ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" серпня 2021 р. Справа № 924/463/21

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Заверухи С.В., за участю секретаря судового засідання Тлусти У.О., розглянувши у залі судового засідання № 201 справу

за позовом фізичної особи-підприємця Солоніна Ярослава Миколайовича, м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області

до фізичної особи-підприємця Чауса Андрія Васильовича, м. Хмельницький

про стягнення 998,76 євро заборгованості, 68,84 євро пені,

представники сторін:

позивача: Роздайбіда М.В. - представник;

відповідача: не з`явився.

У судовому засіданні 30.08.2021р. відповідно до ст. 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 11.05.2021р. відкрито провадження у справі № 924/463/21 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання по справі, надано строк для подання відзиву та відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 14.06.2021р. продовжено строк підготовчого провадження у справі № 924/463/21 на 30 днів, відкладено підготовче засідання.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 09.08.2021р. закрито підготовче провадження та призначено справу № 924/463/21 до судового розгляду по суті.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Фізична особа-підприємець Солонін Ярослав Миколайович звернувся з позовом до суду про стягнення з фізичної особи-підприємця Чауса Андрія Васильовича 998,76 євро заборгованості, 68,84 євро пені на підставі договору на надання транспортно-експедиторських послуг на перевозку вантажів в міжнародному автомобільному сполученні № 0210/20 від 02.10.2020р. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на виконання договору та заявки ним було здійснено перевезення вантажу, що підтверджується CMR № 1129231. Відповідачем вантаж було отримано 09.10.2020р., однак, незважаючи на непідписання останнім акта наданих послуг на суму 58240,00 грн, фізичною особою-підприємцем Чаусом А.В. частково проведено оплату за перевезення вантажу в сумі 25240,00 грн. Крім того, на суму основного боргу позивачем нараховано пеню у розмірі 68,84 євро за період з 16.10.2020р. по 16.04.2021р.

Представником позивача надано суду письмові пояснення від 25.06.2021р., у яких останнім зазначено, що у спірних правовідносинах має місце різниця ваги вантажу в заявці № 167 до договору від 02.10.2020р., де зазначено 21,9 т та в CMR № 1129231, де зазначено 15831 кг. Як вказує позивач, в заявці вказувалась максимальна вага вантажу, яка може бути перевезена автомобілем Рено д.н.з. НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , а в CMR № 1129231 - вага фактично перевезеного вантажу. На думку позивача, міжнародно-транспортна накладна (CMR) є фактичним доказом міжнародного автомобільного вантажоперевезення та має перевагу над іншими документами.

Також представником позивача 12.08.2021р. подано до суду письмові пояснення, у яких останнім наведено розрахунок пені в розмірі 68,84 євро, що еквівалентно 2310,27 грн.

Позивач в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причин неявки та неподання доказів не повідомив.

Ухвали суду від 11.05.2021р., від 31.05.2021р., від 14.06.2021р. надіслані на юридичну адресу відповідача, однак повернуті до суду із відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

Згідно ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 цього кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої ст. 120 цього кодексу.

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Положеннями ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження. З наведеного, відповідач є такий, що належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, проте, відзиву на позов не подав та причин неявки та неподання відзиву не повідомив.

Ст. 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Враховуючи вищевикладене, розумність строків розгляду судового спору, суму позову, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі відповідача та за наявними в матеріалах справи доказами.

Перелік обставин, які є предметом доказування; та доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність даних обставин.

02.10.2020р. між фізичною особою-підприємцем Солоніним Я.М. (перевізник) та фізичною особою-підприємцем Чаусом А.В. (експедитор) укладено договір на надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів в міжнародному автомобільному сполученні № 0210/20, відповідно до п. 1.2. якого, організовуючи перевезення вантажів, сторони керуються даним договором і Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів (КДПК), ООН, Женева 1956р.

Відповідно до п. 2.2. договору взаємовідносини експедитора і перевізника ґрунтуються на положеннях Конвенції про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (КДПГ) і Протоколу до Конвенції КДПГ від 05.07.1978р., Митної конвенції про міжнародне перевезення вантажів з застосуванням книжки МДП (Конвенція МДП).

Згідно п. 2.3. договору на кожну окрему загрузку оформляється транспортна заявка (заявка), що містить опис умов і особливостей конкретного перевезення і є додатком до даного договору.

