Господарський суд
Житомирської області
______________________________________________________________________
_____________________________________________________________________________
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"30" серпня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/931/21

Господарський суд Житомирської області у складі судді Сікорської Н.А.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС"

про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод" 29368,41 грн. заборгованості за договором поставки №271_2 від 11.06.2019р.,

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "ОЙЛ-ІКС" звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод" 29368,41 грн., з яких: 18760,00 грн. боргу, 422,00 грн. 3% річних, 1371,79 грн. інфляційних, 2675,74 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 1914,03 грн. пені, 4224,85 грн. 30% річних.

Частиною 2 статті 12 ГПК України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право вирішується судом у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.148 ГПК України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 150 ГПК України визначено форму і зміст заяви про видачу судового наказу.

Згідно з п.4 ч.2 ст.150 ГПК України у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються.

Суд зазначає, що за загальним правилом, при розгляді вимог в порядку наказного провадження суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті (п. 7 ч. 1 ст. 155 ГПК України).

Водночас, у відповідності до норм п.8 ч.1 ст.152 ГПК України, підставою для відмови у видачі наказу є встановлення судом обставин, що з поданої заяви про видачу судового наказу не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги.

Такі підстави для відмови у видачі судового наказу свідчать про наявність у суду обов`язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет наявності порушення його права.

Так, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині, навіть щодо частини періоду нарахування в межах певного виду вимог, мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а тому суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

При цьому, законом не передбачено обов`язку суду здійснювати перерахунок заявлених вимог та право суду видавати судовий наказ в частині заборгованості, заявленої в межах конкретного виду вимоги, так як у протилежному випадку суд буде здійснювати розгляд вимог у порядку, який притаманний для позовного провадження, що суперечить цільовому призначенню інституту наказного провадження.

Перевіривши доводи заявника, суд зазначає, що ТОВ "ОЙЛ-ІКС" заявлено до стягнення 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, 30% річних на підставі п.5.2 договору поставки №271_2 від 11.06.2019р. та відсотки за користування чужими грошовими коштами на підставі ст.536 ЦК України.

Водночас, суд звертає увагу, що ч. 2 ст.625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 05.06.2020р. у справі №922/3578/18.

Тобто, ст.536 ЦК України надає кредитору право стягнути з боржника проценти за користування чужими грошовими коштами, розмір яких встановлюється договором або законом.

Норми ж статті 625 ЦК України конкретизують вказане право та визначають, що розмір таких процентів становить 3% річних, якщо інший розмір процентів сторони не погодять у договорі.

Сторони у договорі поставки №271_2 від 11.06.2019р. (п.5.2 договору), скориставшись передбаченим ч.2 ст.625 ЦК України правом, визначили, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами становить 30% річних.

З наведеного випливає, що заявником у даному випадку заявлено до стягнення суми 422,00 грн. 3% річних, 2675,74 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 4224,85 грн. 30% річних, які за своєю правовою природою є процентами за користування чужими грошовими коштами, і їх задоволення може вважатися накладенням подвійного стягнення за несвоєчасне виконання зобов`язань.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Як випливає зі змісту поданої заяви, до складу заборгованості, заявником також включено пеню в сумі 19151,02 грн., яка за своєю правовою природою не є основним зобов`язанням, а є штрафною санкцією за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

На підставі викладеного, а також враховуючи можливість стягнення в порядку наказного провадження лише неоспорюваної заборгованості, вимоги про стягнення пені не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

Згідно з пунктом 8 частини 1 статті 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Згідно ч.3 ст.152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Відповідно до ч.2 ст.152 ГПК України про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з ч.1 ст.153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про відмову ТОВ "ОЙЛ ІКС" у видачі судового наказу про стягнення 18760,00 грн. боргу, 422,00 грн. 3% річних, 1371,79 грн. інфляційних, 2675,74 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами, 4224,85 грн. 30% річних. на підставі п.8 ч.1ст.152 ГПК України.

В задоволенні заяви в частині вимог про видачу судового наказу про стягнення з боржника 1914,03 грн. пені суд відмовляє на підставі ч.3 ст.152 ГПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 150, ч.2 ст.151, 152, 153, 154, ч.2 ст.232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Корал" Довбиський фарфоровий завод" 29368,41 грн. заборгованості за договором поставки №271_2 від 11.06.2019р.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Суддя Сікорська Н.А.
Віддрук.

1 - до справи

2 - заявнику (рек. з повід.)