УХВАЛА

26 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 911/2388/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Жукова С.В., Огородніка К.М.

за участю секретаря судового засідання - Багнюка І.І.,

за участю представника Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - Баранецької М.Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз" за вх. № 5554/2021 та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за вх. № 5507/2021

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021

у складі колегії суддів: Мальченко А.О. (головуюча), Чорногуза М.Г., Кравчука Г.А.

та на рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 в частині відмови у стягненні 6 622 617,66 грн,

у складі судді Яреми В.А.

у справі за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про зобов`язання повернути безпідставно набуте майно в натурі та стягнення 6 622 617,66 грн.

За результатами розгляду касаційних скарг Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій.

1. 31.01.2017 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (у тексті договору - продавець) та Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (у тексті договору - покупець) було укладено договір про закупівлю природного газу № -ВТВ (далі - договір про закупівлю), відповідно до пункту 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупця у січні-квітні 2017 року газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природний газ (природний газ для забезпечення виробничо-технологічних потреб та власних потреб, природний газ для забезпечення балансування) (далі - газ), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

2. Відповідно до п.п. 2.1., 3.2. договору про закупівлю продавець передає у січні-квітні 2017 року газ в загальному обсязі 1 600 000 тис. куб. м газу, у тому числі по місяцях: січень - 610 000 тис. куб. м; лютий - 490 000 тис. куб. м; березень - 310 тис. куб. м, квітень - 190 000 тис. куб. м. Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

3. Цей договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє у частині поставки газу до 30.04.2017 включно, а у частині розрахунків - до їх повного здійснення.

4. На виконання умов цього договору НАК "Нафтогаз України" поставила АТ "Укртрансгаз" природний газ в загальному обсязі 1 517 900,543 тис. куб. м, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу (т. 1, а.с. 15-17), а саме:

- у січні 2017 року за актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2017 - для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування 731 439,744 тис. куб. м газу на суму 5 104 717 973,38 грн;

- у лютому 2017 року за актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017 - для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування 643 105,799 тис. куб. м газу на суму 5 919 145 744 грн;

- у березні 2017 року за актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017 - для забезпечення виробничо-технологічних потреб, власних потреб та для забезпечення балансування 143 355,00 тис. куб. м газу на суму 1 353 156 516 грн.

Подання позовної заяви до суду.

5. 26.09.2019 АТ "Укртрансгаз" звернулось до Господарського суду Київської області із позовом до Комунального підприємства "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради (далі - КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради, відповідач) про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно природний газ в загальному обсязі 991,033 тис. куб. метрів та стягнення вартості безпідставно набутого майна у розмірі 6 622 617,66 грн.

6. За твердженням позивача, у січні-березні 2017 року відповідач безпідставно, без оформлення будь-яких договірних відносин з позивачем, здійснив відбір природного газу загальним об`ємом 991,033 тис. куб. м, а саме: у січні - 419,337 тис. куб. м, у лютому - 344,409 тис. куб. м, у березні - 227,287 тис. куб. м. Тому позивач у позові просив зобов`язати відповідача повернути безпідставно набуте майно в натурі на підставі статті 1212 та частини першої статті 1213 ЦК України та відшкодувати вартість такого майна на підставі частини другої статті 1213 ЦК України.

7. Як зазначав позивач, для відбору природного газу з газотранспортної системи, оператором якої є АТ "Укртрансгаз", через газорозподільну систему, оператором якої є ПАТ "Київоблгаз", відповідач повинен був мати постачальника відповідних обсягів природного газу, а за його відсутності відповідач не мав підстав здійснювати відбір природного газу та повинен був самостійно припинити власне газоспоживання, як це передбачено абзацом 2 пункту 3 глави 5 розділу VI Кодексу газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2493, та пунктом 10 розділу 2 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015 № 2496.

Розгляд справи судами.

8. 14.12.2020 рішенням Господарського суду Київської області, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021, у задоволенні позову відмовлено.