Як передбачено п. 2.4. договору, підтвердженням факту надання послуг є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (CMR) з відмітками вантажовідправника, перевізника, вантажоотримувача і митних органів.

У відповідності до п. 3.1. договору експедитор інформує перевізника про строки і об`єми майбутніх перевезень, кількості і необхідного типу рухомого складу. Інформація передається по факсимільному зв`язку у вигляді заявки, що містить додатково наступну інформацію: точні адреси місць завантаження і вивантаження ватажу; дату та час подачі автомобіля під завантаження; вага і вид вантажу; адреса відправника і отримувача вантажу із зазначенням контактних телефонів; адреса проведення митних формальностей при навантаженні та розвантаженні вантажу; сума фрахту, форма і строки оплати за перевезення; інші особливості перевезення конкретного вантажу.

Пунктом 3.2. договору передбачено, що перевізник передає експедитору по факсимільному зв`язку письмове підтвердження прийняття заявки до виконання із зазначенням реєстраційних номерів фрахтуйочого транспортного засобу і з обов`язковим проставлянням підпису уповноваженого представника і штампа свого підприємства.

Умови, визначені в конкретній заявці мають переважне право по відношенню до умов даного договору (п. 3.3. договору).

Відповідно до п. 4.1.1. договору експедитор зобов`язаний повідомити в своїй заявці всю необхідну інформацію про перевезення по формі, що вказана в п. 3.1. даного договору, і гарантувати достовірність переданої інформації.

Згідно п. 4.2.1. договору перевізник зобов`язаний здійснювати перевезення по заявці експедитора суворо дотримуючись обумовлені умови.

Як передбачено п. 4.2.7. договору, перевізник зобов`язаний доставити довірений експедитором вантаж у вказаний пункт призначення і здати його уповноваженій особі в цілісності і збереженні згідно товарно-транспортної накладної і переданих на місці навантаження і митного оформлення документах.

У відповідності до п. 5.1. договору для виконання послуг експедитор перераховує перевізнику суму вказану в транспортній заявці, яка є невід`ємною частиною договору. Сума включає в себе вартість послуг по перевезенню, розмір якої відображається в двосторонньому акті і оплачується згідно виставленого рахунку.

Пунктом 5.3. договору передбачено, що у випадку якщо сторони визначать в заявці на перевезення вантажу, що оплата повинна бути проведена після здійснення перевезення, підставою для оплати є рахунок-фактура і CMR (оригінали і факсові копії), акт виконаних робіт. Оплата проводиться протягом 5 банківських днів з моменту надання документів, якщо в заявці не вказано інше.

За несвоєчасну оплату наданих послуг експедитор оплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки (п. 6.5. договору).

Відповідно до п. 9.1. договору даний договір є безстроковим і вступає в силу з моменту його підписання.

У заявці № 167 до договору від 02.10.2020р. сторонами погоджено наступні умови перевезення вантажу: маршрут - Україна (Миколаїв)-Кавала (Греція); замовник/платник - ФОП Чаус А.В.; найменування вантажу - зерно на палетах; тип і номер автомобіля - Рено НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; загальна маса вантажу - 21,9 т; загальний об`єм вантажу - 86 куб.м; дата завантаження - 05.10.2020р.; адреса завантаження - с. Капустине, Миколаївська обл.; місце розвантаження - Thessaloniki, Greece (6 т), Kalavas, Greece (15,5 т); погоджена ставка - 1750 євро; порядок і форма оплати - перерахування по банку 7 днів після розвантаження.

09.10.2020р. на виконання взятих на себе зобов`язань позивачем надано транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу по маршруту: Mykolaiv - Kalavas, а саме гірчиці білої для промислової переробки в кількості 620 п/п мішків, вагою 15831 кг, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною CMR.

Водночас зі змісту вищевказаної товарно-транспортної накладної вбачається, що вантаж одержано Savvaidis Paraskey, Polystilo, Kavalas 64003, Greece. Вказане підтверджується відміткою проставленою у графі 24 накладної (CMR).

Згідно рахунка на оплату № 73 від 09.10.2020р. до договору № 0210/20 - заявки № 167 від 02.10.2020р. вартість послуг з перевезення вантажів за маршрутом: м. Миколаїв (Україна) - м. Кавала (Греція) (а/м № НОМЕР_3 ) склала 58240,00 грн.

