ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021м. ДніпроСправа № 904/6064/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Назаренко Н.Г., за участю секретаря судового засідання Хавіної О.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "КРІТ-РЕГІОН", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерхімгруп", м Дніпро

про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 75 948,27 грн.

Представники:

від позивача: Нестеренка Д.О., довіреність № б/н від 12.07.2021, представник

від відповідача: Мартинова О.В., посвідчення № 1632 від 20.01.2009, адвокат

від позивача: Супрун П.О., ордер № 1088790 від 30.08.2021, адвокат

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Кріт-Регіон" звернулось до господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерхімгруп" про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 75 948,27 грн., яка складається з: основного боргу у розмірі 66 459,00 грн., інфляційних втрат 4 082,47 грн., пені 4 412,65 грн.

Ухвалою суду від 30.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 13.07.2021.

Ухвалою суду від 13.07.2021 судове засідання відкладено на 30.08.2021

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №5 оренди нежитлових приміщень від 01.01.2020 в частині своєчасного та повного внесення орендних платежів.

30.08.2021 в судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач надав відзив на позов, в якому заперечив проти позовних вимог.

При цьому доказів направлення відзиву позивачу не надано, що суперечить вимогам ст. 165 ГПК України.

Крім того, строк подання відзиву, визначений ст. 178 ГПК України, відповідачем пропущено, оскільки ухвала про прийняття позовної заяви вручена йому 13.07.2021, про що свідчить поштове повідомлення (а.с. 37), а клопотання про продовження строку для надання відзиву відповідачем заявлено не було.

Враховуючи викладене, суд не приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві на позов, у зв`язку з його поданням з порушенням вимог ГПК України.

Представник відповідача в судовому засіданні надав усні заперечення проти позову.

Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

В порядку ст.ст. 233, 240 ГПК України, в судовому засіданні 30.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення, складання повного рішення відкладено на строк до десяти днів із дня закінчення розгляду справи.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ.

Предметом доказування, відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, обставинами, які входять до предмету доказування у даній справі є такі: обставини укладання договору оренди нежитлових приміщень; наявність або відсутність факту прострочення термінів орендної плати, правомірність здійснення розрахунку штрафних санкцій.

01.01.2020 між Приватним підприємством "Кріт-Регіон" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Полімерхімгруп" (орендар) укладено договір оренди нежитлових приміщень №5.

01.05.2020 сторони уклали додаткову угоду №1 до договору, 01.10.2020 додаткову угоду № 2.

Відповідно до п.1.1 договору, в редакції додаткової угоди № 2 від 01.10.2020, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення, розміщені в будівлі управління за адресою: місто Дніпро, вул. Каштанова, б. 36 склад загальною площею 323,0 кв.м., що знаходяться у власності орендодавця.

Пунктом 2.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 01.10.2020, передбачено, що орендна плата за місяць складає 60,00 грн. за 1 кв.м. В ціну орендної плати враховані послуги: водопостачання та водовідведення, охорона, вивіз сміття, прибирання місць загального користування (коридори, туалети, сходинки) та прибирання прибудинкової території, а також заміна ламп освітлення орендованих приміщень та місць загального користування. В період опалювального сезону, вартість орендної плати за 1 кв.м. в місяць орендованої площі зростає, в зв`язку зі збільшенням витрат на утримання будівлі в осінньо-зимовий період, згідно рахунків, виставлених Орендодавцем.

Майно передається під склад (п.1.3. договору).

Згідно п. 2.1. договору, орендар вступає в строкове платне користування майном у термін, вказаний в Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

У разі припинення дії цього договору майно повертається орендарем орендодавцю протягом 5 календарних днів з дня припинення дії цього договору за актом приймання-передачі. Майно вважається повернутим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі (п. 2.2. договору).

Пунктом 3.2. договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем щомісяця не пізніше 15 числа поточного місяця оренди, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок орендодавця.

Орендар компенсує орендодавцю вартість спожитої електроенергії за тарифами постачальника згідно виставленого рахунку-фактури;

-при наявності приборів обліку електроенергії, по їх показникам лічильника,

-при відсутності приборів обліку у орендаря, згідно рахунку постачальника послуг пропорційно займаній площі. Розрахунок до оплати виконується орендодавцем щомісячно. (п. 3.5. договору).

Пунктом 5.1.7. договору передбачено також обов`язок орендаря у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцю орендоване майно за актом приймання-передачі у належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням фізичного зносу. Один примірник такого акту приймання-передачі надається орендодавцю.

Відповідно до п. 10.1. договору, цей договір вступає в дію 01.01.2020 і діє по 31.12.2020. Строк дії договору може бути продовжений шляхом підписання додаткових угод до нього.

Як зазначає позивач, строк дії договору сплив 31.12.2020 та відповідач звільнив орендовані приміщення, однак, всупереч п. 2.4. та п. 5.1.7 договору, не передав їх позивачу за актом приймання-передачі.

Крім того, відповідачем не сплачено орендну плату за оренду нежитлових приміщень у грудні 2020 в розмірі 19 380,00 грн., а також не сплачено компенсацію вартості спожитої електроенергії за листопад 2020 в розмірі 47 079,00 грн.

09.06.2021 позивач направив відповідачу акт звірки взаємних розрахунків від 27.05.2021 (а.с. 19-20).

