Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/399/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Давидюка В.К.,

секретаря судового засідання Зоренка О.М.

за участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом: Савін О.О. - керівник;

від відповідача за первісним позовом: Грицик А.В. - довіреність №37-1 від 30.03.2021; Макаренко І.Я. - довіреність №37-1 від 30.03.2021.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі за правилами загального позовного провадження справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро"

до Селянського (фермерського) господарства "Оксана"

про стягнення 191250,00 грн

та за зустрічним позовом Селянського (фермерського) господарства "Оксана"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро"

про визнання недійсним договору поставки сільськогосподарської продукції

Процесуальні дії у справі.

ТОВ "Фозі-Агро" звернулося з позовом до суду про стягнення з СФГ "Оксана" 191250,00 грн штрафу за порушення умов договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021.

Ухвалою від 13.04.2021 відкрито провадження у справі №906/399/21, розгляд справи по суті призначено на 13.05.2021 о 15:00.

28.04.2021 від СФГ "Оксана" поштою надійшла зустрічна позовна заява про визнання недійсним договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021, укладеного між Селянським (фермерським) господарством "Оксана" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро".

Ухвалою від 05.05.2021 зустрічну позовну заяву Селянського (фермерського) господарства "Оксана" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро" про визнання недійсним договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом у справі №906/399/21. Водночас суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначивши підготовче засідання на 13.05.2021.

В судовому засіданні 10.06.2021 суд закрив підготовче провадження та призначив справу №906/399/21 до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 08.07.2021 продовжено строк розгляду справи на підставі Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.1997 №475/97-ВР, та призначено розгляд справи по суті на 26.08.2021 о 15:00.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст первісних позовних вимог.

16.03.2021 між Селянським (фермерським) господарством "Оксана" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро" (покупець) укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 (а.с. 7), за умовами якого постачальник зобов`язується продати (передати у власність), а покупець прийняти у власність та оплатити кукурудзу українського походження, врожаю 2020 року (п. 1.1. договору).

У п. 1.3. договору зазначено характеристику та вартість товару. Предметом договору є кукурудза фуражна ДСТУ 4525:2006 у кількості 250 т загальною вартістю 1912500,00 грн.

Згідно з п. 2.1. договору, строк передачі товару - до 24.03.2021 включно. Якщо кінцева дата передачі товару випадає на вихідний чи святковий день, кінцева дата передачі товару автоматично переноситься на перший робочий день, що йде за кінцевою датою передачі.

Відповідно до п. 2.2. договору, датою поставки товару вважається дата поставки товару на зерновий склад покупця.

Перехід права власності відбувається в момент передачі товару на складі постачальника за адресою: с. Рогізно, Любарський район, Житомирська область представнику покупця, що оформлюється видатковою накладною (п. 2.3. договору).

За п. 2.4. договору, при передачі товару продавець зобов`язується надати покупцю або вказаній ним особі: оригінал даного договору, підписаного уповноваженим представником постачальника і завіреного печаткою; рахунок-фактуру; видаткову накладну, виписану в день передачі товару. Постачальник зобов`язаний надіслати оригінали документів на поштову адресу покупця до 19.03.2021.

У п. 3.1. договору вказано, що оплата за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з дати поставки товару на склад покупця у розмірі 100% оплати контрактної партії товару.

Відповідно до п. 4.1. договору, покупець надає транспорт (власний або найманий). Покупець інформує постачальника за два дні до запланованої подачі транспорту.

Згідно з позицією ТОВ "Фозі-Агро", за умовами договору СФГ "Оксана" повинно поставити товар на зерновий склад позивача у строк до 24.03.2021, а покупець зобов`язався оплатити товар протягом одного банківського дня з дати поставки, тобто 25.03.2021 (абзац 7 а.с. 1).

З метою виконання прийнятих зобов`язань договору, ТОВ "Фозі-Агро" підписало з ТОВ "УТК" договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №18/03 від 18.03.2021 (а.с. 10-13, 14), а також надало відрядження представнику підприємства з метою обміну документів між СФГ "Оксана" та ТОВ "Фозі-Агро" (а.с. 8, 33).