Відповідно до акта наданих послуг № 73 від 09.10.2020р., підписаного перевізником, перевізником були надані послуги відповідно до договору № 0210/20 і заявки № 167 від 02.10.2020р. перевезення вантажів автомобільним транспортом (м. Миколаїв (Україна) - м. Кавала (Греція), а/м № НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ) на суму 58240,00 грн.

Фізичною особою-підприємцем Чаусом А.В. сплачено позивачу 25240,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: № від 17.11.2020р. на суму 7240,00 грн, № від 20.11.2020р. на суму 6000,00 грн, № від 18.12.2020р. на суму 7000,00 грн, № від 19.02.2021р. на суму 5000,00 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявні копії: виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05.08.2019р., витягу з Реєстру платників єдиного податку від 12.10.2016р. № 719/10-13-13-01-07.

З урахуванням викладеного, оскільки відповідач не повністю виконав свої зобов`язання щодо оплати вартості послуг з перевезення вантажу згідно договору № 0210/20 і заявки № 167 від 02.10.2020р., позивач звернувся з позовом до суду.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів (визнання більш вірогідними), аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

До будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін, застосовується Конвенція про договір міжнародного перевезення вантажів, яка підписана в м. Женеві 19.05.1956.

За приписами ст. 9 Конституції України та ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України" чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Законом України "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" (далі - Конвенція) закріплено, що Україна приєдналася до зазначеної Конвенції, яка набрала чинності для України 17.05.2007р.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 Конвенція застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення вантажів транспортними засобами за винагороду, коли зазначені в договорі місце прийняття вантажу для перевезення і місце, передбачене для доставки, знаходяться у двох різних країнах, з яких принаймні одна є договірною країною, незважаючи на місце проживання і громадянство сторін.

У ст. 4 Конвенції встановлено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Вантажна накладна складається в трьох оригінальних примірниках, підписаних відправником і перевізником. Ці підписи можуть бути надруковані чи замінені печатками відправника і перевізника, якщо це допускається законодавством країни, в якій складена вантажна накладна. Перший примірник передається відправнику, другий супроводжує вантаж, а третій залишається у перевізника (ч. 1 ст. 5 Конвенції).

Вимоги до вантажної накладної встановлені у ст. 6 Конвенції.

У силу вимог ч. 1 ст. 9 Конвенції вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст. 306 ГК України перевезенням вантажів у цьому Кодексі визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами. Відносини, пов`язані з перевезенням пасажирів та багажу, регулюються Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами.

Частинами 1, 2 ст. 307 ГК України унормовано, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

За ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.ч. 1-3 ст. 909 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 929 ЦК України, яка узгоджується із положеннями ст. 316 ГК України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Статтею 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" встановлено, що транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом, у п.п. 2.3. та 2.4. договору на надання транспортно-експедиторських послуг на перевозку вантажів в міжнародному автомобільному сполученні № 0210/20 від 02.10.2020р. сторонами погоджено, що на кожну окрему загрузку оформляється транспортна заявка (заявка), що містить опис умов і особливостей конкретного перевезення і є додатком до даного договору. Підтвердженням факту надання послуг є оригінал товарно-транспортної накладної встановленого зразка (CMR) з відмітками вантажовідправника, перевізника, вантажоотримувача і митних органів.

Так, у заявці № 167 до договору від 02.10.2020р. сторони погодили наступні умови перевезення вантажу: маршрут - Україна (Миколаїв)-Кавала (Греція); замовник/платник - ФОП Чаус А.В.; найменування вантажу - зерно на палетах; тип і номер автомобіля - Рено НОМЕР_1 / НОМЕР_2 ; загальна маса вантажу - 21,9 т; загальний об`єм вантажу - 86 куб.м; дата завантаження - 05.10.2020р.; адреса завантаження - с. Капустине, Миколаївська обл.; місце розвантаження - Thessaloniki, Greece (6 т), Kalavas, Greece (15,5 т); погоджена ставка - 1750 євро; порядок і форма оплати - перерахування по банку 7 днів після розвантаження.

При цьому, як вбачається із міжнародної товарно-транспортної накладної (CMR), позивачем надано транспортно-експедиційні послуги з перевезення вантажу по маршруту: Mykolaiv - Kalavas, а саме гірчиці білої для промислової переробки в кількості 620 п/п мішків, вагою 15831 кг. Вантаж 09.10.2020р. було одержано Savvaidis Paraskey, Polystilo, Kavalas 64003, Greece, що підтверджується відміткою проставленою у графі 24 накладної (CMR).