9. Судові рішення мотивовані тим, що відповідач не є прямим споживачем позивача, об`єкти якого приєднані безпосередньо до газотранспортної системи, та отримує природний газ на точці виходу з газорозподільної мережі після його транспортування позивачем магістральними газопроводами до газорозподільних станцій та подальшого транспортування (розподілу) газорозподільною мережею в межах іншої послуги, яка надається оператором ГРМ; надані позивачем докази не свідчать про здійснення відбору газу безпосередньо відповідачем, а відтак, безпідставними є доводи позивача про несанкціонований відбір відповідачем у січні-березні 2017 року безпосередньо з газотранспортної системи спірного обсягу газу та, як наслідок, набуття відповідачем такого без достатньої правової підстави у розумінні статті 1212 ЦК України; за встановлених обставин отримання відповідачем природного газу в спірному обсязі без виданої компетентним органом номінації не можна вважати несанкціонованим відбором газу з газотранспортної системи, а тому обставини подання/неподання НАК "Нафтогаз України" номінацій природного газу перебувають поза межами впливу відповідача та жодним чином не свідчить про безпідставне споживання природного газу в заявленому позивачем обсязі, як і не свідчить про вказане повернення НАК "Нафтогаз України" відповідачеві без підписання актів приймання-передачі газу за спірний період; враховуючи недоведеність позивачем наявності обставин безпідставного набуття відповідачем природного газу, суди дійшли висновку про необґрунтованість вимог позивача про зобов`язання відповідача повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ та стягнення його вартості.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ.

А. Доводи осіб, які подали касаційні скарги.

10. 20.05.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті "Укрпошта Експрес") АТ "Укртрансгаз" (скаржник-1) подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у справі № 911/2388/19, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

11. У касаційній скарзі підставами касаційного оскарження АТ "Укртрансгаз" зазначає пункти 1, 2, 4 частини другої статті 287 та підпункти а), в) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

12. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19, від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, від 20.12.2018 у справі № 920/169/18, від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17, від 20.02.2018 у справі № 911/653/17, від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17.

13. Водночас, АТ "Укртрансгаз" стверджує про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові Касаційного господарського суду від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, застосованого Північним апеляційним господарським судом в оскаржуваній постанові, щодо застосування Постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758, Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17", Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496.

14. Також, АТ "Укртрансгаз" як на підставу оскарження судових рішень, посилається на частину третю статті 310 ГПК України у зв`язку із порушенням судом апеляційної інстанції статей 2, 7, 11, 86, частин 1-5 статті 236, частини другої статті 237, частин 1-2 статті 277 ГПК України, оскільки під час ухвалення оскаржуваної постанови Північний апеляційний господарський суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та призвело до ухвалення незаконного судового рішення, а також суд апеляційної інстанції вийшов за межі предмету доказування у справі № 911/2388/19.

15. Крім того, скаржник звертає увагу на те, що подана касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики з огляду на те, що справа № 911/2388/19 становить значний суспільний інтерес, та має виняткове значення, оскільки предметом розгляду даної справи є безпідставне набуття майна, яким є природний газ, що належить АТ "Укртрансгаз", який в свою чергу був зобов`язаний та здійснював безпечне та безперебійне транспортування природного газу споживачам по всій території України та країн Європейського Союзу.

16. 19.05.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті "Укрпошта Стандарт") АТ "НАК "Нафтогаз України" (скаржник-2) подано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 в частині відмови у стягненні 6 622 617,66 грн вартості безпідставно набутого майна та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 у справі № 911/2388/19 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ "Укртрансгаз" про стягнення з КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради 6 622 617,66 грн вартості безпідставно набутого майна.