В матеріалах справи наявні пояснення представника ТОВ "Фозі-Агро", в яких зазначено, серед іншого, про неможливість СФГ "Оксана" виконання навантаження товару 22.03.2021, поставка продукції переноситься на 28.03.2021 (а.с. 34).

25.03.2021 ТОВ "Фозі-Агро" підписало з ТОВ "Інтергал Колсантинг" договір перевезення вантажів автомобільним транспортом №25/03 (а.с. 15-20) та заявку на перевезення вантажу у кількості 240 т (а.с. 21).

Відповідно до наказу від 25.03.2021 №13, ТОВ "Фозі-Агро" відрядило менеджера із закупівлі ОСОБА_1 до СФГ "Оксана" з метою виконання зобов`язань за договором поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021 (а.с. 9).

Як стверджує ТОВ "Фозі-Агро", СФГ "Оксана" почало здійснювати навантаження товару 27.03.2021 без представника покупця, що підтверджується актами про фіксацію порушень (а.с. 22- 31). Однак навантажені автомобілі пробули на території складу с. Рогізна Любарського району Житомирської області до 30.03.2021. В результаті постачання товару за договором не відбулося, що призвело до порушення умов договору та можливості застосування до постачальника штрафу в розмірі 10% від вартості несвоєчасно переданого товару за прострочення більш, ніж на 3 дні, що становить 191250,00 грн (1912500,00 х 10%).

СФГ "Оксана", заперечуючи проти позовних вимог ТОВ "Фозі-Агро", зазначало, що покупець не забезпечив виконання власних зобов`язань за договором поставки, які передують виконанню зобов`язань зі сторони СФГ "Оксана", а саме: покупець не проінформував постачальника про транспорт за два дні до запланованої подачі транспорту (до 21.03.2021); не подав транспорт під загрузку на склад постачальника до 24.03.2021; не забезпечив участь уповноваженої особи в прийманні товару у власність за місцезнаходженням постачальника до 24.03.2021 (а.с. 92-95).

Норми права, які застосував суд, оцінка доказів та висновки щодо порушення права позивача за первісним позовом, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом якого ТОВ "Фозі-Агро" звернулося до суду.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 ст.193 ГК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Такі ж положення містить ст. 526 ЦК України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання (ч.2 ст. 193 ГК України).

За матеріалами справи, між Селянським (фермерським) господарством "Оксана" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро" укладено договір поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021.

Як визначено ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів частин 1,2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Предметом первісного позову є вимога про стягнення з СФГ "Оксана" штрафу за прострочення передачі товару з посиланням на п. 4.1.2. договору, відповідно до якого за прострочення передачі товару на строк до 3 календарних днів постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 2% від вартості несвоєчасно переданого товару, а в разі прострочення передачі більше, ніж на 3 дні штраф у розмірі 10 % від вартості несвоєчасно переданого товару.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Положеннями ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Згідно з позицією ТОВ "Фозі-Агро", фермерське господарство не поставило продукцію до 24.03.2021 (включно) як передбачено договором п. 2.1. договору, а також протягом наступних днів та на дату звернення з позовом до суду (абзац 7 а.с. 4).

Умовами договору визначено, що кінцевий строк передачі товару 24.03.2021.

19.03.2021 представник ТОВ "Фозі-Агро", на підставі довіреності, передав постачальнику документи: довіреність №5 від 17.03.2021, договір поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021, підписаний ТОВ "Фозі-Агро" (а.с. 33, 36).

В матеріалах справи наявна копія пояснень менеджера з закупівлі ТОВ "Фозі-Агро", адресована директору підприємства (ТОВ "Фозі-Агро"), в якому зазначено, що окрім довіреності та оригіналу договору, постачальнику надано інструкцію щодо подачі транспорту, згідно з п. 4.1. договору, на 22.03.2021 о 07.30 у кількості 10 одиниць. Водночас вказано, що керівник СФГ "Оксана" повідомив про неможливість навантаження товару 22.03.2021 та просив перенести поставку товару на 28.03.2021 (а.с.34).