Із виставленого позивачем фізичній особі-підприємцю Чаусу А.В. рахунку на оплату № 73 від 09.10.2020р. до договору № 0210/20 та заявки № 167 від 02.10.2020р. вбачається, що вартість транспортних послуг з перевезення вантажів за маршрутом: м. Миколаїв (Україна) - м. Кавала (Греція) (а/м № АІ 9499 ІМ / АІ 4999 ХН) склала 58240,00 грн.

Як свідчать матеріали справи, відповідачем не було підписано акт наданих послуг № 73 від 09.10.2020р. по вищезазначеному перевезенню вантажу, але останнім проводилися часткові проплати наданих послуг на загальну суму 25240,00 грн, про що свідчать платіжні доручення № від 17.11.2020р. на суму 7240,00 грн (по курсу НБУ станом на день оплати складає 217,81 євро), № від 20.11.2020р. на суму 6000,00 грн (по курсу НБУ станом на день оплати складає 179,43 євро), № від 18.12.2020р. на суму 7000,00 грн (по курсу НБУ станом на день оплати складає 205,40 євро), № від 19.02.2021р. на суму 5000,00 грн (по курсу НБУ станом на день оплати складає 148,60 євро). При цьому, як вбачається із означених платіжних доручень оплата (призначення платежу) відповідачем здійснювалася згідно рахунку № 73.

Зі змісту укладеного договору, а саме пункту 5.3. слідує, що у випадку якщо сторони визначать в заявці на перевезення вантажу, що оплата повинна бути проведена після здійснення перевезення, підставою для оплати є рахунок-фактура і CMR (оригінали і факсові копії), акт виконаних робіт. Оплата проводиться протягом 5 банківських днів з моменту надання документів, якщо в заявці не вказано інше.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, оскільки, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, перевізник (позивач) виконав свої обов`язки щодо надання послуг на перевезення вантажу в міжнародному автомобільному сполученні, що підтверджується CMR № 1129231, при цьому, остаточна сума за надані послуги вказана в рахунку на оплату № 73 від 09.10.2020р., враховуючи, що відповідачем по вказаному рахунку (який сторонами визначено як підставу для оплати послуг з перевезення) було сплачено частково вартість послуг, позовні вимоги щодо стягнення 998,76 євро (1750 євро - 217,81 євро - 179,43 євро - 205,40 євро - 148,60 євро) основного боргу є обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Відповідачем доказів на підтвердження добровільного погашення вказаного боргу не подано.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також стосовно задоволення позовних вимог в частині стягнення основного боргу судом було взято до уваги, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто за чинним законодавством гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому належним виконанням зобов`язання з боку боржника є сплата коштів у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019р. у справі №373/2054/16-ц).

Що стосується можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті, то у постанові від 04.07.2018 р. у справі №14-134цс18 Великою Палатою Верховного Суду була висловлена правова позиція про те, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Таким чином, за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні (в даному випадку у заявці № 167 від 02.10.2020р.), а не її еквівалент у національній валюті України.

Щодо стягнення з відповідача пені в сумі 68,84 євро за період з 16.10.2020р. по 16.04.2021р. суд зазначає наступне.

Пунктом 6.5. договору передбачено, що за несвоєчасну оплату наданих послуг експедитор оплачує перевізнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожний день прострочки.

За положеннями ч. 1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Оскільки пеня є неустойкою і має штрафний, а не компенсаційний характер, вона не входить до складу зобов`язання, її сплата та розмір визначені пунктом 6.5 договору (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ) та Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" за неналежне надання виконавцем банківських послуг споживачеві, то нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.

Аналогічна позиція викладена у постанові від 20.03.2019р. Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/26293/16-ц.

Таким чином, з урахуванням положень чинного законодавства, пеня в даному випадку має обчислюватись і стягуватись в національній валюті України (гривні) та саме у гривні вона повинна обчислюватись на момент щоденного прострочення зобов`язання. Однак, відповідач, незважаючи на подані ним письмові пояснення, де наведено розрахунок пені в сумі 68,84 євро, що еквівалентно 2310,27 грн (тобто без врахування щоденної зміни курсу євро), не звертався до суду до закінчення підготовчого засідання із заявою про зміну предмета позову, зменшення чи збільшення позовних вимог в частині стягнення пені в національній валюті України (з наведенням детального та обгрутованого розрахунку).