17. Підставою касаційного оскарження судових рішень у справі № 911/2388/19 скаржник зазначає пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України, а саме: застосування положення Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року" та надання оцінки правомірності дій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" при виконанні умов договорів постачання природного газу без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 у справі № 904/5094/17, від 22.03.2018 № 904/2092/17, від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17, а також висновків, наведених у постановах Верховного Суду від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16, від 10.04.2020 у справі № 808/954/17, від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (щодо визначальних ознак господарської операції), від 12.09.2107 у справі № 826/10933/14, від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (щодо правової природи господарської операції та переліку первинних документів, які містять відомості про господарську операцію).

18. АТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на встановлення фактичних обставин справи на підставі неналежних доказів.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційні скарги.

19. Відзиву на касаційні скарги АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" до Верховного Суду не надходило.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ.

А. Щодо суті касаційних скарг.

20. Заслухавши присутнього у судовому засіданні учасника справи, розглянувши матеріали справи, здійснивши перевірку правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів зазначає про таке.

21. Верховний Суд визнає необґрунтованими доводи скаржника-1 про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для учасника справи, оскільки незгода скаржника із рішенням суду попередньої інстанції не підтверджує його незаконність, не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь позивача є звичайним передбачуваним процесом. Подана АТ "Укртрансгаз" касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник-1 вважає незаконним. Твердження АТ "Укртрансгаз", що рішення суду за наслідком розгляду цієї скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутнє посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи.

22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

23. Тому відхиляються доводи касаційної скарги АТ "НАК "Нафтогаз України", викладені у пункті 18 цієї ухвали, так як це призведе до виходу за межі повноважень суду касаційної інстанції, оскільки в силу положень частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

24. Відповідно до положень частини першої статті 300 ГПК України Верховний Суд розглядає доводи касаційних скарг тільки в частині, що стала підставою для відкриття касаційного провадження.

25. За приписами пунктів 1, 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

26. Скаржники у касаційних скаргах посилалися на те, що суди в оскаржуваних рішеннях не врахували висновки Верховного Суду, викладені у низці постанов щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах.

27. Із цього приводу судова колегія відзначає, що за змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

28. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

29. Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23.10.1996; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19.12.1997).

30. Надаючи оцінку доводам АТ "НАК "Нафтогаз України" та АТ "Укртрансгаз" стосовно неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, колегія суддів касаційної інстанції враховує таке.

31. Посилання скаржника-1 на постанову Верховного Суду від 10.06.2020 у справі № 904/4018/19 як на наявність різної правозастосовчої практики Судом оцінюються критично, оскільки вказаною постановою справу № 904/4018/19 передано на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області у зв`язку із тим, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

32. Посилання скаржників на неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду, викладеного в постанові Верховного Суду від 18.05.2020 у справі № 826/16697/17, колегією суддів також не приймаються з огляду на таке.

33. У вказаній постанові Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду зазначив, що "саме по собі ігнорування (невиконання) НАК "Нафтогаз України" визначеного обов`язку із видачі номінацій та поставки газу, що призвело до невиконання господарського зобов`язання саме постачальником, може мати наслідком притягнення такої особи до відповідальності відповідно до положень статті 59 Закону № 329-VIII, а також відшкодування збитків згідно з приписами статті 216 ГК України. Водночас, такі обставини не є тотожними фактичному руху матеріального активу, з яким ПК України і пов`язує реальність господарської операції як підстави для відображення відповідних зобов`язань в податковому обліку платника податків".

34. Оцінюючи доводи скаржників, колегія суддів враховує, що в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 305/1180/15-ц (абзац 18), від 19.06.2018 у справі № 922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі № 2-3007/11 (абзац 20), від 16.01.2019 у справі № 757/31606/15-ц (абзац 18), зазначено що подібність правовідносин (про яку йдеться в статті 287 ГПК України), означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

35. При цьому, під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти, зокрема, такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. З`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи.

36. Зважаючи на наведене, посилання скаржників на викладені в постанові у справі № 826/16697/17 висновки не можуть розглядатися як підстави касаційного оскарження ухвалених у даній справі судових рішень, оскільки такі висновки зроблені щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі № 911/2759/19, вони відрізняються предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог та встановленими фактичними обставини.

