ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2021 року м. Черкаси справа № 925/482/21 Господарський суд Черкаської області у складі: головуючого - судді Г.М.Скиби, за участю секретаря судового засідання Л.В.Романенко, за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у приміщенні господарського суду розглянув справу за позовом Селянського фермерського господарства ОСОБА_1, с. Княжа Звенигородського району Черкаської області

до Звенигородської міської ради, Черкаська область, м. Звенигородка, просп. Шевченка, 63

про визнання права постійного користування земельною ділянкою,

без участі повноважних представників сторін.

Селянське фермерське господарство ОСОБА_1 звернулось в господарський суд Черкаської області з позовом до Звенигородської міської ради про визнання права постійного користування земельною ділянкою, в якому просить суд визнати за СФГ ОСОБА_1 (20243, Черкаська область, Звенигородський район, с. Княжа, ) право постійного користування земельною ділянкою площею 46,6 га в межах згідно з планом, розташованої на території Княжинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ЧР-4-115 на підставі рішення Звенигородської районної ради народних депутатів Звенигородського району Черкаської області №4-10 від 25.12.1998.

Короткий опис руху справи:

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 11.05.2021 відкрито провадження у справі. Підготовче засідання призначено на 15.06.2021.

До початку підготовчого засідання позивач подав заяву про уточнення підстав позовних вимог. Суть вимоги не змінена. Просить визнати за СФГ ОСОБА_1 (20243 Черкаська область, Звенигородський район, с. Княжа, ідентифікаційний ) право постійного користування земельною ділянкою площею 46,6 га в межах згідно з планом, розташованої на території Княжинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, яка була надана гр. ОСОБА_1 відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серія ЧР-4-115 на підставі рішення Звенигородської районної ради народних депутатів Звенигородського району Черкаської області №4-10 від 25.12.1998.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 15.06.2021 підготовче засідання відкладено на 02.07.2021.

30.06.2021 позивач надав суду копію листа-відповіді Звенигородської міської ради від 24.06.2021 №Ш-246/01-13.

30.06.2021 відповідач подав клопотання про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги визнає, судові витрати просить стягнути з позивача.

В судове засідання сторони представників не направили.

Інших доказів чи клопотань від сторін не надходило.

За результатами судового розгляду справи судом прийнято рішення без його проголошення відповідно до приписів ст. 240 ГПК України.

Судом встановлено та перевірено доказами такі взаємовідносини сторін та обставини:

Для створення фермерського господарства громадянину ОСОБА_1 (с. Княжа Звенигородського району) в постійне користування на підставі рішення Звенигородської районної ради народних депутатів №4-10 від 25.12.1998 була надана земельна ділянка площею 46,6 га ріллі з земель резервного фонду КСП ім. Калініна (Княжанська сільська рада) - на підставі ст.ст. 51, 52 Земельного кодексу України (в редакції 1992) та ЗУ «Про селянське (фермерське) господарство».

Селянське фермерське господарство ОСОБА_1 створене та зареєстроване 18.07.2000, з присвоєнням реєстраційного коду, з визначенням видів господарської діяльності. Юридична адреса господарства - с. Княжа Звенигородського району Черкаської області.

Проект відведення земельної ділянки в постійне користування та перенесення меж в натуру виконаний Черкаською філією Інституту землеустрою.

Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 46,6 га серія ЧР-4-115 виданий ОСОБА_1 07.07.2000 (реєстраційний запис №42).

За рішенням засновника ФГ, до членів господарства 10.12.2012 прийняті гр.гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Державна реєстрація змін учасників товариства проведена 22.02.2013.

29.10.2014 гр. ОСОБА_2 подала нотаріально посвідчену заяву про вихід зі складу учасників ФГ.

ІНФОРМАЦІЯ_1 засновник та власник ФГ ОСОБА_1 помер. Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 видано 20.02.2015.

27.04.2015 гр. ОСОБА_3 подала нотаріально посвідчену заяву про вихід зі складу учасників ФГ.

На загальних зборах засновників ФГ ОСОБА_9 08.12.2015 прийнято рішення про виключення зі складу заявників померлого гр. ОСОБА_1 , що оформлено протоколом №3 зборів. Господарство та всі права за законом успадкував син померлого ОСОБА_4 (корпоративні права у Статутному фонді ФГ підтверджені свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.11.2015, спадкова справа 268/2015, реєстраційний №3858).

Внесено відповідні зміни до Статуту ФГ, проведено 10.12.2015 державну реєстрацію змін до Статуту (номер запису в реєстрі 3000698).