Враховуючи вищенаведене, існуючий предмет та підстави позову, приймаючи до уваги, що чинним законодавством та умовами договору не передбачено можливості стягнення пені в іноземній валюті, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 68,84 євро.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частин 1 і 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України унормовано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 998,76 євро основної заборгованості. У задоволенні 68,84 євро пені суд відмовляє.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам (93,55%).

Позивачем у позовній заяві також заявлена вимога про стягнення з відповідача судових витрат на правову допомогу адвоката в сумі 8000,00 грн та гонорар успіху в розмірі 7000,00 грн. Крім того, згідно заяви від 06.08.2021р. представник позивача просив приєднати до матеріалів справи докази понесення витрат на правову допомогу в сумі 3000,00 грн.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься у ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Тобто діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/92/15/15-ц, об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021р. у справі № 925/1137/19).

Судом встановлено, що 01.04.2021р. між фізичною особою-підприємцем Солоніним Я.М. (клієнт) та адвокатським бюро "Кривошей і партнери" (адвокатське бюро) укладено договір про надання правничої (правової) допомоги, відповідно п. 1.1. якого клієнт доручає, а адвокатське бюро за винагороду (гонорар) бере на себе зобов`язання надавати клієнту правничу (правову) допомогу з питання захисту інтересів клієнта у справах № 908/538/20, № 908/2818/20, в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 1.2. договору факт надання правничої (правової) допомоги оформлюється сторонами шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі наданих послуг.

Згідно п. 4.1. договору вартість послуг по даному договору може визначатися цим договором та/або протоколом погодження договірної ціни. Протокол погодження договірної ціни у разі його підписання складає невід`ємну частину договору та являється додатком № 1 до даного договору.

Як передбачено п. 4.3. договору, оплата проводиться авансовано або по факту надання послуг, шляхом готівкового або безготівкового розрахунку згідно з цим договором або протоколом погодження договірної ціни.

У відповідності до п. 4.4. договору у разі якщо буде досягнуто мету представництва, клієнт додатково сплачує адвокатському бюро гонорар в розмірі, передбаченому додатковою угодою до даного договору.

Пунктом 4.5. договору передбачено, що порядок обчислення гонорару здійснюється як у фіксованому розмірі, так і погодинною оплатою.

За результатами надання юридичної допомоги складається акт приймання-передачі наданих послуг (акт), що підписується сторонами. На письмову вимогу клієнта та за попереднього узгодження сторонами, адвокатське бюро може надавати звіт про надані послуги, в яких буде вказано перелік наданих послуг.

27.04.2021р. фізичною особою-підприємцем Солоніним Я.М. (клієнт) та адвокатським бюро "Кривошей і партнери" (адвокатське бюро) підписано протокол погодження договірної ціни про надання послуг, зокрема, юридичне консультування - 1000,00 грн; підготовка проекту позовної заяви про стягнення заборгованості за договором на надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів в міжнародному автомобільному зв`язку № 0210/20 від 02.10.2020р. та заявкою № 167 до договору від 02.10.2020р. - 7000,00 грн; представництво інтересів в суді першої інстанції - 1500,00 грн за одне призначене судове засідання; гонорар успіху - 7000,00 грн.

27.04.2021р. між фізичною особою-підприємцем Солоніним Я.М. (клієнт) та адвокатським бюро "Кривошей і партнери" (адвокатське бюро) укладено додаткову угоду № 2 до договору про надання правової допомоги від 01.04.2021р., відповідно до якої сторонами погоджено, що в разі якщо буде досягнуто мету представництва (задоволено повністю чи частково позовні вимоги у справі про стягнення заборгованості за договором на надання транспортно-експедиторських послуг на перевезення вантажів в міжнародному автомобільному зв`язку № 0210/20 від 02.10.2020р. та заявкою № 167 до договору від 02.10.2020р.), клієнт додатково сплачує адвокатському бюро гонорар в розмірі 7000,00 грн.

28.04.2021р. сторонами складено акт приймання-передачі наданих послуг, а саме: юридичне консультування - 1000,00 грн, підготовка проекту позовної заяви - 7000,00 грн.

27.07.2021р. сторонами складено акт приймання-передачі наданих послуг, а саме: представництво інтересів в судовому засіданні, яке відбулося 14.06.2021р. - 1500,00 грн.