37. Аналогічний висновок викладено Касаційним господарським судом у складі Верховного Cуду в постанові від 18.08.2020 у справі № 917/1568/19, і колегія суддів не вбачає у даному випадку підстав для відступу від такого висновку.

38. Також не беруться до уваги доводи АТ "Укртрансгаз" про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 20.12.2018 у справі № 920/169/18.

39. Зазначеною вище постановою справу № 920/169/18 передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва з огляду на те, що суди попередніх інстанцій допустили неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а також не було надано належної оцінки доводам учасників справи.

40. Крім того, позовні вимоги у справі № 920/169/18 мотивовані тим, що спірні грошові кошти перераховані Відповідачці помилково із посиланням у графі призначення платежу відповідного платіжного доручення на договір, який між сторонами не укладався, чого не мало місця у цій справі, що переглядається.

41. Також у справі № 920/169/18 зроблено висновок, що сплата однією стороною грошових коштів другій стороні поза межами платежів, передбачених договором чи договорами, зокрема переплата понад визначену в договорі (договорах) суму, не може бути визнана такою, що здійснена на підставі відповідного договору. Однак, подібний висновок не може бути застосовано при розгляді справи № 911/2388/19, оскільки обставин переплати суми за зобов`язаннями у цій справі не встановлено.

42. Судова колегія критично ставиться і до посилань АТ "Укртрансгаз" про невідповідність оскаржених судових рішень висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.07.2020 у справі № 916/1577/19, оскільки цією постановою справу № 916/1577/19 передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Відтак, касаційним судом не було сформульовано висновок щодо застосування норм права.

43. Крім того, за замістом наведених у касаційній скарзі АТ "НАК "Нафтогаз України" посилань на правові позиції суду касаційної інстанції, а саме постанови Верховного Суду України від 12.09.2017 у справі № 826/10933/14 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), постанов Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 803/1362/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 28.04.2020 у справі № 826/15568/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 10.04.2020 у справі № 808/954/17 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 06.03.2020 у справі № 803/13/16 (за позовом про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень), від 19.02.2019 у справі № 925/1477/17 (за позовом про стягнення вартості природного газу, який компенсується оператору газорозподільної системи у зв`язку з неврегулюванням небалансу газу) вбачається, що вказані постанови є відмінними від справи, що розглядається, за суб`єктним складом, предметом спору та правовим регулюванням таких відносин.

44. Також колегія суддів касаційної інстанції відхиляє доводи скаржників про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, з`ясовуючи обставини виконання/невиконання АТ "НАК "Нафтогаз України" розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", що обґрунтовані посиланням на практику, викладену в постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 911/653/17 (позов про стягнення з відповідача на користь позивача частини вартості компенсації обсягів небалансу в грудні 2016 року у розмірі 800 000 грн), від 22.03.2018 у справі № 904/2092/17 (позов про припинення дії, що порушує право), від 22.06.2018 у справі № 904/5621/17, від 04.04.2018 № 904/5094/17 (позови про зобов`язання відновити газопостачання, яке припинено на підставі актів про припинення газопостачання).

45. Аналіз змісту наведених вище постанов, дає підстави для висновку, що визначальна відмінність предмету та підстав позову у даній справі та у постановах Верховного Суду, на які посилаються касатори, однаково як і не подібність правовідносин у таких справах за будь-яким іншим із зазначених вище критеріїв, не дає підстав для касаційного оскарження в розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

46. Щодо підстави для касаційного оскарження судових рішень у цій справі, а саме положення пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

47. Зокрема, АТ "Укртрансгаз" у касаційній скарзі просить суд касаційної інстанції відступити від висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, оскільки такі не стосуються правових підстав набуття Відповідачем майна, що належить Позивачу, а стосується лише застосування норм щодо обов`язків з постачання природного газу AT "НАК "Нафтогаз України", що є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у даній справі. Тобто, в зазначеній вище справі розглядалося застосування зазначених норм відносно обов`язків з постачання природного газу НАК "Нафтогаз України" споживачам за укладеними між ними договорами, чого не мало місця у справі, що переглядається.