В ухвалі про відкриття провадження у справі від 13.04.2021 суд вказав на необхідність ТОВ "Фозі-Агро" направити докази надсилання / вручення СФГ "Оксана" інструкції про подачу транспорту, згідно з п. 4.1. договору, на 22.03.2021 у кількості 10 одиниць, на яку посилається менеджер з закупівлі покупця в поясненнях від 19.03.2021, адресованих директору ТОВ "Фозі-Агро".

ТОВ "Фозі-Агро" не надсилало до суду інформацію про транспорт, який повинен здійснювати перевезення вантажу від СФГ "Оксана" на склад покупця 22.03.2021.

Одним із доводів СФГ "Оксана" проти первісних позовних вимог є те, що покупець в термін до 21.03.2021 не повідомив постачальника про дату подачі транспорту, перелік та ідентифікаційні дані транспортних засобів; не забезпечив транспорт та участь уповноваженого представника для приймання товару в строк до 24.03.2021 за місцезнаходженням товару.

Кожна із сторін посилалася, що порушення договору в частині строків поставки товару (24.03.2021) відбулося саме з вини контрагента.

З огляду на матеріали справи, суд враховує, що сторони домовилися про підготовку поставки продукції на 28.03.2021 (неділя), що підтверджується спільними повідомленнями сторін за допомогою електронного зв`язку (а.с. 132 -135).

Касаційний господарський суд у постанові від 29.01.2021 у справі №922/51/20 визначив, у яких формах можуть існувати електронні докази. Учасники справи для обґрунтування своїх вимог та заперечень мають подати до суду електронні докази в таких формах: оригінал; електронна копія, засвідчена електронним цифровим підписом; паперова, засвідчена в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (ч. 3 ст. 96 ГПК України), який, в свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (п. 1 ч. 2 ст. 73 ГПК України). Подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку, якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу.

Суд перевірив електронні адреси сторін, які зазначені в листуванні, на предмет їх офіційності, та з`ясував, що електронні адреси кожної зі сторін спору відповідають дійсності, оскільки зазначені в заявах по суті справи. Водночас сторони не заперечували, що поставка продукції запланована 28.03.2021.

Так, ТОВ "Фозі-Агро" погодилося на зміну строку передачі товару на 28.03.2021, про що свідчать дії представника покупця: підписанням інструкції до заявки №1 від 18.03.2021 про зміну дати завантаження та підтвердження готовності транспорту, адресовану директору ТОВ "УТК" (а.с. 41), підписанням договору перевезення №25/03 від 25.03.2021 з ТОВ "Інтергал Колсантинг" (а.с.15-21), видача наказу від 25.03.2021 №13 про відрядження менеджера із закупівлі ТОВ "Фозі-Агро" до СФГ "Оксана" з метою виконання зобов`язань за договором поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021 (а.с. 9).

В матеріалах справи наявна копія листа (а.с. 32), в якому зазначено, що представник покупця передав постачальнику такі документи: довіреність №1 від 26.03.2021 (а.с. 37), інструкцію для заповнення товарно-транспортної документації №26/03 з зазначенням пункту розвантаження (склад покупця) - м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23 та інформації про перевізника ТОВ "Інтеграл Колсантинг" (а.с. 40), перелік транспорту (а.с. 63).

Водночас серед матеріалів позовної заяви наявна копія листа від 25.03.2021, адресованого СФГ "Оксана", в якому перелічений автотранспорт для виконання умов договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021 (а.с.42, 134).

Варто зазначити, що перелік транспортних засобів, вказаних у листі від 25.03.2021 та інструкції для заповнення товарно-транспортної документації №26/03, відрізняється.

Згідно з товарно-транспортними накладними від 27.03.2021 та 28.03.2021 (а.с. 53-62), до СФГ "Оксана" прибув транспорт, вказаний у інструкції для заповнення товарно-транспортної документації №26/03.

За матеріалами позовної заяви, менеджер з закупівлі ТОВ "Фозі-Агро", з`явившись до СФГ "Оксана" 28.03.2021 о 10:40 год, виявив такі порушення: транспорт був навантажений, відбір зразків товару став неможливим, керівник СФГ "Оксана" відмовився від повторного зважування для точної фіксації отриманої продукції, з незрозумілих обставин керівник фермерського господарства відмовився видавати видаткову накладну за довіреністю. Вказані факти порушень оформлені актами про фіксацію (а.с.35).