09.08.2021р. сторонами складено акт приймання-передачі наданих послуг, а саме: представництво інтересів в судовому засіданні, яке відбулося 09.08.2021р. - 1500,00 грн.

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера № 04/28 від 28.04.2021р. та № 07/27 від 27.07.2021р. адвокатським бюро "Кривошей і партнери" прийнято від Солоніна Я.М. 8000,00 грн та 3000,00 грн відповідно.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04).

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до п.п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 169 ГПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі № 755/92/15/15-ц, постанові Верховного Суду у складі КГС від 24.11.2020р.у справі №911/4242/15).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе на підставі клопотання іншої сторони щодо не співмірності заявлених іншою стороною витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат (правова позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020р. у справі №755/92/15/15-ц, об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019р. у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019р. у справі № 910/906/18, постановах Касаційного господарського суду від 04.02.2021р. у справі № 922/743/20, від 16.07.2020р. у справі № 909/452/19, від 02.11.2020р. у справі № 922/3548/19, від 18.11.2019р.у справі №923/1121/17).

Судом враховується, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору визначеному нормами ст. 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (постанова об`єднаної палати КГС ВС від 20.11.2020р. у справі № 910/13071/19).

Відповідно до позиції, викладеної у постанові об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021р. у справі № 925/1137/19, за умови підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, не надання іншою стороною доказів невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності, у тому числі спростування правильності відповідних розрахунків, витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище та враховуючи фактичний об`єм наданих адвокатом послуг, співмірність суми витрат зі складністю справи, відповідність суми понесених витрат критеріям реальності і розумності з урахуванням ціни позову у справі, беручи до уваги положення договору від 01.04.2021р. та додаткової угоди № 2 від 27.04.2021р., доведеність позивачем відповідно до вимог ст. 74 Господарського процесуального кодексу України надання йому послуг професійної правничої допомоги в розмірі 11000 грн. (8000 грн+3000 грн), відсутність клопотання відповідача про їх зменшення та результат вирішення спору у справі (часткове задоволення позову), суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу в частині наданих послуг за юридичне консультування, підготовку проекту позовної заяви та представництва інтересів в суді першої інстанції пропорційно до суми задоволених позовних вимог в розмірі 10290,50 грн (11000,00 грн * 93,55%). Щодо гонорару успіху та представництва в засіданнях, судом враховується, що представник брав участь лише в одному судовому засіданні, разом з тим явка представника в підготовчих засіданнях не визнавалась обов`язковою. Окрім того, враховуючи суму боргу (яка є незначною), нез`явлення відповідача в судове засідання (як наслідок відсутність його позиції) погоджений гонорар успіху є домовленістю сторін, а тому безумовно не підтверджує обсяг наданих послуг і виконаних робіт, як і не може свідчити про критерій реальності адвокатських витрат, щодо встановлення їхньої дійсності та необхідності саме у сумі гонорару успіху зазначеного заявником. З огляду на викладене, в решті витрат позивача на професійну правничу допомогу суд відмовляє.

Керуючись статтями 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

позов фізичної особи-підприємця Солоніна Ярослава Миколайовича, м. Вишневе Києво-Святошинського району Київської області до фізичної особи-підприємця Чауса Андрія Васильовича, м. Хмельницький про стягнення 998,76 євро заборгованості, 68,84 євро пені задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця Чауса Андрія Васильовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ) на користь фізичної особи-підприємця Солоніна Ярослава Миколайовича ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) 998,76 євро (дев`ятсот дев`яносто вісім євро 76 євроцентів) основної заборгованості, 2123,59 грн (дві тисячі сто двадцять три гривні 59 коп.) витрат по оплаті судового збору, 10290,50 грн (десять тисяч двісті дев`яносто гривень 50 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ.

В решті позову в частині стягнення 68,84 євро пені відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення господарського суду Хмельницької області подається протягом двадцяти днів до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 30.08.2021 року.

Суддя С.В. Заверуха

Віддрук. 4 прим.:

1 - до справи;

2, 3- позивачу ( АДРЕСА_3 ; 03170, м. Київ, вул. Мельниченка, 13);

4 - відповідачу (29006, м. Хмельницький, вул. Ціолковського, буд. 9/1, кв. 6).

Всім рекоменд. з повідомлен.