ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа№ 910/3794/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021

у справі № 910/3794/21 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО

ПЛЮС!"

до Національного університету "Одеська юридична академія"

про стягнення 413 843,00 грн

без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" (вул. Маршала Тимошенка, 21, н/п №3, м. Київ, 04205) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Національного університету "Одеська юридична академія" (вул. Фонтанська дорога, 23, м. Одеса, 65009) про стягнення суму заборгованості у розмірі 413 483,00 грн, з яких: сума основної заборгованості 405 000,00 грн, штраф у розмірі 8 843,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Національним університетом "Одеська юридична академія" зобов`язань за договором надання послуг №295 від 16.11.2020 в частині своєчасної оплати за надані послуги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/3794/21 клопотання Національного університету "Одеська юридична академія" про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Одеської області - задоволено. Матеріали справи № 910/3794/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" до Національного університету "Одеська юридична академія" про стягнення 413843,00 грн. - передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Господарського суду Одеської області.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/3794/21 та повернути матеріали справи №910/3794/21 для продовження розгляду Господарському суду міста Києва.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.2021 року, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Зубець Л.П., Алданова С.О.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/3794/21 посилаючись на те, що в ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 позивачем було отримано 12.05.2021 року, що підтверджується роздруківкою трекінгу листа №461з офіційного сайту Укрпошти та скарн-еопієюконверта.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/3794/21 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/3794/21. Роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

19.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 29.04.2021 у справі №910/3794/21 без змін.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 статті 29 Господарського процесуального кодексу України позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливості можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися за місцем виконання цих договорів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 16.11.2020 № 295 було укладено договір надання послуг між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" та Національним університетом "Одеська юридична академія".

Пунктами 1.1, 1.2. договору визначений його предмет, за яким Виконавець (відповідач) зобов`язується належним чином надати Замовнику (позивачу) послуги з "Послуги з виготовлення проектно-кошторисної документації на встановлення системи пожежної сигналізації, системи оповіщення та управління евакуацією людей при пожежі, (показник національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" - 71320000-7: Послуги з інженерного проектування). зазначені у технічному завданні, а також пройти комплексну державну експертизу, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Договором від 16.11.2020 р. № 295 окремо місце виконання цього договору не визначається.

Суд першої інстанції правильно встановив, що серед умов договору № 295 від 16.11.2020 р. відсутні положення щодо місця виконання зобов`язання.

Приписами ч. 1 ст. 532 Цивільного кодексу України визначено, що місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться:

1) за зобов`язанням про передання нерухомого майна - за місцезнаходженням цього майна;

2) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі договору перевезення, - за місцем здавання товару (майна) перевізникові;

3) за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання;

4) за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання;

5) за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника.

Місце виконання встановлюється договором, актами цивільного законодавства, а також може випливати з суті зобов`язання або звичаїв ділового обігу.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що відносини, що виникають при укладенні та виконанні договору підряду на проектні та пошукові роботи регулюються параграфом 4 глави 61 Цивільного кодексу України.

Приписами статей 887-891 Цивільного кодексу України не встановлено відповідні вимоги щодо місця виконання зобов`язання з розробки проектно-кошторисної документації.

Пунктом 5 Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства №45 від 16.05.2011 "Про затвердження Порядку розроблення проектної документації на будівництво об`єктів" визначено, що укладення та виконання договорів на виконання проектних робіт здійснюються у порядку, встановленому Загальними умовами укладення та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2005 року № 668 (далі -Постанова №688).

За змістом абз. 11 ч. 1 Постанови №668 кошторисна документація - кошториси та інші документи, пов`язані із складанням (розрахунки, обґрунтування, пояснення, відомості про ресурси тощо) і необхідні для визначення кошторисної вартості будівництва та договірної ціни.