Рішення про виключення з членів фермерського господарства ОСОБА_9 - ОСОБА_10 та ОСОБА_3 прийнято на загальних зборах засновників та членів ФГ 10.12.2015, що оформлено протоколом №5 зборів.

Внесено відповідні зміни до Статуту ФГ, проведено 18.12.2015 державну реєстрацію змін (номер запису в реєстрі 3000698).

ІНФОРМАЦІЯ_2 засновник та власник ФГ ОСОБА_4 помер. Свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 видано 26.06.2018.

Рішенням загальних зборів господарства припинено повноваження власника ОСОБА_4 у зв`язку зі смертю та виключено його зі складу учасників. Господарство, корпоративні права у статутному капіталі господарства успадкував його син ОСОБА_7 за законом (свідоцтво про право на спадщину від 10.05.2019, спадкова справа №420/2018) - протокол загальних зборів №14 від 15.05.2019. Оскільки ОСОБА_7 є неповнолітнім, повноваження голови ФГ ОСОБА_1 виконує його мати ОСОБА_8 - до досягнення повної дієздатності сином. Затверджено та проведено державну реєстрацію нової редакції Статуту ФГ.

Рішенням загальних зборів ФГ прийнято в члени ФГ ОСОБА_9 - протокол №15 від 28.04.2020. Одночасно збільшено загальний розмір складеного капіталу ФГ за рахунок внеску гр. ОСОБА_9 , затверджено та проведено державну реєстрацію нової редакції Статуту ФГ.

Позивач визначає предмет спору як визнання права постійного користування земельною ділянкою за ФГ ОСОБА_9 площею 49,9 га на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР-4-115, яке заперечує та не визнає Звенигородська міська рада, що перешкоджає позивачеві в державній реєстрації права.

Підставу спору позивач визначає загрозу відібрання у господарства спірної земельної ділянки Звенигородською міською радою, що стало причиною звернення позивача до суду за захистом порушеного права.

Позивач вимоги підтримує письмово. Просить позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав. Просить судові витрати покласти на позивача. Мотиви та підстави визнання позову відповідачем не наведені.

Інших доказів не подано.

Оцінюючи пояснення учасників та докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень Пленуму ВГСУ від 23.03.2012 №6 «Про судове рішення» при прийнятті рішення суд має врахувати майнові інтереси сторін, не надаючи переваги одному учаснику над іншим. Рішення має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці доказів у конкретній справі.

Відповідно до приписів ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позивач звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом про визнання права постійного користування земельною ділянкою державної власності за межами населеного пункту с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, площею 46,6 га, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР-4-115 - яке заперечує орган місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобов`язання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За приписами ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтею 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Суд погоджується з доводами учасників, що їх волевиявлення та дії були направлені на настання певних юридичних наслідків, що охоплюється положеннями та приписами ст.ст. 4, 11 Цивільного кодексу України.

Як встановлено судом та підтверджується зібраними у справі доказами, спірна земельна ділянка площею 46,6 га в адміністративних межах Княжинської сільської ради надана громадянину ОСОБА_1 для організації та ведення фермерського господарства відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія ЧР-4-115 на підставі рішення Звенигородської районної ради народних депутатів №4-10 від 25.12.1998 - відповідно до приписів ст.ст. 7, 23, 51 Земельного кодексу України (в редакції 1992).

Суд враховує, що земельна ділянка передавалась в постійне користування створюваному селянському фермерському господарству. При цьому надання земельної ділянки новостворюваному фермерському господарству - обов`язкова умова набуття правосуб`єктності СФГ як юридичної особи. Використання земельної ділянки державної власності без створення юридичної особи - фермерського господарства - було неможливим.

З моменту реєстрації фермерське господарство набуває статусу юридичної особи і титульного землекористувача спірною ділянкою.

Після змін у земельному законодавстві, що відбулись протягом 1992-2005 років, Конституційний Суд України своїм рішенням №5-рп/2005 від 22.09.2005 підтвердив право постійного користування земельними ділянками для юридичних осіб, що набули таке право до 01.01.2002, та не зобов`язані переоформлювати таке право постійного користування на право власності чи право оренди землі.

Велика Палата ВС у своїй Постанові від 05.11.2019 у справі №906/392/18 підтвердила безстроковість права постійного користування та виключність підстав для припинення такого права - за приписами ст. 141 ЗК України.

Суд враховує також неприпустимість одностороннього порушення сталих суспільних відносин між владою та суб`єктом господарювання.

Згідно з ч.1 ст. 173 ГК України зобов`язання, що виникає між суб`єктами господарювання, в силу якого один суб`єкт зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта, або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, - є господарським зобов`язанням.