У актах (а.с. 22-31) зазначено, що транспортні засоби завантажено без представника покупця 28.03.2021 о 12:30 год. та 13:00 год.

СФГ "Оксана" стверджувало, що ТОВ "Фозі-Агро" 28.03.2021 не виконало власних обов`язків, виконання яких є передумовою для виконання зобов`язань фермерського господарства, зокрема, строк довіреності на отримання товару закінчився, покупець не забезпечив участь представника у прийомі товару.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 ст.3 ЦК України) і дії учасників правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Враховуючи суперечності в поясненнях представників сторін щодо наявних порушень, вказаних у заявах по суті справи, суд не бере до уваги вказані доводи як докази, а робить висновки з наявних у справі документів, а саме:

- представник ТОВ "Фозі-Агро" 28.03.2021 прибув до СФГ "Оксана" для отримання товару, надавши фермерському господарству документи (а.с. 32), що підтверджується відтиском печатки відповідача за первісним позовом;

- сторони договору підписали видаткову накладну №13 від 28.03.2021 (а. с. 113), що представники не заперечували під час розгляду справи. Водночас у матеріалах справи наявна неоднозначна позиція ТОВ "Фозі-Агро" щодо видаткової накладної, зокрема, у позовній заяві зазначено, що 19.03.2021 представник покупця отримав видаткову накладну №13 виписану на 28.03.2021; у претензії на поставку товару, адресовану СФГ "Оксана" вказано, що видаткова накладна видана лише 28.03.2021, що призвело до порушення умов пунктів 2.1, 2.4., 4.1.2. договору. Суд критично ставиться до положення договору про надсилання оригіналів документів (видаткової накладної) на поштову адресу покупця до 19.03.2021 та не враховує його у вирішенні спору.

- ТОВ "Фозі-Агро" оформило товарно-транспортну документацію, відповідно до п. 4.4.1. договору (незалежно від дати їх складання, оскільки засвідчені печаткою підприємства на звороті документів) як вантажовідправник на пункт розвантаження (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23), чим засвідчило повне виконання СФГ "Оксана" пунктів 2.3. та 2.4. договору.

Зі слів представника ТОВ "Фозі-Агро" в судовому засіданні 01.07.2021, продукція була навантажена на транспортні засоби, представники сторін підписали видаткову накладну №13 від 28.03.2021 у кількості 235,34 т на суму 1800351,00 грн (а.с. 98-99, 113). У видатковій накладній №13 від 28.03.2021 міститься посилання на довіреність №5 від 17.03.2021 (замовлення №5 від 17.03.2021), строк дії якої до 24.03.2021 (а.с. 36). Проте представник покупця надав СФГ "Оксана" довіреність №1 від 26.03.2021, зі строком дії до 31.03.2021 (а.с. 32, 37) на отримання кукурудзи за договором поставки №31.10/21 від 16.03.2021, що засвідчено печаткою фермерського господарства. Проте завантажений транспорт залишився на території господарства, що не заперечували сторони у справі.

Як на підставу блокування транспорту, СФГ "Оксана" посилалось на відсутність оплати за продукцію.

За умовами договору №31.10/21 від 16.03.2021, оплата за товар здійснюється шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника протягом 1 (одного) банківського дня з дати поставки товару на склад покупця у розмірі 100% оплати контрактної партії товару (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 2.2. договору, датою поставки товару вважається дата поставки товару на зерновий склад покупця.

В засіданні суду представник ТОВ "Фозі-Агро", який безпосередньо був на території фермерського господарства 28.03.2021, пояснив, що підписав видаткову накладну №13 від 28.03.2021, за якою прийняв товар.

Перевезення продукції на склад покупця забезпечувалося третьою особою перевізником, з яким ТОВ "Фозі-Агро" уклало договір. До зобов`язань СФГ "Оксана" не входило здійснювати доставку товару до складу покупця, враховуючи п. 4.1. договору, що підтвердив уповноважений представник позивача, надаючи пояснення в судових засіданнях.