Проектна документація - текстові та графічні матеріали, затверджені в установленому порядку, якими визначаються містобудівні, об`ємно-планувальні, архітектурні, конструктивні, технічні та технологічні рішення, а також кошториси об`єкта будівництва (абз. 15 ч.1 Постанови №668).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач помилково ототожнив поняття місце виконання договору (зобов`язання по договору) з місцезнаходженням об`єкта щодо якого позивачем замовлені роботи з розробки проектно-кошторисної документації. Виконання робіт з розробки проектно-кошторисної документації передбачає роботи з документами, текстовими та графічними матеріалами, розрахунками, тощо, що відображені на паперових носіях, та/або на електронних носіях, з використанням комп`ютерної техніки, тобто не є такими роботами, виконати які можливо тільки на об`єкті, як, наприклад, договір на капітальне будівництво, на виконання ремонтних робіт.

Вивчивши правовідносини, які склались між позивачем та відповідачем, судом не вбачаються правових підстав для того, щоб розглядати даний спір за місцем виконання зобов`язання.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до прохальної частини позовної заяви, предметом даного спору є майнова вимога, стягнення заборгованості у розмірі 413 483,00 грн, за договором надання послуг №295 від 16.11.2020 в частині своєчасної оплати за надані послуги.

Частинами 1, 2 ст. 27 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визнання підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи-підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Статтею 93 Цивільного кодексу України місцезнаходження юридичної особи визначається місцем її державної реєстрації, якщо інше не встановлено законом.

За приписами ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Згідно з відомостями внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відповідач, Національний університет "Одеська юридична академія" знаходиться за адресою: 65009, Одеська обл., місто Одеса, Фонтанська дорога, будинок 23. Зазначена адреса вказана позивачем і в позовній заяві.

Отже, із змісту положень договору від 16.11.2020 р. № 295 вбачається, що місцем виконання договору є адреса місцезнаходження відповідача - Національного університету «Одеська юридична академія».

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний спір належить розглядати за правилами визначеними ч. 1 ст. 27 Господарського процесуального кодексу, за місцезнаходженням відповідача - в Господарському суді Одеської області.

Відповідно до ст. 27 ГПК України, позов пред`являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Щодо посилання апелянта в апеляційній скарзі на судову практику, колегія суддів зазначає наступне.

Так, постанова Центрального апеляційного господарського суду від 12.04.2021 р. у справі № 904/2586/20 ухвалена щодо правовідносин, які є відмінними від спірних правовідносин у цій справі. Предметом договору, що розглядався у справі № 904/2586/20 було виконання капітального і поточного ремонту, технічне обслуговування, реставрацію обладнання, його вузлів і комплектуючих, вказаних у специфікаціях.

У зв`язку з цим, висновки зроблені судом по справі № 904/2586/20 взагалі не стосуються цієї справи.

Посилаючись на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.12.2020 р. у справі № 910/15857/20 апелянт звертає увагу лише на деякі положення, ігноруючи інші. Суд апеляційної інстанції в цій постанові зазначав, якщо у договорі чітко вказано місце його виконання, до позову, що подається за умови такого існування в договорі відповідної умови, застосовується частина 5 статті 29 ГПК України, і у позивача в такій справі виникає право (в силу дії ч. 1 ст. 29 ГПК України) вибору, до якого суду він може подати позовну заяву: за місцезнаходженням відповідача чи за місцем виконання договору. Тобто, стаття 29 ГПК України передбачає альтеративну підсудність за вибором позивача. Втім, такі висновки (щодо наявності права обирати підсудність) мають грунтуватися тільки на положеннях спірного договору.

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що положеннями договору не визначено і не вбачається зі специфіки спірних відносин, та підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності. Таким чином, дана справа територіально підсудна Господарському суду Одеської області.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!".

Керуючись ст. ст. 129, 255, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду м. Києва від 29.04.2021 р. у справі № 910/3794/21 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕЛЕКТРО ПЛЮС!".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.08.2021р., в зв`язку з виходом судді Зубець Л.П. з відпустки.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова