ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"26" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1779/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу №916/1779/21

за позовом: Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) (пр-кт Шевченка, № 12, м. Одеса, 65058, )

до відповідача: Іванівської селищної ради Одеської області (вул. Центральна, № 93А, смт. Іванівка, Іванівський р-н, Одеська обл., 67200, )

про стягнення 142 101,00 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень.

Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) звернулась до Господарський суд Одеської області з позовом про стягнення з Іванівської селищної ради Одеської області збитків в сумі 142101,00 грн., а також витрат по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн.

В обґрунтування позовних вимог, Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області), посилається на порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у зв`язку із здійсненням спеціального водокористування підземних вод з артезіанської свердловини за відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Як зазначає Позивач, в період з 02.12.2019р. по 13.12.2020р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області, за результатами якої встановлено, що, в порушення пункту 9 частини першої статті 44, частини першої статті 49 Водного кодексу України, відповідальність за яке передбачено ст. ст. 110, 111 Водного кодексу України, в період з 01.01.2016р. по 31.12.2018р. Баранівська сільська рада Іванівського району Одеської області здійснювала спеціальне водокористування підземних вод з артезіанської свердловини при відсутності дозволу на спеціальне водокористування.

Внаслідок порушення була заподіяна шкода у вигляді збитків на суму: 147 101,00 грн., яка розрахована згідно «Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів», затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища від 20.07.2009 № 389.

Відповідач відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021р. позовна заява вх.№1848/21 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Частиною 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За змістом ст. 250 ГПК України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

25.06.2021р. ухвалою Господарського суду позовну заяву (вх. № 1848/21) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу №916/1779/21 постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін. Відповідачу запропоновано у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України надати суду відзив на позов.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвала Господарського суду Одеської області від 25.06.2021 року у справі №916/1779/21 направлялась учасникам справи в порядку, визначеному положеннями Господарського процесуального кодексу України, зокрема відповідачу, за адресою, вказаною в позовній заяві: вул. Центральна, № 93А, смт. Іванівка, Іванівський р-н, Одеська обл., 67200, яка є його місцезнаходженням, що підтверджується Витягом в Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), про що свідчить відтиск штампу вихідної кореспонденції на зворотньому боці другої сторінки ухвали з зазначенням адреси відповідача, рекомендованим листом з повідомленням про вручення з позначкою на конверті «Судова повістка».

07.07.2021 року за вх.№ 17513/21 на адресу суду повернуто рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке направлялося на адресу відповідача, з якого вбачається, що 05.07.2021р. Іванівською селищною радою Одеської області отримано ухвалу суду від 25.06.2021р.

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення учасників про розгляд даної справи.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін від учасників справи до суду не надходило.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд розглядає дану справу за наявними в ній матеріалами з врахуванням положень ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 ГПК України, якими передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи; неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Під час судового розгляду, відповідно до ст.ст. 209, 210 ГПК України, судом були з`ясовані всі обставини на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, а також судом були безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

26.08.2021р. судом було постановлено рішення в нарадчій кімнаті у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

20.11.2019р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було видано Направлення за вих.№427пр на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Баранівською сільською радою Іванівського району Одеської області.

Як вбачається з Направлення за вих.№427пр від 20.11.2019р. державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Одеської області Скалецька С.М. та старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Порпуліт Ю.О. направлялися до Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області для проведення у термін з 02.12.2019р. по 13.12.2019р. планової перевірки з дотримання вимог законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища, підставою якої був план заходів державного нагляду (контролю) Державної екологічної інспекції України на 2019 рік, затверджений наказом Держаної екологічної інспекції України від 30.11.2018р. №262.

13.12.2019р. за результатами проведення перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Баранівською сільською радою Іванівського району Одеської області, Державною екологічною інспекцією в Одеській області складено відповідний Акт.

Як вбачається з Акту перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Баранівською сільською радою Іванівського району Одеської області від 13.12.2019р., при обстежені стану артезіанських свердловин було встановлено, відсутність дозволу на спеціальне водокористування, що є порушенням п. 9 ч.1 ст.44, ч. 1 ст.49 Водного Кодексу України.

Для перевірки Баранівською сільською радою було надано Звіт про використання води за формою №2ТП-водгосп (річна) за 2016р.-2018р.

