РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

02.09.2021Справа № 910/6575/21

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 34966254) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СУЛА» (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 20, кв. 10; ідентифікаційний код юридичної особи: 24931527) про стягнення 71 258,24 грн,

без повідомлення (виклику) сторін,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - позивач, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва») звернулось до Господарського суду міста Києва (далі - суд) з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СУЛА» (далі - відповідач, ТОВ «ФІРМА «СУЛА») про стягнення 71 258,24 грн, у тому числі: заборгованість у розмірі 61 536,96 грн, 3% річних у сумі 3 697,01 грн та інфляційні збільшення у розмірі 6 024,18 грн, а також 2 270,00 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договорів про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 978/Е, № 979/Е, № 980/Е та № 981/Е від 01.01.2019, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість з оплати вартості наданих позивачем послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій, на яку було нараховано 3% річних та інфляційні збільшення.

23.04.2021 автоматизованою системою документообігу Господарського суду міста Києва здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справі присвоєно єдиний унікальний номер 910/6575/21 та справу передано на розгляд судді Демидову В.О.

Ухвалою суду від 28.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем, у строк встановлений ухвалою суду від 28.04.2021, подано заяву про усунення недоліків, з доданими до неї відповідними документами.

Ухвалою суду від 19.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Вказаною ухвалою суду було встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву - не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження, а також для подання всіх доказів, що підтверджують заперечення проти позову; забезпечити направлення позивачу копії відзиву на позов та доданих до нього документів; визначено відповідачу строк для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) - протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив, а позивачу встановлено строк для подання відповіді на відзив - протягом п`яти днів з дня отримання відзиву на позовну заяву.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Частиною п`ятою ст. 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст. 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 ст. 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частин другої та третьої ст. 120 ГПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Нормами частини четвертої ст. 89 Цивільного кодексу України передбачено, що відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини першої ст. 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Згідно із частиною першою ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає (частина сьома ст. 120 ГПК України).

Так, на виконання приписів ГПК України, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи, ухвала від 19.05.2021 про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 019 зазначена ухвала суду вручена відповідачу 27.05.2021.

Крім того, суд зазначає, що згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, відповідач мав право та не був позбавлений можливості ознайомитись, з ухвалою про відкриття провадження у справі від 19.05.2021 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Отже, судом вчинені всі необхідні дії для належного повідомлення учасників судового процесу - відповідача.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не подано відзиву на позов, як і не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень проти заявлених позовних вимог.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Відповідно до п. 1.5. рішення Шевченківської районної у м. Києві ради від 19.02.2007 № 187 «Про вдосконалення системи управління житлово-комунальним господарством Шевченківського району м. Києва» було утворено Комунальне підприємство «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради, за яким, відповідно до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 № 80 «Про закріплення майна за Комунальним підприємством «Керуюча дирекція», закріплено право господарського відання майна - житлового будинку за адресою: вул. Мала Житомирьска, 20А (у додатку № 590).

Пунктом 25 рішення Київської міської ради ІІ сесії VII скликання від 09.10.2014 № 270/270 «Про удосконалення структури житлово-комунальним господарством міста Києва» Комунальне підприємство «Керуюча дирекція» Шевченківської районної у м. Києві ради перейменоване в Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та його віднесено до сфери управління Шевченківської районної в місті Києві районної адміністрації.

З матеріалів справи вбачається, що за договором про надання послуг № 1016 від 29.12.2017, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», облік, нарахування і збір платежів власників та орендарів нежитлових приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснювався останнім з 01.01.2018 до 31.12.2018.

Згідно Актом приймання - передачі заборгованості в розрізі контрагентів та договорів на виконання Договору про надання послуг № 1016 від 29.12.2017, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», заборгованість ТОВ «ФІРМА «СУЛА», станом на 31.12.2018, становила: за договором № Е-16-00990 - 1 520,53 грн; з договором № Е-16-00991 - 8 042,78 грн, з договором № Е-16-00992 - 7 218,48 грн, з договором № Е-16-00993 - 10 039,19 грн та за договором № Е1056-2660 - 12 004,22 грн.

