням встановлено, що позивач на виконання рішення відповідача № 855 від 25.01.2019, яке він отримав 11.02.2019 (про що свідчить відмітка канцелярії при реєстрації вхідної кореспонденції) направив 11.04.2019 на адресу останнього лист № 11-30/2714 від 08.04.2019 з двома примірниками проекту договору, про що свідчить фіскальний чек, який відповідач отримав 12.04.2019 (про що свідчить відмітка канцелярії при реєстрації вхідної кореспонденції), відповідь відповідача, якою запропоновано внести зміни в частині розміру орендної плати, датована 13.05.2019, отримана позивачем, за твердженням останнього, 14.05.2019 року.

Відповідач надав позивачу відповідь, в якій йшлося про необхідність внесення змін до проекту договору, поза межами строку, встановленого ст. 181 ГК України (закінчення строку 02.05.2019 року, відповідь датована 13.05.2019 року).

25 січня 2019 року рішенням відповідача № 855 передано в оренду позивачу земельні ділянки загальною площею 2,9335 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії на 49 років у м. Острозі Рівненської області; встановлено орендну плату в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки. З викладеного вбачається, що хоча між сторонами не укладено договір оренди землі, однак рішенням відповідача № 855 від 25.01.2019, яке є підставою для його укладення, визначено три істотні умови договору предмет, строк та порядок розрахунку і визначення розміру орендної плати - 4% від нормативної грошової оцінки, з яким погодився позивач, про що свідчить його редакція договору.

Однак рішенням відповідача № 908 від 26.04.2019 вирішено внести зміни в попередньо прийняте рішення, встановивши позивачу орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки, у зв`язку з чим запропоновано позивачу внести зміни до проекту договору. Тобто відповідач через 3 місяці після вирішення питання про передачу позивачу в оренду земельних ділянок та визначення у відсотковому відношенні розміру орендної плати, а також після направлення проекту договору вносить зміни до раніше прийнятого рішення, змінюючи при цьому в односторонньому порядку відсоток від нормативної грошової оцінки з 4 % до максимального розміру 12%. Вказане рішення відповідача не містить жодного обґрунтування.

Враховуючи викладене, рішенням Господарського суду Рівненської області від 27.01.2020 №918/803/19 позов в частині визнання незаконним та скасування підп. "а" 1.2.1. п. 1.2 рішення Острозької міської ради № 908 від 26.04.2019 задоволено. У задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі у редакції Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" укладеним відмовлено.

Отже, як вказує позивач, врахувавши викладене у вищезазначеному судовому рішенні, Товариство направило 07.09.2020 на адресу Ради лист № 11-30/6539 від 02.09.2020 з двома примірниками проекту договору, про що свідчить фіскальний чек наявний у матеріалах справи, який відповідач отримав 08.09.2020 (про що свідчить відмітка Ради при реєстрації вхідної кореспонденції).

Відповідь відповідача, якою запропоновано внести зміни в частині розміру орендної плати, датована 28.10.2020, отримана позивачем, за твердженням останнього, 30.10.2020 року.

Порядок укладення договору врегульований, зокрема ст. 181 ГК України, згідно з якою господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони. У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо). Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов`язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК України.

Окрім того, ч. 1 ст. 641, ч. 1 ст. 642, ч. 1 ст. 643, ч. 1 ст. 646 ЦК України також врегульовано порядок укладення договору. Так, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Отже, за загальним правилом договір є укладеним у випадку повного і безумовного прийняття (акцепту) однією стороною пропозиції іншої сторони про укладення договору (оферти). При цьому прийняттям пропозиції відповідно до ч. 2 ст. 642 ЦК України є також вчинення особою, яка одержала оферту, відповідних конклюдентних дій (зокрема, надання послуг, сплата коштів) у межах строку для відповіді. Водночас відповідь про згоду укласти договір на інших умовах не є акцептом, а є новою офертою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач надав позивачу відповідь, в якій йшлося про необхідність внесення змін до проекту договору, поза межами строку, встановленого ст. 181 ГК України (закінчення строку 28.09.2020 року, відповідь датована 28.10.2020 року).

Водночас, судом досліджено зміст проекту договору оренди, що запропонований до укладення відповідачеві в редакції, що зазначена в позовній заяві на предмет відповідності його умов, вимогам чинного законодавства, та встановлено наступне.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" унормовано, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Отже, одними із істотних умов договору про орендну землі є об`єкт оренди, орендна плата та відповідальність сторони за несплату орендної плати.

Згідно з ч.ч. 1 - 4 ст. 791 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у ч.ч. 6 - 8 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Судом в межах справи №918/803/19 встановлено, що земельні ділянки, загальною площею 2,9335 га передані рішенням Ради №855 від 25.01.2019 позивачеві, сформовані як об`єкти цивільних прав, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Стосовно орендної плати за землю, то суд вважає за необхідне зазначити таке.

З проекту договору вбачається, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок становить 3 213 942,60 грн (п. 5 проекту).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оцінку земель" нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (ч. 1 ст. 13 Закону України "Про оцінку земель").

За ч.ч. 1, 2 ст. 20 Закону України "Про оцінку земель" за результатами нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Приписами ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" унормовано, що технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Отже, за вимогами ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Позивачем до матеріалів справи додано Витяги із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, що є предметами договору оренди, про визнання укладеним якого подано позовну заяву (на 242 арк) в кількості 484 шт., в той час, як згідно уточненого розрахунку розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності долученого позивачем 19.08.2021 до матеріалів справи, до розрахунку розміру орендної плати включено земельні ділянки в кількості 527 штук.

Зазначене на переконання суду унеможливлює надання судом належної оцінки обґрунтованості розміру орендної плати, запропонованого позивачем.

У силу вимог ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Аналогічні приписи викладені у ч. 3 ст. 13 ГПК України, за якими кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтями 76, 77, 79 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стосовно відповідності проекту договору умовам типового договору оренди землі (зокрема, в частині відповідальності та строку перегляду орендної плати), то слід зазначити таке.

Вимогами ст. 14 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типовий договір оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

За ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Частинами 4, 7 ст. 179 ГК України передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приписами ст.ст. 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначені загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та сформовані загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Заразом, закріпивши принцип свободи договору, ЦК України і ГК України разом з тим визначили, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6, ст. 627 ЦК Кодексу, абз. 3 ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, зокрема постановам КМ України, якими затверджуються умови типових договорів.

Укладення господарських договорів на основі типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 ГК України, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування типового договору (ч. 3 ст. 184 ГК України).

З викладеного вбачається, що сторони є вільними у визначенні умов договору, однак коли останній укладається на підставі типового договору, то сторони не можуть відступати від змісту такого договору, але мають право конкретизувати його умови. Як зазначалося, договір оренди земельної ділянки укладається на підставі типової форми договору оренди землі, затвердженої КМ України.

У свою чергу, відповідно до Постанови КМ України від 03.03.2004 року № 220 "Про затвердження Типового договору оренди землі", зокрема п. 14 типового договору оренди землі передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у 10-денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; стягується пеня у розмірі ________ відсотків несплаченої суми за кожний день прострочення.

Із системного аналізу ст.ст. 230, 231 ГК України, ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойка має подвійну правову природу. До настання строку виконання зобов`язання неустойка є способом його забезпечення, а в разі невиконання зобов`язання перетворюється на відповідальність, яка спрямована на компенсацію негативних для кредитора наслідків порушення зобов`язання боржником. Разом з тим пеня за своєю правовою природою продовжує стимулювати боржника до повного виконання взятих на себе зобов`язань і після сплати штрафу, тобто порівняно зі штрафом є додатковим стимулюючим фактором. Після застосування такої відповідальності, як штраф, який має одноразовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобов`язання, пеня продовжує забезпечувати та стимулювати виконання боржником свого зобов`язання.

Разом з тим, одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №917/194/18, №911/2813/17, № 910/6046/16.

Отже, з урахуванням умов типового договору оренди землі та вимог ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" відповідальність сторони за несплату орендної плати у вигляді штрафу та пені є істотною умовою договору оренди.

Водночас, як вбачається із редакції договору оренди землі, запропонованого позивачем, остання не містить такого виду відповідальності, як штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором, а передбачає лише можливість стягнення пені у розмірі 0,01% несплаченої суми за кожен день прострочення.

Тобто позивач самостійно, всупереч умов типового договору, звільнив себе від можливої відповідальності у вигляді штрафу за несвоєчасну сплату орендної плати.

За таких обставин проект договору, запропонований позивачем для визнання його укладеним, не відповідає умовам типового договору оренди землі, затвердженого Постановою КМ України від 03.03.2004 року № 220, а відступ позивача від відповідальності у вигляді однієї з форм неустойки штрафу, не може вважатися конкретизацією його умов.

Окрім того, як вбачається з проекту договору оренди землі, запропонованого позивачем, у п. 13 договору відсутня періодичність перегляду розміру орендної плати, яка повинна була бути заповнена згідно з умовами типового договору.

Зважаючи на викладене, договір оренди землі у редакції позивача не може бути визнаний укладеним у судовому порядку, оскільки не відповідає умовам типового договору, які є обов`язковими. При цьому факт відсутності будь-яких зауважень з боку відповідача в цій частині не звільняє суд при вирішенні спору давати оцінку відповідності умов запропонованого проекту вимогам чинного законодавства.

Беручи до уваги усі фактичні обставини справи, суд зазначає, що у позивача виникло право, а у відповідача обов`язок щодо укладення договору оренди землі, однак такий договір може бути укладеним лише за умови дотримання сторонами вимог чинного законодавства щодо його змісту, а відтак позивач не позбавлений можливості повторно звернутися до відповідача з відповідною пропозицією, привівши проект договору у відповідність до умов типового, а отримавши відмову або не узгодивши умови договору у добровільному порядку, передати спір на вирішення суду.

Стосовно вимоги про визнання підпункту "а" 1.4.1. п.1.4. Рішення Ради № 1244 від 23.10.2020 "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок у м. Острозі" незаконним та його скасування, суд зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 25.01.2019 рішенням відповідача № 855 передано в оренду позивачу земельні ділянки загальною площею 2,9335 га для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об`єктів передачі електричної та теплової енергії на 49 років у м. Острозі Рівненської області; встановлено орендну плату в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки.

З викладеного вбачається, що хоча між сторонами не укладено договір оренди землі, однак рішенням відповідача № 855 від 25.01.2019, яке є підставою для його укладення, визначено три істотні умови договору предмет, строк та порядок розрахунку і визначення розміру орендної плати - 4% від нормативної грошової оцінки, з яким погодився позивач, про що свідчить його редакція договору.

Однак рішенням відповідача № 908 від 26.04.2019 вирішено внести зміни в попередньо прийняте рішення, встановивши позивачу орендну плату в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки, у зв`язку з чим запропоновано позивачу внести зміни до проекту договору. Зазначене рішення визнано незаконним та скасовано Господарським судом Рівненської області у справі №918/803/19.

Поряд з цим, пунктом 1.4.1. рішення Ради № 1244 від 23.10.2020 "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок у м. Острозі" вирішено внести зміни в попередньо прийняті рішення міської ради, зокрема внести зміни в п.п. в) п. 1.1.1. рішення міської ради № 855 від 25.01.2019, встановивши орендну плату в розмірі 7% від нормативної грошової оцінки.

Тобто, не зважаючи на встановлення Господарським судом Рівненської області в межах справи №918/803/19 факту незаконності прийняття Радою рішення про внесення змін до рішення міської ради № 855 від 25.01.2019 в частині встановлення позивачу розміру орендної плати, Рада вдруге приймає аналогічне за своєю суттю рішення зі зміни розміру орендної плати, цього разу збільшивши її розмір з 4% до 7 %.

Отже, відповідач після вирішення питання про передачу позивачу в оренду земельних ділянок та визначення у відсотковому відношенні розміру орендної плати, а також через місяць після направлення проекту договору позивачем вносить зміни до раніше прийнятого рішення, змінюючи при цьому в односторонньому порядку відсоток від нормативної грошової оцінки з 4 % до 7%. Вказане рішення Ради не містить жодного обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до ПК України (ч.ч. 1 та 2 ст. 21 Закону України "Про оренду землі").