Відповідно до ст. 909 ЦК України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Суб`єктний склад договору перевезення характеризується наявністю перевізника, відправник та одержувача вантажу.

Відправником вантажу (вантажовідправником) є фізична чи юридична особа, яка подає вантаж для перевезення.

Одержувачем вантажу (вантажоодержувачем) є фізична або юридична особа, зазначена в документі на перевезення вантажу, яка за дорученням вантажовідправника приймає вантаж і заповнює перевізні документи в пункті призначення. Закон не виключає, що одна і та ж особа може бути і відправником, і одержувачем вантажу.

Предметом договору перевезення є транспортні послуги, що полягають у переміщенні певного вантажу.

Тобто до зобов`язань СФГ "Оксана" не входило здійснювати доставку товару на склад покупця, обов`язок фермерського господарства полягав передати покупцю кукурудзу у власність.

Згідно з ч. 1 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Фактично між ТОВ "Фозі-Агро" та СФГ "Оксана" виникли договірні відносини з купівлі-продажу продукції, проте її оплата пов`язана з поставкою товару на склад покупця.

На думку суду, отримавши товар на складі СФГ "Оксана" (с. Рогізно, Любарський район, Житомирська обл.), який має значну віддаленість від складу покупця - пункту розвантаження (м. Миколаїв, вул. Айвазовського, 23), покупець міг втратити юридичний факт поставки товару через його продаж, погіршення якісних показників, пов`язаних з погодними умовами, або фізичну втрату, що є передумовою для оплати продукції.

На питання суду щодо наявності складських приміщень для зберігання отриманого вантажу у ТОВ "Фозі-Агро", представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні від 08.07.2021 зазначив про відсутність особистого складу у підприємства. Товариство мало намір реалізувати продукцію третім особам, однак відповідні докази на підтвердження вказаних доводів матеріали справи не містять.

Водночас суд вважає недоречними посилання представника ТОВ "Фозі-Агро" на отримання лабораторних висновків продукції, які також впливають на оплату, оскільки законодавством врегульовано правові наслідки передання товару неналежної якості.

Отже, представник ТОВ "Фозі-Агро" не довів належними та допустимими доказами, що СФГ "Оксана" не виконало обов`язку поставити продукцію на склад чи зерновий склад покупця, тому відсутні підстави для стягнення з фермерського господарства штрафу за прострочення передачі товару.

За вказаних обставин, суд відмовляє в задоволенні первісного позову.

Зміст та правове обґрунтування зустрічних позовних вимог.

28.04.2020 СФГ "Оксана" звернулося з позовом до суду про визнання договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021 недійсним (а.с. 78-85).

В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що детальний аналіз правочину засвідчує, що сторони не досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, а умови договору поставки суперечать одна одній та унеможливлює їх фактичне виконання:

- пунктом п.2.2. договору поставки встановлено, що датою поставки товару вважається дата поставки товару на зерновий склад покупця. При цьому адреса зернового складу покупця - умовами договору поставки не визначена та сторонами в належній формі не погоджена;

- з датою поставки товару пов`язано обов`язок покупця оплатити товар: протягом одного банківського дня з дати поставки товару на склад покупця (пункт 3.1.). Тобто, уже не на "зерновий склад" (п. 2.2.), а просто на "склад" (п.3.1.), місцезнаходження якого також не визначене;

- із змісту умов договору випливає, що саме покупець, а не постачальник, має забезпечити поставку товару на (невідомий) зерновий склад покупця: надати транспорт (власний або найнятий) під загрузку до складу постачальника (п.4.1. та п.п.4.1.1.); прийняти товар у власність на складі постачальника, що оформляється видатковою накладною (п.2.3.); здійснити поставку (організувати перевезення) прийнятого уже на той момент у власність товару зерновий склад покупця (п.2.2.), виписавши від власного імені на найнятого ним же перевізника відповідні товарно-транспорті документи (п.4.4.1. договору);

- факт передачі товару у власність покупцю на складі постачальника, що оформляється видатковою накладною (п.2.3), передбачає обов`язок покупця оплатити товар після його прийняття у власність, згідно з умовами п.1.1. договору;