48. Відповідно до статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

49. Судом апеляційної інстанції встановлено наступні обставини:

між АТ "НАК "Нафтогаз України", як постачальником, та КП "Києво-Святошинська тепломережа" Київської обласної ради, як споживачем, було укладено низку договорів постачання природного газу, а саме:

- договір від 11.10.2016 № 1743/1617-ТЕ-17, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 809,969 тис. куб. метрів, зокрема за: січень 2017 року - 228,619 тис. куб. м, лютий 2017 року - 132,062 тис. куб. м, березень 2017 року - 122,495 тис. куб. м;

- договір від 11.11.2016 № 1899/1617-КП-41, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.11.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 31,552 тис. куб. метрів, зокрема за: січень 2017 року - 7, 970 тис. куб. м, лютий 2017 року - 8,288 тис. куб. м, березень 2017 року - 5,604 тис. куб. м;

- договір від 28.10.2016 № 1840/1617-БО-17, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.10.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 774, 819 тис. куб. метрів, зокрема за: січень 2017 року - 204,404 тис. куб. м, лютий 2017 року - 144,330 тис. куб. м, березень 2017 року - 125,140 тис. куб. м;

- договір від 11.11.2016 № 1900/1617-КП-17, відповідно до п. 2.1. якого постачальник передає споживачу з 01.11.2016 по 31.03.2017 (включно) природний газ обсягом до 12,068 тис. куб. метрів, зокрема за: січень 2017 року - 3,398 тис. куб. м, лютий 2017 року - 1,956 тис. куб. м, березень 2017 року - 1,785 тис. куб. м.

Водночас, відповідно до наявних в матеріалах справи копій листів НАК "Нафтогаз України" від 16.02.2017 № 23-1662/1.2-17, від 20.03.2017 № 26-2824/1.2-17, від 13.04.2017 № 26-3430/1.2-17 останнє, з огляду на порушення відповідачем п. 17 постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2015 № 758 та непідтвердження планових обсягів (номінацій) природного газу, повернуло відповідачеві без підпису оформлені за вищевказаними договорами акти приймання-передачі газу за січень-березень 2017 року.

50. Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у спірний період природний газ фактично був спожитий відповідачем на підставі укладених з третьою особою договорів постачання природного газу, а тому визнав твердження апелянтів про відсутність у відповідача будь-яких підстав для відбору природного газу у спірний період безпідставним.

51. При цьому суд апеляційної інстанції застосувавши положення статей 1, 11, 12, 13, 20 Закону України "Про ринок природного газу", пункту 5 глави 1, пункту 1 глави 1 розділу ХІ Кодексу газотранспортної системи у взаємозв`язку з приписами Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", вказав, що цим Розпорядженням, яке є обов`язковим до виконання, на АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальника природного газу) покладено обов`язок видати номінації відповідачу, відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, зазначивши, що аналогічний правовий висновок також викладено у постанові Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

52. Такий висновок суду апеляційної інстанції щодо застосування положень Закону України "Про ринок природного газу", Кодексу газотранспортної та приписів Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р задля оцінки спірних правовідносин у справі, що переглядається, узгоджується з усталеною правовою позицією, викладеною Верховним Судом, зокрема і на яку посилався суд в оскаржуваній постанові.

53. Відтак, доводи скаржника-1 про неправильне застосування судами Розпорядження КМУ від 05.10.2016 № 742-р щодо обов`язку видати номінації теплогенеруючим та теплопостачальним організаціям на період споживання газу 2016/2017 років у цій справі, касаційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 911/656/17, ухваленої за подібних обставин (чинності договору між постачальником газу (третьою особою) та споживачем (відповідачем), встановлення факту незаконної відмови у видачі номінації постачальником газу). Касаційний суд не вбачає підстав для відступу від цієї правової позиції при розгляді цієї справи № 911/2388/19.