З 01.01.2019 облік, нарахування і збір платежів власників та орендарів нежитлових приміщень за надані та спожиті ними послуги з утримання будинків та прибудинкових територій здійснюється Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва».

Як вбачається з матеріалів справи, 01.01.2019 між КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (далі - Виконавець) та ТОВ «ФІРМА «СУЛА» (далі - Споживач) були укладені Договори про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 978/Е, № 979/Е, № 980/Е та № 981/Е (далі - Договори), відповідно до п. 1.1. яких Виконавець забезпечує надання послуг з обслуговування будинків і споруд та прибудинкових територій у житловому/нежитловому будинку/приміщенні (гуртожитку, нежитловій будівлі, окремо розташованому нежитловому приміщенні) за адресою: м. Київ, вул. Мала Житомирьска, 20А, а Споживач забезпечує своєчасну оплату таких послуг за встановленим розміром їх вартості у строк та на умовах, що передбачені цим договором.

Відповідно до п. 1.2. Договорів, Виконавець надає послуги, повний перелік яких та розрахунок вартості наведено в Додатку № 1, який є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктами 1.3. Договорів передбачено, що Споживач є власником нежитлових приміщень загальною площею: 141,30 кв.м, 101,60 кв.м, 21,40 кв.м та 113,2 кв.м, які розташовані в підвалі будинку, та використовуються на момент укладання цього Договору під розміщення офісу, під склад.

Право власності споживача на вищевказані нежитлові приміщення підтверджуються договорами: купівлі-продажу нежитлового приміщення від 03.12.2007 за № 2945 та від 17.09.2009, на площу 141,30 кв.м, договором міни від 29.09.2009 на площу 101,60 кв.м, договором № 475/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 12.04.2016, в редакції від 25.06.2020 на площу 21,40 кв.м, та договори купівлі-продажу нежитлового приміщення від 03.12.2007 за № 2943 та за № 2947 на площу 113,2 кв.м., копії яких містяться в матеріалах справи.

Оплата за обслуговування будинків і прибудинкових територій зазначена у Додатку №1 до цього Договору - «Розрахунок вартості послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій» (п. 1.4. Договорів).

У Додатку № 1 до Договорів «Розрахунок вартості послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій» Сторонами погоджено визначено перелік послуг та їх вартість в розрахунку за 1 кв.м приміщення, без ПДВ: прибирання прибудинкової території - 0,8027 грн; прибирання сходових клітинок - 0,4707 грн; технічне обслуговування внутрішньо-будинкових систем гарячого водопостачання, холодного водопостачання, водовідведення, центрального опалення та зливової каналізації - 0,5081 грн; дератизація - 0,0025 грн; дезінсекція - 0,0029 грн; технічне обслуговування та технічний ремонт мереж електропостачання та електрообладнання, систем протипожежної автоматики та димовидалення, а також інших внутрішньобудинкових інженерних систем у разі їх наявності - 0,0833 грн; поточний ремонт конструктивних елементів, внутрішньобудинкових систем гарячого і холодного водопостачання, водовідведення, центрального опалення та зливової каналізації і технічних пристроїв будинків та елементів зовнішнього упорядження - 0,5306 грн, прибирання і вивезення снігу, посипання частини прибудинкової території , призначеної для проходу та проїзду, протиожеледними сумішами - 0,1162 грн та освітлення місць загального користування і підвалів та підкачування води - 0,1148 грн, а всього без ПДВ - 2,6318 грн та без ПДВ з прибутком 2,9476 грн.

Відповідно до формули розрахунку, наведеної у Додатку № 1 до Договорів, витрати Виконавця по утриманню та обслуговуванню будівлі та прибудинкової території становлять: за приміщення загальною площею: 141,30 кв.м - 499,80 грн; за приміщення загальною площею: 101,60 кв.м - 359,38 грн, за приміщення загальною площею: 21,40 кв.м - 75,70 грн та за приміщення загальною площею: 113,2 кв.м - 400,40 грн.

Пунктом 2.1. Договорів передбачено, що розрахунковим періодом за надані послуги з обслуговування будинків і прибудинкової території є календарний місяць.

Послуги з обслуговування будинків і прибудинкових територій оплачуються у безготівковій формі (п. 2.2. Договору).

