ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ СУДОВЕ РІШЕННЯ
26.08.2021 Справа № 905/1030/21
Господарський суд Донецької області у складі судді Бокової Ю.В, розглянувши заяву комунального підприємства "Добро" Добропільської міської ради вих. №1208/21 від 12.08.2021 про ухвалення додаткового рішення
до відповідача: фізичної особи-підприємця Гаранжа Євгенії Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 )
про стягнення заборгованості в розмірі 43 635,53 грн.,-
Рішенням Господарського суду Донецької області від 04.08.2021 позовні вимоги комунального підприємства "Добро" Добропільської міської ради до фізичної особи-підприємця Гаранжа Євгенії Михайлівни про стягнення заборгованості в розмірі 43 635,53 грн. задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця Гаранжа Євгенії Михайлівни на користь комунального підприємства "Добро" Добропільської міської ради заборгованість в розмірі 43 635,53 грн., судовий збір в сумі 2270,00 грн.

Згідно ст.221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

17.08.2021 від позивача надійшла заява вих. №1208/21 від 12.08.2021 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн.

Дослідивши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правову допомогу у сумі 3000,00 грн., суд дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом, 22.02.2021 між адвокатським об`єднанням «вСуді» (далі - об`єднання) та комунальним підприємством "Добро" Добропільської міської ради (далі - клієнт) був укладений договір про надання правової допомоги № 08-02/2021 (далі - договір), відповідно до п. 1.1 якого за цим договором об`єднання зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується здійснити платежі, визначені договором.

Згідно п. 2.1. договору при виконанні цього договору об`єднання має право вчиняти будь-які дії, що не заборонені законом, правилами адвокатської етики та цим договором, необхідні для належного виконання, зокрема:

2.1.2. представляти і захищати права, свободи та інтереси клієнта в суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами, з усіма правами, що надані клієнтові;

2.1.3 ознайомлюватися з документами та матеріалами, збирати відомості про факти, що можуть бути використані як докази, в установленому законом порядку запитувати, отримувати і вилучати речі, документи, їх копії, ознайомлюватися з ними та опитувати осіб за їх згодою;

2.1.4 складати та подавати заяви, скарги, клопотання, інші документи, а також отримувати будь-які документи, отримувачем яких є клієнт;

2.1.6 посвідчувати копії документів, у т.ч. у справах, які він веде, крім випадків, якщо установлено інший спосіб посвідчення копій документів;

2.1.9 користуватися іншими правами, передбаченими чинним (у т.ч. процесуальним) законодавством України.

Правову допомогу за цим договором клієнт оплачує шляхом перерахування коштів на рахунок об`єднання, зазначений у договорі (п. 4.1. договору).

Відповідно до п. 4.3. договору розмір гонорару об`єднання за цим договором визначається сторонами окремо у додатках до договору, які є його невід`ємною частиною. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений час та інші істотні обставини. За будь-яких умов гонорару за цим договором не може перевищувати 48 000 (сорок вісім тисяч) гривень 00 коп.

Згідно п. 4.7. договору за результатами надання правової допомоги (повністю або частково - за окремим видом правової допомоги) складається акт, що підписується представниками сторін. Акт надсилається/надається клієнту об`єднанням на визначені в цьому договорі засоби факсимільного зв`язку, або використання сервісів комунікацій Viber, Telegram, WhatsApp або поштою (у т.ч. електронною), або передається особисто. Акт про надання правової допомоги вважається підписаним та погодженим клієнтом без зауважень, якщо протягом 5 днів з моменту його направлення/надання клієнту об`єднання не отримало письмові аргументовані заперечення щодо нього. Сторони також домовились, що достатнім підтвердженням повноти та належності наданої за цим договором правової допомоги є її повна або часткова оплата (за умови, якщо така правова допомога надається в день укладання цього договору та/або умови договору передбачають післяоплату (повну або часткову) за надану правову допомогу). У такому разі сторони можуть не складати та не підписувати відповідний акт за результатами надання правової допомоги.

Відповідно до п. 6.1. договору він набуває чинності з дати, вказаної на початку договору, та припиняє свою чинність 31.12.2021.

У додатку від 22.02.2021 до договору про надання правової допомоги № 08-02/2021 від 22.02.2021 сторони узгодили наступний обсяг правової допомоги, що надається в межах вказаного договору: надання послуг щодо захисту клієнта, представництва його інтересів у судових органах та у справах досудового врегулювання спорів, а також надання консультацій щодо захисту та представництва клієнта перед третіми особами (у тому числі перед органами, які здійснюють примусове виконання рішення) з питань стягнення заборгованості з фізичних та юридичних осіб на користь клієнта.

Також у вказаному додатку сторони погодили наступний розмір гонорару за надання правової допомоги (фіксований, погодинний): супроводження однієї судової справи в суді першої інстанції (у т.ч. за необхідності підготовка пояснень, клопотань, заяв, взяття участі в судових засіданнях): 3000 (три тисячі) гривень 00 коп.

Відповідно до п. 3.1. вказаного додатку сторони узгодили наступний порядок сплати гонорару: клієнт сплачує грошові кошти в сумі, обумовленій цим додатком, протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту надіслання об`єднанням відповідного рахунку.

Вищезазначений договір та додаток до нього підписані сторонами без зауважень та скріплений печатками.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналізуючи вищевказане, суд зазначає, що при зверненні з заявою про відшкодування судових витрат на послуги адвоката сторона повинна документально довести, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надати договір на правову допомогу, акт приймання - передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату вищевказаних послуг, розрахунок таких витрат.

Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В матеріалах справи відсутній акт приймання-передачі правової допомоги до договору № 08-02/2021 від 22.02.2021, як це передбачено п. 4.7. договору.Між тим, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку щодо доведеності факту надання правничої допомоги адвокатським об`єднанням «вСуді», пов`язаної з розглядом даної справи. Як вбачається із матеріалів справи, адвокатом Кайдашовим В.С. було підготовлено та надано до суду позовну заяву та клопотання про розгляд справи без його участі.

Тобто, заявником доведено факт надання послуг з професійної правничої допомоги.

Відповідно до приписів частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За приписами ст.126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Принцип розумного обґрунтування розміру оплати юридичної допомоги набуває конкретних рис через перелік певних факторів, що мають братись до уваги при визначенні розміру оплати - обсяг часу і роботи, що вимагається для адвоката, його адвокатський досвід, науково-теоретична підготовка, тощо.

Визначаючи розмір сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, повинні братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистки або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 01.08.2019 по справі № 915/237/18.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Так, відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на відсутність заперечень відповідача щодо витрат на правову допомогу, заявлений позивачем розмір витрат в сумі 3000,00 грн., за висновком суду, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, оскільки відповідає критеріям обґрунтованості, реальності та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 15, 73, 74, 86, 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

В И Р І Ш И В

Стягнути з фізичної особи-підприємця Гаранжа Євгенії Михайлівни ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь комунального підприємства "Добро" Добропільської міської ради (85001, Донецька обл., місто Добропілля, провулок Луганський, будинок 2А; ) витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Повний текст додаткового рішення складено 26.08.2021.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Суддя Ю.В. Бокова