54. Так, зокрема, у постанові у справі № 911/656/17 Верховним Судом зазначено, що згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/2017" для забезпечення безперебійного постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії для бюджетних установ, релігійних та інших організацій, надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та постачальникам природного газу до початку опалювального сезону 2016/17 року (далі - опалювальний сезон) було доручено видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені з ними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2016 № 357 "Про затвердження Примірного договору про постачання природного газу виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії" та з дотриманням принципу недискримінації.

55. За висновками Верховного Суду у цій справі АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі спеціальних підзаконних нормативних актів, якими є Положення та Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", було зобов`язане видати номінації споживачам (виробникам теплової енергії) відповідно до договорів, які укладені між ними, та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, і це є обов`язком ПАТ "НАК "Нафтогаз України", а не правом.

56. Така ж правова позиція викладена Верховним Судом і в постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

57. Виходячи з аналізу суб`єктного складу правовідносин, які досліджувались судами у справах № 911/656/17, № 905/2248/18, однією з сторін у зазначених справах є АТ "НАК "Нафтогаз України".

58. Водночас, як було зазначено вище, суди, надаючи правову оцінку правовідносинам, які склались між АТ "НАК "Нафтогаз України" та іншими учасниками правовідносин, встановили, що такі правовідносини підлягають регулюванню положеннями Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", яким серед іншого встановлено обов`язки постачальника видати номінації та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії.

59. У справі, що розглядається, одним з учасників правовідносин, які виникли щодо постачання/споживання газу, також є АТ "НАК "Нафтогаз України" (постачальник), а зазначені відносини виникли у період дії положень Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17 року", якими прямо встановлено обов`язок АТ "НАК "Нафтогаз України" видавати номінації, а відсутність таких номінацій прямо впливає на оцінку правовідносин, які виникають у сфері постачання газу у період дії зазначеного Розпорядження.

60. Отже, враховані апеляційним судом в оскаржуваній постанові висновки щодо обов`язку АТ "НАК "Нафтогаз України" на підставі Розпорядження КМУ від 05.10.2016 № 742-р "Про деякі питання опалювального сезону 2016/17" видати номінації теплогенеруючим і теплопостачальним організаціям відповідно до договорів, які укладені між ними та постачати природний газ виробникам теплової енергії для виробництва теплової енергії, є релевантними для цієї справи, а також узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18, про наявність обов`язку видавати номінації АТ "НАК "Нафтогаз України", що є однією з гарантій безперебійного постачання виробнику теплової енергії природного газу з метою виробництва теплової енергії в опалювальний сезон.

61. Враховуючи наведене, розглянувши доводи скаржника-1 в частині обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні (пункт 2 частин другої статті 287 ГПК України), колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 905/2248/18.

62. Крім того, слід зауважити, що за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1-3 частини другої статті 287 цього Кодексу, чого не знайшло підтвердження у поданих касаційних скаргах.

63. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п. 56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с. 15, п. 31).

64. Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

65. Відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо:

- після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом;

- після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

66. При цьому, зазначені норми процесуального права спрямовані на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

67. Доводи скаржників про те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, та про необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, не знайшли свого підтвердження, а тому Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційними скаргами АТ "Укртрансгаз" та АТ "НАК "Нафтогаз України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 у цій справі.

В. Судові витрати.

68. У зв`язку з тим, що касаційне провадження у справі закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 ГПК України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).

Керуючись статтями 234, 235, 287, 296 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Закрити касаційне провадження за касаційними скаргами Акціонерного товариства "Укртрансгаз" за вх. № 5554/2021 та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за вх. № 5507/2021 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 14.12.2020 в частині відмови у стягненні 6 622 617,66 грн у справі № 911/2388/19.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді С. Жуков

К. Огороднік