Згідно з п. 2.3. Договорів, оплата послуг здійснюється Споживачем на підставі рахунків, виставлених Виконавцем, щомісячно у 10-ти денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця.

У п. 3.2.6. Договорів визначено, що Споживач зобов`язується оплачувати вартість наданих послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій у строки, встановлені цим Договором.

В свою чергу, Виконавець зобов`язується забезпечити своєчасне надання послуг належної якості (п. 3.4. Договорів).

Відповідно до п. 4.1. Договорів, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. За несвоєчасне внесення плати за надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій Споживач сплачує пеню у розмірі 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочки платежу, а також відшкодовує інфляційні витрати та штрафні санкції, пов`язані з порушенням строків виконання грошового зобов`язання.

Закінчення строку дії Договору не звільняє Сторін від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору (п. 4.4. Договорів).

Умовами п. 5.1. Договорів передбачено, що Договір набуває юридичної сили з дати його підписання уповноваженими представниками Сторін та скріплення його печатками Сторін і діє з 01.01.2019 до 31.12.2019 (підстава частина третя ст. 631 ЦК України).

Згідно з п. 5.2. Договорів, у разі відсутності письмової заяви однієї із Сторін про припинення цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором.

Доказів відповідної письмової заяви про припинення вказаних Договорів матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договорів позивачем надавались рахунки на оплату за період з січня 2019 року по лютий 2021 року включно: за Договором № 978/Е від 01.01.2019 на суму 23 033,47 грн; за Договором № 979/Е від 01.01.2019 на суму 16 561,84 грн; за Договором № 980/Е від 01.01.2019 на суму 3 488,73 грн та за Договором № 981/Е від 01.01.2019 на суму 18 452,92 грн.

Вказані рахунки долучені позивачем до позовної заяви.

10.08.2020 позивач звернувся до відповідача з претензіями № 94/вих та № 95/вих, в яких просив сплатити заборгованість за спожиті послуги з обслуговування будинків та прибудинкової території, станом на 10.08.2020, у сумі 48 914,32 грн та у сумі 2 939,75 грн у 7-денний термін з дня отримання цих претензій.

На підтвердження направлення вказаних претензій ТОВ «ФІРМА «СУЛА» на адресу: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 20, кв. 10 були надані копії опису вкладення у цінний лист, списку згрупованих рекомендованих відправлень цінних лисів та фіскального чеку.

Однак, вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді та належного виконання.

Крім того, відповідно до наданих рахунків відповідач продовжував користуватись житлово-комунальними послугами позивача до лютого 2021 року включно, які також не були оплачені останнім.

Приймаючи до уваги викладене, неналежне виконання відповідачем умов вказаних Договорів і стало підставою для звернення позивача з даною позовною заявою до суду про стягнення заборгованості, на яку було нараховано 3% річних та інфляційні збільшення.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Згідно з пунктом 1 частини другої ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої ст. 174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частина перша ст. 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша ст. 627 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом договірні відносини сторін виникли на підставі Договорів про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 978/Е, № 979/Е, № 980/Е та № 981/Е від 01.01.2019.

Частиною першою ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З аналізу зазначеної статті вбачається, що сторонами договору про надання послуг є замовник і виконавець. При цьому, замовником є особа, що зацікавлена в одержанні послуги відповідного роду, замовляє її надання на умовах, визначених договором, контролює надання послуги і оплачує її, якщо інше не встановлено договором. А виконавцем є особа, що виконує завдання замовника - надає відповідну послугу, та отримує оплату за надану послугу, якщо інше не встановлено договором.

Тобто, у розумінні ст. 901 ЦК України, у замовника виникають право замовити послугу та обов`язок з її оплати, якщо інше не встановлено договором, а у виконавця виникають обов`язок надати послугу та право отримати оплату наданої послуги, якщо інше не встановлено договором. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі № 911/2756/18.