Відповідач акт звірки не підписав, борг не сплатив, що і стало причиною звернення позивача до суду з позовною заявою.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог на підставі наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

За приписами ч.ч. 1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Статтею 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Враховуючи, що відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами наявність заборгованості зі сплати орендної плати за грудень 2020 за договором оренди №5 від 01.01.2020, з урахуванням додаткових угод № 1 від 01.05.2020 та №2 від 01.10.2020, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 19 380,00 грн. підлягає задоволенню.

Також позивач просить стягнути з відповідача компенсацію вартості спожитої електроенергії в розмірі 47 079,00 грн.

Відповідно до умов п.п. 3.4, 3.5 договору, в період опалювального сезону орендар щомісяця компенсує орендодавцю вартість послуг опалювання орендованого приміщення за тарифами постачальника послуг пропорційно займаній площі. Відшкодування вартості послуг опалення сплачується орендарем щомісяця не пізніше 15 числа поточного місяця згідно рахунків, виставлених орендодавцем. Орендар компенсує орендодавцю вартість спожитої електроенергії за тарифами постачальника згідно виставленого рахунку-фактури;

-при наявності приборів обліку електроенергії, по їх показникам лічильника,

-при відсутності приборів обліку у орендаря, згідно рахунку постачальника послуг пропорційно займаній площі. Розрахунок до оплати виконується орендодавцем щомісячно.

Позивачем надано докази споживання відповідачем електричної енергії у кількості 15 693 кВт*год на суму 47 079,00 грн. (а.с.16-19).

Відповідачем доказів сплати за комунальні послуги не надано.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість заявлених вимог по стягненню заборгованості у розмірі 47 079,00 грн.

Крім того, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 4 412,65 грн., 3% річних - 994,15 грн., інфляційні втрати - 4 082,47 грн.

У випадку несплати орендарем орендної плати, в строки, встановлені цим договором, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 9.3. договору).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до положень ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

В силу п.1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У відповідності з п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).

Перевіривши розрахунки, судом встановлено, що позивачем невірно визначено періоди нарахування.

Так, нарахування штрафних санкцій за прострочення сплати заборгованості за орендну плату в розмірі 19 380, 00 грн. потрібно здійснювати за період з 16.12.2020 по 16.06.2021.

Нарахування ж санкцій по компенсації вартості спожитої електроенергії у розмірі 47 079,00 грн. необхідно рахувати з 11.06.2021 по 16.06.2021, оскільки докази вручення відповідачу рахунків-фактур, згідно вимог договору, відсутні, отже розрахунки по оплаті за спожиту електроенергію слід розраховувати з моменту отримання відповідачем акту звірки та картки рахунку. Згідно поштового повідомлення про вручення рекомендованого листа, датою отримання даних документів є 10.08.2021 (а.с.20-21).

Таким чином, до стягнення підлягає пеня за прострочення сплати заборгованості за орендну плату в розмірі 19 380, 00 грн. за період з 16.12.2020 по 16.06.2021 у розмірі 1 286,76 грн., а з компенсації вартості спожитої електроенергії у розмірі 47 079,00 грн. за період з 11.06.2021 по 16.06.2021 у розмірі 116,09 грн.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 994,15 грн. за період з 16.12.2021 по 16.06.2021 та 4 082,47 грн. інфляційних втрат. за період січень 2021-травень 2021.

Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

При перевірці розрахунків, суд встановив, позивачем допущено описку при визначенні періоду нарахування 3% річних, а саме вказано з 16.12.2021, тоді як потрібно було вказати 16.12.2020. Як зазначалося, позивачем невірно визначено періоди нарахування, а тому до стягнення підлягають 3% річних за прострочення сплати заборгованості за орендну плату в розмірі 19 380, 00 грн. за період з 16.12.2020 по 16.06.2021 у розмірі 291,43 грн., а з компенсації вартості спожитої електроенергії у розмірі 47 079,00 грн. за період з 11.06.2021 по 16.06.2021 у розмірі 23,22 грн.

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Так, п. 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" встановлено, що згідно з Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З врахуванням викладеного, інфляційні втрати, які підлягають стягненню з відповідача за період з січня 2021 по травень 2021 на суму 19 380,00 грн., становлять 350,53грн.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача 19 380,00 грн. - заборгованості зі сплати орендної плати за листопад 2020 р. та компенсації за спожиту електроенергію у розмірі 47 079,00 грн., пені у розмірі 1 402,85 грн., 3% річних - 314,65 грн., інфляційних нарахувань - 350,53 грн.

В частині стягнення з відповідача пені у розмірі 3 009,80 грн., 3% річних у розмірі 679,50 грн. та інфляційних втрат у розмірі 3 731,94 грн. слід відмовити.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Приватного підприємства "Кріт-Регіон" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерхімгруп" про стягнення 75 9478,27 грн. - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Полімерхімгруп" (49051, м. Дніпро, вул. Журналістів, буд. 7, офіс 507; ідентифікаційний код 42066509) на користь Приватного підприємства "Кріт-Регіон" (49083, м. Дніпро, вул. Б.Хмельницького, буд. 4; ідентифікаційний код 32457165) 19 380,00 грн. - заборгованості зі сплати орендної плати за листопад 2020 р., компенсації за спожиту електроенергію у розмірі 47 079,00 грн., пені у розмірі 1 402,85 грн., 3% річних - 314,65 грн., інфляційних втрат - 350,53 грн. та 1 027,91 грн. - витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В частині стягнення пені у розмірі 3 009,80 грн., 3% річних у розмірі 679,50 грн. та інфляційних у розмірі 3 731,94 грн. - відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повне рішення складено 01.09.2021

Суддя Н.Г. Назаренко