- останнім абзацом пункту 2.4. договору передбачено, що постачальник зобов`язаний надіслати оригінали документів, в тому числі і видаткову накладну на поштову адресу покупця до 19.03.2021, проте вказана умова суперечить пункту 2.1. договору, яким визначено строк передачі товару - до 24.03.2021;

- договірне зобов`язання постачальника з дотримання строків поставки товару на зерновий склад покупця, як умова оплати товару, суперечить іншим умовам договору та є абсурдним за своєю суттю, оскільки перехід права власності відбувається в момент передачі товару на складі постачальника за адресою: с.Рогізно, Любарський район, Житомирська область представнику покупця, що оформляється видатковою накладною, на підставі якої покупець виписує товарно-транспортні накладні, однак правовою підставою для оплати товару є факт: дата поставки товару на склад покупця;

- за пунктом 6.1. договору, строк дії договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2021, а у випадку несвоєчасного виконання сторонами своїх договірних обов`язків - до повного виконання ними прийнятих на себе зобов`язань, проте оригінал договору поставки СФГ "Оксана" отримало 19.03.2021, що стверджується відповідною розпискою постачальника, яка наявна в матеріалах справи;

- домовленості щодо порядку, умов та строків поставки кукурудзи, викладені у договорі №31.10/21 від 16.03.2021 стали неможливими у виконанні з вини ТОВ "Фозі-Агро", тому сторони в цій частині досягнули нових усних домовленостей, а саме: попередньо погоджений та поданий під загрузку покупцем транспорт завантажується кукурудзою, проводиться оплата товару, а транспорт залишає територію господарства після надходження коштів на рахунок постачальника.

Правовими підставами зустрічного позову вказано частини 1,5 ст. 203, ст. 215 ЦК України та ч. 1 ст. 228 ЦК України.

У відзиві на зустрічний позов (а.с. 117-124) ТОВ "Фозі-Агро" посилається на відсутність будь-яких порушень умов договору зі сторони покупця. Зміна дати завантаження відбулася за ініціативи СФГ "Оксана", сторони не укладали будь-яких додаткових угод до спірного договору поставки, якими погоджено додаткові умови (попередньо погоджений та поданий під загрузку транспорт завантажується кукурудзою, проводиться оплата товару, а транспорт залишає територію господарства після надходження коштів на рахунок постачальника).

Оцінка аргументів та доводів, наведених в зустрічній позовній заяві щодо наявності або відсутності підстав для задоволення позову з посиланням на норми права.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Поняття договору поставки визначено у ст. 712 ЦК України та ст. 265 ГК України.

При укладанні договору поставки сторони зобов`язані узгодити його істотні умови (ч. 3 ст. 180 ГК України).

Істотними умовами договору поставки є: предмет договору, строки і порядок його поставки та оплати.

Договір поставки може містити умови стосовно:

- якості товару що передбачає якісні характеристики, яким повинен відповідати товар, а також порядок його повернення при невідповідності таким характеристикам;

- гарантії якості товару та порядок пред`явлення претензій через недоліки поставленого товару.

Суд встановив, що фактично між сторонами виникли зобов`язання, які випливають з договору купівлі-продажу.

Істотними умовами договору купівлі-продажу вважаються умови про предмет і ціну.

Аналізуючи відносини сторін, ТОВ "Фозі-Агро" та СФГ "Оксана" домовилися про істотні умови передачі кукурудзи у власність.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

У силу припису цієї статті правомірність правочину презюмується. Обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

За вимогами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зазначена норма кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 207 ГК України, згідно з якою господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

При цьому наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним.

За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, вчинений без наміру створити правові наслідки, є недійсним, як фіктивний, тобто, вчинений лише для виду.

Згідно з встановленою практикою, для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають наперед, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 ст. 203 ЦК України, що, за правилами ст. 215 цього кодексу, є підставою для визнання його недійсним, відповідно до ст.234 ЦК України.

Розглядаючи справу, суд з`ясував, що кожна сторона вчиняла дії для виконання зобов`язання стосовно передачі та прийняття кукурудзи у власність, тому стверджувати про завчасну обізнаність сторін, що договір не буде виконаний, суд не може.

