УХВАЛА

02 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 922/492/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кролевець О.А.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Бульби Ігоря Олександровича

на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021

(головуючий - Россолов В.В., судді Склярук О.І., Гетьман Р.А.)

та рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2021

(суддя Добреля Н.С.)

у справі №922/492/21

за позовом Фізичної особи-підприємця Бульби Ігоря Олександровича,

до Комунального підприємства "Харківський вагоноремонтний завод"

про стягнення 10 745 868,58 грн,

ВСТАНОВИВ:

11.08.2021 Фізична особа-підприємець Бульба Ігор Олександрович (далі - ФОП Бульба І.О.) звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2021 у справі №922/492/21 разом з клопотанням про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги ФОП Бульби І.О., Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що вказана касаційна скарга підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено форму і зміст касаційної скарги.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Згідно з ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п.п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч.ч. 1, 3 ст. 310 ГПК України.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні, та скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування вказаного висновку.

У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При поданні касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України скаржник повинен чітко зазначити норму права, щодо застосування якої відсутній висновок, із конкретизацією правовідносин, в яких цей висновок відсутній.

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої п. 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у ч.ч. 1, 3 ст. 310 ГПК. Якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

Крім того, заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом п. 1 ч. 3 ст. 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в ч. 2 ст. 287 ГПК України, є вичерпним, тому суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування, яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, а також зазначити виключний (виключні) випадок (випадки), передбачений (передбачені) п.п. 1 - 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України щодо підстави (підстав), на якій (яких) подано касаційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити:

1)формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; або

2)обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; або

3)зазначення норми права, щодо застосування якої відсутній висновок, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Звертаючись з касаційною скаргою на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2021 у справі №922/492/21, ФОП Бульба І.О. в якості підстав для касаційного оскарження вищезазначених судових рішень посилається на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій у випадках, що передбачені п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України.

Скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень не врахували правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14 (3-53гс15), постановах Верховного Суду від 21.03.2018 у справі №920/384/17, від 10.04.2018 у справі №916/804/17, від 05.07.2018 у справі №910/2031/16, від 04.10.2018 у справі №912/1433/16, від 10.04.2019 у справі №904/6455/17, від 15.11.2019 у справі №904/1148/19, від 10.09.2020 у справі №916/1777/19, від 06.11.2020 у справі №921/317/18, від 20.04.2021 у справі №910/19925/17 щодо застосування норми права, передбаченої ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України; правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/7401/16, від 17.07.2018 у справі №904/10242/17, від 04.12.2018 у справі №913/63/18, від 20.10.2020 у справі №923/766/19, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18, постановах Об`єднаної Палати Верховного Суду від від 05.07.2019 у справі №905/600/18, від 26.06.2020 у справі №905/21/19 щодо застосування норми права, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України; правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 10.09.2018 у справі №908/24/18, від 18.12.2018 у справі №908/639/18 щодо застосування норм права, передбачених ч. 2 ст. 625, ст. 536 Цивільного кодексу України; правову позицію, викладену у постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №915/765/17, від 12.12.2018 у справі №334/7861/15, від 20.02.2019 у справі №916/3182/17, від 13.12.2018 у справі №913/11/18, від 16.10.2019 у справі №381/3511/15-ц, постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 з приводу застосування норм права щодо можливості стягнення неустойки (пені, штрафів), інфляційних втрат та 3 % річних від суми нарахованих та несплачених процентів за користування чужими грошовими коштами за кожним з прострочених щомісячних платежів, починаючи з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Скаржник у касаційній скарзі також зазначає, що йому не вдалось знайти висновок Верховного Суду щодо застосування норми права: при стягненні пені в межах шести місяців від дня, коли зобов`язання за договорами мали бути виконані, в розмірі облікової ставки НБУ, які розглядалися в попередній судовій справі, в якій з боржника за ті ж самі періоди було стягнуто пеню в розмірі облікової ставки НБУ; при розрахунку 3% річних після стягнення інфляційних втрат та 3% річних з цього ж відповідача за тими ж його зобов`язаннями в попередніх рішеннях судів.

Разом з тим, скаржником не дотримано вимог п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, оскільки при поданні касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України не зазначено норму права (абзац, пункт, частина статті) щодо застосування якої відсутній висновок.

Отже у визначений Верховним Судом строк, ФОП Бульбі І.О. слід належним чином виконати вимоги ст. 290 ГПК України та уточнити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав) у спосіб, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 290 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи викладене, касаційна скарга ФОП Бульби І.О. на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2021 у справі №922/492/21 підлягає залишенню без руху на підставі ч. 2 ст. 292 ГПК України із наданням скаржнику строку протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення зазначених недоліків, а саме шляхом подання до Суду заяви про усунення недоліків касаційної скарги, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 287 ГПК України підстави (підстав) у спосіб, передбачений п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України.

Суд звертає увагу скаржника на те, що заяву про усунення недоліків слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги іншим учасникам справи.

Згідно з ч. 4 ст. 174 та ч. 2 ст. 292 ГПК України, якщо скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у строк, встановлений судом, така касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження не розглядається.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1.Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Бульби Ігоря Олександровича на постанову Східного апеляційного господарського суду від 12.07.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 19.04.2021 у справі №922/492/21 залишити без руху.

2. Встановити Фізичній особі-підприємцю Бульбі Ігорю Олександровичу строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Наслідки невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали встановлені статтею 292 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя О.А. Кролевець