За п. 288.5 ст. 288 ПК розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Частиною 2 ст. 651 ЦК передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 30 Закону України "Про оренду землі" визначено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Виходячи зі змісту ст.ст. 632, 651 ЦК та ст. 30 Закону України "Про оренду землі" слід дійти висновку про те, що за загальним правилом зміна умов договору, в тому числі в частині розміру орендної плати, здійснюється за взаємною згодою сторін. За відсутності такої згоди такий договір може бути змінений за рішенням суду лише у випадках, встановлених умовами договору або в силу закону.

Отже, зміна розміру орендної плати (у відсотках від нормативно-грошової оцінки), оформлена рішенням Ради, не може вважатися законодавчою підставою для внесення змін до договору оренди землі в частині розміру орендної плати, оскільки цим рішенням законодавчо не встановлюються граничні (мінімальний та максимальний) розміри орендної плати за земельні ділянки комунальної власності. Водночас, зазначене рішення може бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди визначили безпосередньо в самому договорі таку підставу для перегляду розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 року у справі № 910/7905/17, підстав для відступу від якого суд не вбачає.

Окрім того, рішенням Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 зазначено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (ст. 3). Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (ст. 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абз. 2 п. 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата. Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

Прийняття органом місцевого самоврядування ненормативного акта породжує виникнення правовідносин, що пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів у сфері земельних правовідносин. Тобто рішення органу місцевого самоврядування є підставою виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків фізичних та юридичних осіб.

За таких обставин рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку господарського судочинства. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 № 916/1979/13.

У силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 1 ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно з ч. 1 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування є юридичними особами і наділяються цим та іншими законами власними повноваженнями, в межах яких діють самостійно і несуть відповідальність за свою діяльність відповідно до закону.

Органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції (ч. 3 ст. 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Суд зазначає, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, рішення якого впливають на майнові права позивача, повинен діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на нього покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність його дій, сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до ч. 2 ст. 55, ст. 124 Конституції України.

Відповідно до ч.ч. 1, 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Підпунктом "г" ч. 3 ст. 152 ЗК України унормовано, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Аналогічні приписи містяться у ч. 10 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 21 ЦК України, ч. 2 ст. 20 ГК України.

Зважаючи, що підпункт "а" 1.4.1. п.1.4. Рішення Острозької міської ради № 1244 від 23.10.2020 "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок у м. Острозі" суперечить вимогам чинного законодавства, відтак підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Посилання відповідача на недійсність п. в) рішення Ради № 855 від 25.01.2019 з мотивів пропуску позивачем двомісячного строку оформлення права користування, не приймаються судом до уваги, оскільки вказаний у рішення строк на оформлення права користування (п. г) п. 1.1.1.) ніяким чином не ставиться в залежність від встановленого п. в) п. 1.1.1. рішення Ради розміру орендної плати - 4% від нормативної грошової оцінки з яким погодився позивач.

За результатами з`ясування обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам учасників справи у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст.ст. 75-79, 86 ГПК України, суд дійшов висновку про порушення прав позивача та про наявність підстав для часткового задоволенню позову, а саме, про визнання незаконним та скасування підпункт "а" 1.4.1. п.1.4. Рішення Острозької міської ради № 1244 від 23.10.2020 "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок у м. Острозі". В іншій частині позову суд відмовляє з підстав зазначених вище у даному рішенні.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи, що позов задоволено частково, отже судовий збір в розмірі 2 270,00 грн покладається на відповідача, а решта 2 270,00 грн залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" до Острозької міської ради Рівненської області про визнання договору оренди землі укладеним, визнання незаконним та скасування підпункту "а" 1.4.1. п.1.4. Рішення №1244 від 23.10.2020 Острозької міської ради Рівненської області задовольнити частково.

2. Визнати підпункт "а" 1.4.1. п.1.4. Рішення Острозької міської ради № 1244 від 23.10.2020 "Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок у м. Острозі" незаконним та скасувати.

3. У задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі у редакції Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" укладеним відмовити.

4. Стягнути з Острозької міської ради Рівненської області (вул. Героїв Майдану, 4, м. Острог, 35800, ідентифікаційний код 05391005) на користь Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго" (вул. Кн. Володимира, 71, м. Рівне, 33013, ідентифікаційний код 05424874) 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп. судового збору.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.08.2021.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя І.О. Пашкевич