Як передбачено ч. 1 ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

З переліку порушень публічного порядку можна виокремити дві групи:

- правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина (ст. 21-68 Конституції України);

- правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 228 ЦК України, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним, тобто недійсним унаслідок безпосередньої вказівки закону і незалежно від наявності позову з боку його учасників чи інших осіб.

За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Представники СФГ "Оксана" стверджували, що дії представників ТОВ "Фозі-Агро" (відмова від оплати за кукурудзу) спрямовані на незаконне володіння майном фермерського господарства, посилаючись на внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про скоєння керівником ТОВ "Фозі-Агро" (Усатенком А.В.) кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (а.с.175).

Станом на час розгляду зазначеної справи доказів ухвалення вироку за вчинений злочин, передбачений ст. 190 КК України, суду не надано, тому твердження позивача за зустрічним позовом, що оспорюваний правочин суперечить ст. 228 ЦК України, суд не приймає.

Стосовно доводів СФГ "Оксана" про юридичну чинність договору №31.10/21 від 16.03.2021 та його реквізитів (дату та місце укладання), суд враховує положення ст. 647 ЦК України, за яким договір є укладеним у місці проживання фізичної особи або за місцезнаходженням юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір, якщо інше не встановлено договором.

Сторони не заперечували, що ТОВ "Фозі-Агро" надіслало пропозицію (оферту) укласти договір.

Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції (ч. 1 ст. 640 ЦК України).

Згідно з ст. 181 ГК України, господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

ТОВ "Фозі-Агро" 16.03.2021 направило оферту (проект договору) СФГ "Оксана" засобами електронного зв`язку з використанням офіційних електронних адрес сторін з проханням ознайомитися з умовами та надіслати скановану копію за відсутності заперечень (а.с 128). У відповідь 16.03.2021 СФГ "Оксана" зазначило, що договір підписаний (а.с. 129). Цього ж дня ТОВ "Фозі-Агро" повідомило про підписання договору зі сторони покупця (а.с.130).

Частиною 2 ст. 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Передача фотокопії оригінального підписаного документа може здійснюватися з використанням сканера, як додатку до електронного супровідного листа. У цьому випадку відправник може роздрукувати повідомлення електронної пошти з датою і часом відправлення та зберігати його як доказ відправлення акцепту. Другий варіант використання електронного цифрового підпису. Електронний підпис призначений для заміни собою підписування свого імені на самих документах, якими сторони обмінюються при укладенні договору.

Законодавством України передбачена можливість укладення договору з використанням електронного підпису. Електронну форму документа передбачає Закон України "Про електронні документи та електронний документообіг", Закон України "Про електронні довірчі послуги".

У суду відсутня інформація, що сторони підписали договір шляхом використання електронно-цифрового підпису.

Представник СФГ "Оксана" посилався, що оригінал договору №31.10/21 від 16.03.2021, керівник фермерського господарства отримав лише 19.03.2021.

Дослідивши електронне листування сторін в сукупності з іншими доказами, суд констатував, що керівник СФГ "Оксана", підписавши примірник договору та засвідчивши печаткою, погодився з моментом (датою) укладання договору.

Підписання оригіналу договору 19.03.2021 не впливає на суть правовідносин.

Враховуючи доводи СФГ "Оксана", суд не має підстав для визнання недійсним договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021, укладеного між Селянським (фермерським) господарством "Оксана" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро", оскільки на момент його укладання їх не існувало.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Судовий збір, сплачений за подання первісної позовної заяви, покладається на ТОВ "Фозі-Агро", а судовий збір за подання зустрічної позовної заяви на СФГ "Оксана".

Керуючись ст. ст. 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро" про стягнення з Селянського (фермерського) господарства "Оксана" штрафу за порушення умов договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021 у розмірі 191250,00 грн.

2. Відмовити в задоволенні зустрічного позову Селянського (фермерського) господарства "Оксана" про визнання недійсним договору поставки сільськогосподарської продукції №31.10/21 від 16.03.2021, укладеного між Селянським (фермерським) господарством "Оксана" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фозі-Агро".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 06.09.21

Суддя Давидюк В.К.

Віддрукувати:

1 - в справу;

2,3- сторонам (рек. з пов)