Договір про надання послуг характеризується особливим об`єктом, який, по-перше, має нематеріальний характер, по-друге, нероздільно пов`язаний з особистістю послугонадавача. Тобто, у зобов`язаннях про надання послуг результат діяльності виконавця не має матеріального змісту, як це має місце при виконанні роботи, а полягає у самому процесі надання послуги. З урахуванням наведених особливостей слід зазначати, що ст. 177 ЦК України серед переліку об`єктів цивільних прав розглядає послугу як самостійний об`єкт, при цьому її характерною особливістю, на відміну від результатів робіт, є те, що послуга споживається замовником у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності виконавцем. Тобто, характерною ознакою послуги є відсутність результату майнового характеру, невіддільність від джерела або від одержувача, синхронність надання й одержання послуги. При цьому, виникнення обов`язку здійснити оплату за договором законодавець пов`язує саме з її фактичним наданням у строки та в порядку, що встановлені договором; строк (термін) виконання обов`язку здійснити оплату також визначається у відповідності з умовами договору.

Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 1 Закону унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 5 Закону, до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Умовами п. 1 частини першої ст. 7 Закону визначено право споживача на одержання своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Разом з тим, відповідно до п. 5 частини другої ст. 7 Закону, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

У відповідності з п. 1 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за домовленістю сторін, крім випадку обрання управителя органом місцевого самоврядування. (пп. 1, 2 ст. 10 Закону).

Відповідно до п. 2.3. Договору, оплата здійснюється споживачем на підставі рахунків, виставлених Виконавцем, щомісячно у 10-ти денний термін після отримання рахунку, але не пізніше 20 числа поточного місяця.

Як зазначалось, на виконання умов Договору про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 978/Е від 01.01.2019 позивач виставив відповідачу рахунки на оплату за період з січня 2019 року по лютий 2021 року включно: № 886 від 31.01.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ, а з урахуванням боргу станом на 01.01.2019 у сумі 10 039,19 грн, загальна сума оплати за цим рахунком становить 10 538,97 грн; № 3677 від 01.02.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 9047 від 01.03.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 9783 від 01.04.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 12897 від 02.05.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 16691 від 03.06.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 19155 від 01.07.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 22359 від 01.08.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 27643 від 02.09.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 28749 від 01.10.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 32054 від 01.11.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 35306 від 02.12.2019 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 238 від 02.01.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 3712 від 03.02.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 6754 від 02.03.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 10011 від 01.04.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 13368 від 04.05.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 16626 від 01.06.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 20019 від 01.07.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 23323 від 03.08.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 26698 від 01.09.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 29984 від 01.10.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 33662 від 02.11.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 36503 від 01.12.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ; № 225 від 04.01.2021 на суму 499,78 грн з ПДВ та № 3490 від 01.02.2020 на суму 499,78 грн з ПДВ, а всього на суму 23 033,47 грн.

На виконання умов Договору про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 979/Е від 01.01.2019 позивач виставив відповідачу рахунки на оплату за період з січня 2019 року по лютий 2021 року включно: № 885 від 31.01.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ, а з урахуванням боргу станом на 01.01.2019 у сумі 7 218,48 грн, загальна сума оплати за цим рахунком становить 7 577,84 грн; № 3679 від 01.02.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 9046 від 01.03.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 9782 від 01.04.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 12896 від 02.05.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 16690 від 03.06.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 19156 від 01.07.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 22358 від 01.08.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 27642 від 02.09.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 28748 від 01.10.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 32055 від 01.11.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 35304 від 02.12.2019 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 237 від 02.01.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 3711 від 03.02.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 6753 від 02.03.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 10010 від 01.04.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 13367 від 04.05.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 16625 від 01.06.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 20022 від 01.07.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 23327 від 03.08.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 26699 від 01.09.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 29983 від 01.10.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 33658 від 02.11.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 36502 від 01.12.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 226 від 04.01.2021 на суму 359,36 грн з ПДВ; № 3487 від 01.02.2020 на суму 359,36 грн з ПДВ, а всього на суму 16 561,84 грн.

На виконання умов Договору про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 980/Е від 01.01.2019 позивач виставив відповідачу рахунки на оплату за період з січня 2019 року по лютий 2021 року включно: № 888 від 31.01.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ, а з урахуванням боргу станом на 01.01.2019 у сумі 1 520,53 грн, загальна сума оплати за цим рахунком становить 1 596,23 грн; № 3678 від 01.02.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 9044 від 01.03.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 9784 від 01.04.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 12894 від 02.05.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 16688 від 03.06.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 19157 від 01.07.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 22357 від 01.08.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 27641 від 02.09.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 28747 від 01.10.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 32056 від 01.11.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 35307 від 02.12.2019 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 236 від 02.01.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 3710 від 03.02.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 6752 від 02.03.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 10008 від 01.04.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 13366 від 04.05.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 16624 від 01.06.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 20023 від 01.07.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 23324 від 03.08.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 26695 від 01.09.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 29981 від 01.10.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 33659 від 02.11.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 36504 від 01.12.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 227 від 04.01.2021 на суму 75,70 грн з ПДВ; № 3488 від 01.02.2020 на суму 75,70 грн з ПДВ, а всього на суму 3 488,73 грн.

На виконання умов Договору про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 981/Е від 01.01.2019 позивач виставив відповідачу рахунки на оплату за період з січня 2019 року по лютий 2021 року включно: № 887 від 31.01.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ, а з урахуванням боргу станом на 01.01.2019 у сумі 8 042,78 грн, загальну сума оплати за цим рахунком становить 8 443,17 грн; № 3680 від 01.02.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 9045 від 01.03.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 9785 від 01.04.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 12895 від 02.05.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 16689 від 03.06.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 19158 від 01.07.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 22356 від 01.08.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 27640 від 02.09.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 28746 від 01.10.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 32057 від 01.11.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 35305 від 02.12.2019 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 235 від 02.01.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 3713 від 03.02.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 6751 від 02.03.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 10009 від 01.04.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 13369 від 04.05.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 16623 від 01.06.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 20021 від 01.07.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 23326 від 03.08.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 26696 від 01.09.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 29980 від 01.10.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 33660 від 02.11.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 36500 від 01.12.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 228 від 04.01.2021 на суму 400,39 грн з ПДВ; № 3489 від 01.02.2020 на суму 400,39 грн з ПДВ, а всього на суму 18 452,92 грн.

Як зазначає позивач рахунки на оплату надавались споживачу щомісячно до 10 числа, інформації стосовно неотримання чи несвоєчасного отримання вказаних рахунків від відповідача не надходило.

Проте відповідачем вказані послуги оплачено не було, у зв`язку з чим позивач звертався 11.08.2020 з претензіями № 94/вих та № 95/вих до відповідача з вимогою погасити у семиденний термін з дня отримання відповідної претензії заборгованість, яка, станом на 10.08.2020, складала 48 914,32 грн та у сумі 2 939,75 грн.

Вказані претензії були залишені відповідачем без відповіді та належного виконання, доказів протилежного в матеріали справи не надано.

Крім того, відповідно до наданих рахунків відповідач продовжував користуватись житлово-комунальними послугами позивача до лютого 2021 року включно, які також не були оплачені останнім.

Частиною першою ст. 193 ГК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Умовами частини першої ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Частиною першої ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як встановлено судом, на виконання умов вищезазначених Договорів про надання послуг з обслуговування будинків і прибудинкових територій № 978/Е, № 979/Е, № 980/Е та № 981/Е від 01.01.2019 у період з січня 2019 по лютий 2021 включно позивачем було надано відповідачу послуги з утримання та обслуговування нерухомого майна, які відповідачем не було оплачено, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у розмірі 34 715,98 грн, з яких: за Договором № 978/Е - 12 994,28 грн (499,78 грн х 26 місяців); за Договором № 979/Е - 9 343,36 грн (359,36 грн х 26 місяців); за Договором № 980/Е - 1 968,20 грн (75,70 грн х 26 місяців) та за Договором № 981/Е - 10 410,14 грн (400,39 грн х 26 місяців).

При цьому в решті позовних вимог в частині стягнення суми заборгованості слід відмовити, оскільки з Акту приймання - передачі заборгованості в розрізі контрагентів та договорів на виконання Договору про надання послуг № 1016 від 29.12.2017, укладеного між Комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» та Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», вбачається, що позивач прийняв від Комунального концерну «Центр комунального сервісу» заборгованість відповідача станом на 31.12.2018 у сумі 26 820,98 грн, яка виникла: за Договором № Е-16-00990 у сумі 1 520,53 грн; за Договором № Е-16-00991 у сумі 8 042,78 грн, за Договором № Е-16-00992 у сумі 7 218,48 грн та за Договором № Е-16-00993 - 10 039,19 грн.

Однак, позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання відповідачем умов спірних Договорів № 978/Е, № 979/Е, № 980/Е та № 981/Е від 01.01.2019, копії яких надані в матеріали справи, тоді як копії договорів № Е-16-00990, № Е-16-00991, № Е-16-00992 та № Е-16-00993 в матеріалах справи відсутні, як і відсутні будь-які посилання на них у позовній заяві.

Крім того, в матеріали справи не надано належних та допустимих доказів припинення дії договорів № Е-16-00990, № Е-16-00991, № Е-16-00992 та № Е-16-00993 та відсутності в них умови, що закінчення строку дії Договорів не звільняє сторін від відповідальності за їх порушення, що мали місце під час їх дії.

Суд зазначає, що ним було прийнято до уваги посилання сторін в пункті 5.1 Договорів на частину третю ст. 631 ЦК України згідно з якою сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Проте, сторонами не визначено на які саме відносини розповсюджується дія спірних Договорів та чи включають вони відносини, які виникли в процесі виконання договорів № Е-16-00990, № Е-16-00991, № Е-16-00992 та № Е-16-00993.

Також у суду відсутні докази того, що позивач не звертався до суду з відповідними позовними заявами про стягнення суми заборгованості за договорами № Е-16-00990, № Е-16-00991, № Е-16-00992 та № Е-16-00993, які не є предметом розгляду даного спору проте зазначені в актах приймання передачі заборгованості.

Враховуючи викладене наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за надані послуги.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 3 697,01 грн та інфляційного збільшення у розмірі 6 024,18 грн, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013).

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п.п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Приймаючи до уваги зазначені положення законодавства, враховуючі часткове задоволення вимоги про стягнення суми заборгованості, перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційного збільшення, судом здійснено власні розрахунки, відповідно яких розмір 3% річних складає 2 085,75 грн та інфляційного збільшення складає 3 398,60 грн, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційного збільшення підлягають також частковому задоволенню.

У відповідності до ст. 124, пунктів 2, 3, 4 частини другої ст. 129 Конституції України, ст. 2, 7, 13 ГПК України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У частині третій ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у ст. 13 цього Кодексу.

Згідно із частинами другої ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частин третьої-четвертої ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2021 по справі № 922/51/20).

Відповідно до частини першої ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21.01.1999 в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22.02.2007 в справі «Красуля проти Росії», від 05.05.2011 в справі «Ільяді проти Росії», від 28.10.2010 в справі «Трофимчук проти України», від 09.12.1994 в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01.07.2003 в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07.06.2008 в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

У рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).

При цьому, суд зазначає, що відповідно до частини першої ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Проте, відповідачем не було подано до суду жодних доказів, які спростовують позовні вимоги позивача чи підтверджують сплату відповідачем заборгованість.

Приймаючи до уваги викладене, оцінивши подані позивачем докази та наведені обґрунтування суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню.

Разом з тим, з урахуванням положень ст. 129 ГПК України, витрати на сплату судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 73-80, 86, 123, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «СУЛА» (01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 20, кв. 10; ідентифікаційний код юридичної особи: 24931527) на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (04050, м. Київ, вул. Білоруська, буд. 1; ідентифікаційний код юридичної особи: 34966254) 40200,33 грн з яких: 34 715 (Тридцять чотири тисячі сімсот п`ятнадцять) грн 98 коп. заборгованості, 3% річних у 2 085 (Дві тисячі вісімдесят п`ять) грн 75 коп. та інфляційного збільшення у сумі 3 398 (Три тисячі триста дев`яносто вісім) грн 60 коп., а також 1280 (Одна тисяча двісті вісімдесят) грн 62 коп. судового збору.

3. В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

5. Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений статтею 256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому статтею 257 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням приписів підпункту 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

З повним текстом рішення можна ознайомитись у Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою:http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено та підписано 02.09.2021.

Суддя В.О. Демидов