Згідно з ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Суд вважає, що селянське фермерське господарство ОСОБА_1 є титульним користувачем земельної ділянки площею 46,6 га на законних підставах. Чинний Державний акт серія ЧР-4-115 не заперечений сторонами, не визнаний судом недійсним та не вилучений в установленому порядку. Суд також враховує презумпцію правомірності правочину (положення ст. 204 ЦК України).

Відповідач не звертався з позовними вимогами до позивача про визнання спірного Державного акту серія ЧР-4-115 недійсним чи частково недійсним з викладених правових підстав та мотивів.

Відповідач вимоги визнав повністю. Просить позов задовольнити.

При цьому Суд вбачає правові підстави для прийняття визнання позову відповідачем.

На момент судового розгляду право постійного користування спірною земельною ділянкою для позивача - не порушено, але заперечується і не визнається органом місцевого самоврядування, що шкодить суспільному інтересу та є загрозою існування фермерського господарства. Державний акт на право постійного користування землею серія ЧР-4-115 є чинним, не визнаний недійсним, не вилучений та не переданий в архів установи, яка його видала.

Юридична особа селянське фермерське господарство ОСОБА_1 тривалий час, відкрито, на законних підставах використовує спірну земельну ділянку площею 46,6 га за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з метою отримання прибутку.

Юридична особа СФГ ОСОБА_9 не виключена з ЄДРПОУ, не визнана банкротом, не ліквідована. Правоздатність та дієздатність особи не поставлена під сумнів та не обмежена за рішенням суду.

Натомість ухилення державного реєстратора від державної реєстрації право постійного користування земельною ділянкою за СФГ ОСОБА_1 є недоліком в організації роботи державної реєстраційної служби, а державний реєстратор не може бути відповідачем у спірних правовідносинах праводавця та праводержателя.

Суд враховує, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір - приписи ст. 124 Конституції України. Рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України.

Суд враховує статус відповідач як органу місцевого самоврядування, діяльність якого регламентована приписами Конституції України та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до приписів ст. 19 Конституції України орган місцевого самоврядування може діяти лише у спосіб, визначений Законом, і не інакше. В даному випадку обов`язок доведення правомірності своїх дій лежить саме на Відповідачеві як органу місцевого самоврядування, що останнім не виконано.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Однак Відповідач не спростував доводи позивача та не подав доказів правомірності своїх дій чи порушення свого права.

Суд при прийнятті рішення враховує правові позиції та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, згоду на застосування якого надано Верховною Радою України (п. 4 ст. 11 ГПК України):

- принцип правової певності та юридичної визначеності, в тому числі недопустимість ревізування рішень судів, які набрали законної сили - з підстав бажання зацікавленої особи в переоцінці доказів (рішення «Агрокомплекс проти України» №23465/03 від 08.03.2012);

- принцип загальної оцінки судом відносин сторін та відсутності обов`язку суду давати оцінку кожній вимозі сторін (рішення «Серявін проти України» №4909/04 від 10.02.2010, рішення «Трофімчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010);

- принцип повноти та межі обгрунтування рішення судом в залежності від характеру рішення (рішення «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994, серія А, №303-А, п. 29);

- принцип поваги до права на володіння своїм майном (рішення «Желтяков проти України» №4994/04 від 09.09.2011).

Позивачем використано належний спосіб захисту свого порушеного права (не визнаного права) відповідно до приписів ст.ст. 15-16 ЦК України.

У суду наявні правові підстави для задоволення позову з мотивів його обгрунтованості та доведеності. Позов належить задовольнити повністю, враховуючи і визнання позову відповідачем.

Згідно з положеннями ст. 129 ГПК України судові витрати належить покласти на Позивача та не стягувати.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати право постійного користування земельною ділянкою площею 46,6 га на підставі Державного акту серія ЧР-4-115 в адміністративних межах Княжицької сільської ради

за Селянським фермерським господарством ОСОБА_1, с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, ідентифікаційний , номер рахунку в банку невідомий

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення або через господарський суд Черкаської області.

Рішення суду є підставою для звернення позивача до державного реєстратора та реєстрації права постійного користування спірною земельною ділянкою площею 46,6 га в адміністративних межах Княжицької сільської ради за позивачем - Селянським фермерським господарством ОСОБА_1, с. Княжа Звенигородського району Черкаської області, ідентифікаційний - на підставі Державного акту серія ЧР-4-115.

Повне рішення складено 02.08.2021

Суддя Г.М. Скиба