ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30.08.2021 Справа № 905/1210/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Приватне акціонерне товариство Контрансис, м. Павлоград, Дніпропетровська область

до відповідача: Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Добропілля, Донецька область

про стягнення 630272,64 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство Констрансис, м.Павлоград, Дніпропетровська область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Шахта Білозерська, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 630272,64грн., з яких: 399666,00грн.- основний борг, 7805,93грн. - пеня, 59028,32грн. - 3% річних, 163772,39грн - інфляційні втрати.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неповну оплату отриманого товару за видатковими накладними до договору №1616-ШБ від 08.12.2014.

Ухвалою від 30.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 28.07.2021.

20.07.2021 та 21.07.2021 на електрону адресу суду від відповідача надійшли: клопотання б/н від 20.07.2021 про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, клопотання б/н від 20.07.2021 про залучення третьої особи без самостійних вимог на предмет спору та відзив на позовну заяву.

26.07.2021 на електрону адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Ухвалою від 28.07.2021 судове засідання відкладено на 17.08.2021.

Також 28.07.2021 судом постановлено протокольну ухвалу про відмову у задоволенні клопотання відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 17.08.2021 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору та відкладено судове засідання на 26.08.2021.

Ухвалою від 26.08.2021 оголошено перерву у судовому засіданні до 30.08.2021.

У судове засідання 30.08.2021 представники сторін не з`явились, про місце, час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

08.12.2014 між Товариством з додатковою відповідальністю «Шахта «Бєлозерська» (покупець, відповідач) та Приватним акціонерним товариством «Макїївський завод «Лазер», яке змінило найменування на Приватне акціонерне товариства «Контрансис» (постачальник, позивач) укладено договір №1616-ШБ, згідно з пунктом 1.1 якого, в порядку та на умовах, передбачених даних договором, постачальник зобов`язується поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, в асортименті, кількості, у строки, за ціною та з якісними характеристиками, узгодженими сторонами в даному договорі та специфікаціях, які є невід`ємними частинами до даного договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору покупець зобов`язується прийняти та оплатити продукцію, що поставляється у його власність у відповідності до умов даного договору.

За умовами пунктів 4.1., 4.2. договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами, з якісними характеристиками та у строки, узгоджені сторонами у специфікаціях до даного договору. Під партією продукції сторони розуміють будь-яку кількість продукції однорідної за своїми якісними характеристиками, яка супроводжується одним документом про якість та/або одним товаросупровідним документом. Умови поставки продукції DDP, згідно «Інкотермс-2010» з урахуванням умов та застережень, що містяться в даному договорі та/або відповідних специфікаціях до нього. Узгоджене місце призначення поставки вказується сторонами у відповідних специфікаціях до договору. Постачальник несе всі видатки, пов`язані з поставкою продукції до моменту її поставки в узгоджене місце призначення поставки. У випадках коли сторонами у специфікаціях обумовлюються інші умови поставки, взаємовідносини сторін будуть регулюватися положеннями, узгодженими сторонами у відповідних специфікаціях.

Згідно з пунктом 4.3. договору в якості доказів поставки постачальник зобов`язаний надати покупцю наступні товаросупровідні документи: рахунок-фактуру, податкову накладну, видаткову накладну, відповідні товаросупровідні накладні (залізнична (товарно-транспортна) накладна), сертифікат якості та/або паспорт, сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обов`язковій сертифікації), інструкцію (керівництво) по експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений), технічну документацію, передбачену п.2.3. даного договору. Товаросупровідні документи, обумовлені в даному пункті договору (крім податкових накладних), постачальник зобов`язується надати покупцю разом з поставленою продукцією.

Відповідно до пункту 4.5. договору датою поставки вважається дата, вказана представником покупця на відповідних товаросупровідних документах, наданих постачальником.

Пунктом 5.1. договору визначено, що загальна сума договору визначається загальною сумою усіх специфікацій, які є невід`ємною частиною даного договору. В будь-якому випадку, загальна орієнтовна сума договору не повинна перевищувати суму, що дорівнює 52 000 000,00грн. з ПДВ на дату укладання договору. Сума договору може бути збільшена шляхом підписання сторонами відповідної додаткової угоди після отримання дозволу уповноваженого на то органу управління покупця.

Ціна на продукцію, що постачається постачальником встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до даного договору. Розрахунки за продукцію, що постачається по даному договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника. Конкретні умови оплати за продукцію, що постачається по даному договору будуть узгоджуватися у специфікаціях, які є невід`ємною частиною даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця (пункти 5.2., 5.3. договору).

Відповідно до пункту 6.8. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Даний договір вступає в силу з 01 січня 2015 року за умови його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх зобов`язань, строк дії договору встановлюється до 30 грудня 2016 року включно. У випадку не виконання (неналежного виконання) сторонами (стороною) своїх зобов`язань по даному договору, строк дії договору продовжується до повного виконання сторонами всіх прийнятих на себе зобов`язань (п.8.1 договору).

28.12.2018 між постачальником та покупцем підписано додаткову угоду до договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, згідно з якою сторони дійшли згоди про продовження строку дії договору до 31 грудня 2020 року.

01.04.2019 між постачальником та покупцем підписано додаткову угоду до договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, згідно з якою сторони дійшли згоди викласти пункт 5.3. договору в наступній редакції: «Розрахунки за продукцію, яка поставляється постачальником по даному договору здійснюються покупцем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 25 (двадцяти п`яти) календарних днів від дати поставки відповідної продукції на підставі отриманого покупцем рахунка та за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної і документів, передбачених розділом 4 даного договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунка покупця. Остаточні взаєморозрахунки між покупцем та постачальником здійснюються на підставі даних якості, кількості, асортименту та комплектності продукції, визначених у відповідності до розділу 2 даного договору».

Договір та додаткові угоди підписані представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб.

Доказів розірвання договору або визнання його недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

15.10.2019 між постачальником та покупцем підписані специфікація до договору поставки №1616-ШБ від 08.12.2014, якими визначені найменування продукції, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю, а також строки (протягом 60 90 календарних днів від дати підписання даних специфікацій) та умови поставки, місце призначення поставки: DDP («Інкотермс -2010»), м.Білозерське, Донецька обл., склад ТзДВ «Шахта «Білозерська». Загальна сума вартості продукції редуктор складає 1 305 600,00грн. (з ПДВ), блок привідний 6 687 720,00грн. (з ПДВ).

Специфікації підписані представниками сторін договору, підписи представників скріплені печатками юридичних осіб.

За твердженнями позивача, на виконання умов договору за видатковими накладними №РН-0000008 від 08.01.2020 та №РН-0000013 від 29.01.2020 постачальник поставив покупцю продукцію (редуктор, блок привідний) на загальну суму 7990320,00грн. (з ПДВ) та виставив рахунки-фактури на оплату вартості поставленого товару №СФ-0000008 від 08.01.2020 на суму 1 305 600,00грн. та №СФ-0000013 від 29.01.2020 на суму 6 687 720,00грн.

Видаткові накладні містять посилання на договір №1616-ШБ від 08.12.2014 та рахунки-фактури. Видаткові накладні підписані представником постачальника та представником відповідача (покупця, отримувача) без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару та відсутності товаросупровідних документів. Підпис представника постачальника на видаткових накладних засвідчений печаткою Товариства, підпис представника покупця (отримувача) на видаткових накладних засвідчений штампом Товариства.

Водночас згідно з матеріалами справи 06.12.2018 між ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» (клієнт) та ПАТ «Перший український міжнародний банк» (банк або фактор) був укладений договір факторингу з регресом №КНА-Ф-4870, за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов`язується здійснювати факторингове фінансування клієнта за плату на умовах факторингу з регресом. Право вимоги є відступленим клієнтом (набутим фактором) з моменту належного підписання Реєстру, що містить таке право вимоги.

Згідно пункту 9.1. договору факторингу зворотне відступлення несплачених боржником прав вимог здійснюється без необхідності укладання між сторонами будь-яких додаткових правочинів на підставі письмового повідомлення, яке фактор має право направити клієнту в випадках передбачених даним пунктом договору.

25.10.2019 між постачальником ПрАТ «Макіївський завод «Лазер» та покупцем ТзДВ «Шахта «Білозерська» підписано додаткову угоду до договору №1616-ШБ від 08.12.2014, якою визначено, що у зв`язку із тим, що права грошових вимог до покупця, які виникають на підставі договору, відступаються постачальником ПАТ «Перший український міжнародний банк» на підставі договору факторингу з регресом №КНА-Ф-4870 від 06.12.2018, сторони дійшли згоди, що починаючи з дати з якої вступила в силу ця додаткова угода, всі платежі по договору здійснюються виключно в безготівковій формі по реквізитам, зазначеним у цій додатковій угоді.

Разом з цим відповідно до Реєстру зворотнього викупу №1 від 22.03.2021 до договору факторингу з регресом №КНА-Ф-4870 від 06.12.2018 клієнт - позивач здійснив викуп права вимоги, в тому числі, за договором №1616-ШБ від 08.12.2018, укладеним між ПрАТ «Контрансис» та ТзДВ «Шахта «Білозерська» та складеними на його виконання видатковими накладними №РН-0000008 від 08.01.2020 та №РН-0000013 від 29.01.2020.

Як зазначає позивач покупцем здійснено часткову оплату продукції на загальну суму 7 593 654,00грн., а саме в сумі 1 240 320,00грн. за видатковою накладною №РН-0000008 від 08.01.2020 та в сумі 6 353 334,00грн. за видатковою накладною №РН-0000013 від 29.01.2020. Вартість отриманого товару в загальній сумі 396 666,00грн. залишилась не сплаченою.

Претензією №26/03 від 26.04.2021 позивач звернувся до відповідача з вимогою про сплату в 30-денний термін з дня отримання цієї претензії вказаної заборгованості та штрафних санкцій. До вказаної претензії зокрема було додано копію Реєстру зворотнього викупу від 22.03.2021. В якості доказів, що підтверджують надіслання вказаної претензії з додатками на адресу відповідача та отримання її останнім, позивач до матеріалів позовної заяви долучив копії опису вкладення до цінного листа, поштової накладної АТ «Укрпошта» та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Таким чином, у зв`язку із не належним виконанням відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару за договором №1616-ШБ від 08.12.2014 та наявністю заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 630272,64грн., з яких: 399666,00грн. - основного боргу, 7805,93грн. - пені, 59028,32грн. - 3% річних, 163772,39грн. - інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, заперечуючи проти позовних вимог посилається на не надання завіреної копії договору факторингу і додатків до нього, а також повідомлення про зворотнє відступлення права вимоги, що тягне за собою настання правових наслідків передбачених статтею 561 Цивільного кодексу України.

У відповіді на відзив позивач, вважаючи заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, безпідставними та необґрунтованими, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

За своїм змістом та характеристикою укладений між сторонами у справі договір є договором поставки.

Відповідно до частини першої статті 712 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондуються з приписами частини першої статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина друга стаття 712 Цивільного кодексу України).

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків поставки та розрахунків за поставлений товар, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Як встановлено судом та зазначено вище, на виконання умов договору №1616-ШБ від 08.12.2014 позивач на підставі видаткових накладних №РН-0000008 від 08.01.2020 та №РН-0000013 від 29.01.2020 поставив відповідачу товар на загальну суму 7 993 320,00грн. Вказані видаткові накладні відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Відповідач товар прийняв без жодних зауважень та не звертався за судовим захистом своїх прав. Як встановлено судом відповідачем не надано будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару за видатковими накладними станом на час звернення позивача до суду з позовною заявою, а також не подано доказів звернення із вимогою до позивача надати належним чином оформлені документи визначені пунктом 4.3. договору.

Отже, про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

За висновками суду, враховуючи визначені у договорі умови оплати (протягом 25 календарних днів від дати поставки продукції), кінцевий строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором з оплати вартості отриманого товару по видатковій накладній від 08.01.2020 є таким, що настав 03.02.2020 (враховуючи, що 02.02.2020 є вихідним днем) та по видатковій накладній від 29.01.2020 24.02.2020 (враховуючи, що 23.02.2020 є вихідним днем).

Відповідачем здійснено часткову оплату продукції на загальну суму 7 593 654,00грн., а саме: 28.04.2020 в сумі 1 240 320,00грн. за видатковою накладною №РН-0000008 від 08.01.2020 та 30.04.2020 в сумі 6 353 334,00грн. за видатковою накладною №РН-0000013 від 29.01.2020, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (банківською випискою за 28.04.2020 та платіжним дорученням № від 30.04.2020). Вартість отриманого товару в загальній сумі 396 666,00грн. залишилась не сплаченою.

Отже, про визнання свого обов`язку з оплати зобов`язань за договором свідчить факт часткової оплати в сумі 399 666,00грн., що відповідачем жодним чином не заперечується.

Доказів оплати заборгованості в сумі 399 600,00грн. відповідач не надав.

Також суд приймає до уваги, що позивач претензією №26/03 від 26.04.2021 звертався до відповідача, в якій повідомляв про наявність несплаченої заборгованості, а також про факт зворотнього відступлення права вимоги за договором №1616-ШБ від 08.12.2014. Копія Реєстру зворотнього викупу була додана до претензії, яка отримана відповідачем, що останнім не заперечується. Вказаним спростовуються твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, про неотримання інформації про укладання договору факторингу та зворотнього відступлення права вимоги.

Враховуючи викладене, на підставі поданих доказів, судом встановлений факт поставки позивачем продукції, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується документально, а відтак вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 399 600,00грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на те, що факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару є доведеним, у позивача наявні правові підстави для нарахування 3%, інфляційних та пені.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно з наданим розрахунком 3% річних в загальній сумі 59 028,32грн. нараховані окремо по кожній видатковій накладній.

По видатковій накладній від 08.01.2020 3% річних нараховані на суму 1 305 600,00грн. за період з 03.02.2020 по 27.04.2020 та на суму боргу 65 280,00грн. за період з 28.04.2020 по 22.06.2021.

По видатковій накладній від 29.01.2020 3% річних нараховані на суму 6 687 720,00грн. за період з 24.02.2020 по 29.04.2020 та на суму 334 386,00грн. за період з 30.04.2020 по 22.06.2021.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок 3% річних судом встановлено, що позивачем не вірно визначений початок періодів нарахування 3% річних по видатковій накладній від 08.01.2020 на суму боргу 1 305 600,00грн. та по видатковій накладній від 29.01.2020 на суму боргу 6 687 720,00грн., оскільки позивачем не було враховано, що згідно з правилами частини п`ятої статті 254 ЦК України, якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

За перерахунком суду загальний розмір цих вимог складає 58 373,14грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають задоволенню частково в сумі 58 374,14грн.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

За приписами частини 2 пункту 3.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013р. (зі змінами та доповненнями) інфляційні нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснила, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Згідно з наданим розрахунком інфляційних втрат позивачем нараховано та пред`явлено до стягнення інфляційні втрати у загальному розмірі 163 772,39грн.

Вказані нарахування здійснено позивачем на суму боргу в розмірі 1 305600,00грн. за період лютий - квітень 2020 року, на суму боргу в розмірі 65 280,00грн. за період травень 2020 року травень 2021 року, на суму боргу 6 687 720,00грн. за період березень 2020 року квітень 2020 року, на суму боргу 334 386,00грн. за період травень 2020 року травень 2021 року.

Перевіривши розрахунок нарахування інфляційних втрат, судом встановлено, що за перерахунком суду розмір цих вимог складає 163 553,81грн.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат підлягають задоволенню частково в сумі 163 553,81грн.

Суд зазначає, що розглядаючи вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат судом не застосовувалась формула визначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду по справі №905/21/19 від 26.06.2020 з огляду на наступне.

У пункті 28 вказаної постанови Верховний Суд зазначив, що визначений у цій постанові спосіб розрахунку інфляції за статтею 625 Цивільного кодексу України з точки зору математичного підходу не є єдиним, але вбачається найбільш простим для застосування юристами.

Таким чином, сторони по справі та суд який розглядає спір не позбавлені права до застосування інших математичних підходів щодо способів розрахунку інфляції в тому числі і передбачених постановою пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань №14 від 17.12.2013.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин 4, 6 статті 231 ЦК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, викладена у постанові від 28.11.2018 у справі №903/962/17).

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 322 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 6.8. договору у випадку несвоєчасної оплати продукції, покупець на письмову вимогу постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за кожний день прострочки оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Тобто, сторони у пункті 6.8. договору не встановили інший строк нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання. Тому як зазначено вище, в даному випадку за відсутності у договорі умов щодо іншого строку нарахування пені, нарахування пені припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини 6 статті 322 Господарського кодексу України.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 7 805,93грн.

Розрахунок пені проведено окремо по кожній видатковій накладній. По видатковій накладній від 08.01.2020 пеня нарахована на суму боргу 65 280,00грн. за період 23.06.2020 03.08.2020. По видатковій накладній від 29.01.2020 пеня нарахована на суму боргу 334 386,00грн. за період 23.06.2020 24.08.2020.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що наданий розрахунок відповідає обставинам справи щодо прострочення відповідача та є арифметично правильним. При цьому, позивачем враховано вимоги пункту 6.8. договору та нарахований розмір пені не перевищує 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню повністю в сумі 7 805,93грн.

Розрахунок 3% річних, інфляційних втрат, пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Контрансис», м.Павлоград, Дніпропетровська область до відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Шахта «Білозерська», м.Білозерське, м.Добропілля, Донецька область про стягнення 630272,64грн., з яких: 399666,00грн.- основний борг, 7805,93грн. - пеня, 59028,32грн. - 3% річних, 163772,39грн - інфляційні втрати, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Шахта «Білозерська» (85013, Донецька обл., місто Добропілля, місто Білозерське, вулиця Строїтельна, будинок 17; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Контрансис» (51400, Дніпропетровська обл., місто Павлоград, вулиця Центральна, будинок 96, корпус 1, квартира 42; ) основний борг в сумі 399 666,00грн., 3% річних в сумі 58 373,14грн., інфляційні втратив сумі 163 553,81грн., пеню в сумі 7 805,93грн., судовий збір в сумі 9440,98грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 30.08.2021.

Суддя М.О. Лейба