Об`єм забраної води за період відсутності дозволу на спеціальне водокористування відповідно до статистичної звітності за формою №2ТП-водгосп (річна) становить: - за 2016р. - 7,4 тис.м.куб; - за 2017р. - 17,9 тис.м.куб; - за 2018р. - 3,6 тис.м.куб.

В період з 01.01.2016р. по 13.12.2019р. Баранівська сільська рада здійснювала водокористування за відсутності Дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до наданих статистичних звітів про використання води форми №2ТП-водгосп (річна) за 2016р., 2017р., 2018р, обсяг використаної води становить 28 900 м3.

13.12.2019р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було складено протокол №001189 про адміністративне правопорушення, з якого вбачається, що за результатами планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Баранівською сільською радою Іванівського району Одеської області, находячись на посаді Баранівського сільського голови, гр. ОСОБА_1 допустила самовільне водокористування населенням із балансових артезіанських свердловин, з підземних водоносних горизонтів, що є порушенням ст.44, ст.48, ст.49 Водного кодексу України.

13.12.2019р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було складено Постанову про накладення адміністративного стягнення, відповідно до якої, гр. ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 48 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

15.05.2020р. Державною екологічною інспекцією в Одеській області було направлено на адресу Баранівської сільської ради Іванівського району Одеської області претензію №02/37 з розрахунком розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування), відповідно до якої просить Відповідача по даній справі перерахувати 147 101, 00 грн. заподіяної шкоди у вигляді збитків.

Як вбачається з Виписки Держаної казначейської служби України №R01 1 від 23.09.2020р., Баранівською сільською радою перераховано 1 000 грн. в якості відшкодування збитків, згідно претензії №02/37 від 15.05.2020р.

Як вбачається з Виписки Держаної казначейської служби України №R01 1 від 20.11.2020р., Баранівською сільською радою перераховано 1 000 грн. в якості відшкодування збитків, згідно претензії №02/37 від 15.05.2020р.

Як вбачається з Виписки Держаної казначейської служби України №R01 1 від 11.12.2020р., Баранівською сільською радою перераховано 1 000 грн. в якості відшкодування збитків, згідно претензії №02/37 від 15.05.2020р.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення та висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.

Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 149, ст.151 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.

За визначенням наведеним у ст. 1 Водного кодексу України, водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.

Статтею 2 Водного кодексу України встановлено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

За приписами ст. 46 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів загальне та спеціальне.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

Частинами 1, 2 ст. 49 Водного кодексу України встановлено, що спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Видача (переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно.

Подання юридичною або фізичною особою, фізичною особою - підприємцем заяви про одержання (переоформлення, одержання дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування та відповідних документів, а також видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) їй цього дозволу здійснюються в паперовій або електронній формі.

Для одержання дозволу на спеціальне водокористування юридична або фізична особа, фізична особа - підприємець звертається до органів, зазначених у частині другій цієї статті, із заявою.

Пунктом 9 ст. 44 Водного кодексу України зобов`язано водокористувачів здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу.

Згідно з ч. 1, п. 6 ч. 3 ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України. Відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.

Згідно з ч. 4 ст. 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Відповідно до ч. 1 ст. 111 Водного кодексу України підприємства, установи, організації і громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, іноземні юридичні особи зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень водного законодавства, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.

Частиною 1 ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" визначено, що шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

В даному випадку факт відсутності у відповідача дозволу на спеціальне водокористування у спірному періоді встановлений за результатом проведеного заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання відповідачем вимог природоохоронного законодавства та засвідчений актом перевірки від 13.12.2019р.

Відповідач не надав дозволу на спеціальне водокористування за спірний період та не заперечує того факту, що у спірному періоді дозвіл був відсутній.

Отже, у діях відповідача вбачається наявність всіх елементів складу правопорушення, необхідних для застосування такої міри відповідальності як відшкодування шкоди (збитків): 1) протиправність поведінки в діях відповідача, яка полягає у порушенні норм статей 44, 49 Водного кодексу України; 2) наслідком діяльності відповідача, що пов`язана з самовільним забором води за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, закон визначає спричинення шкоди; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав, а шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки; відповідач, в процесі своєї господарської діяльності здійснив самовільний забір води з артезіанських свердловин з підземних водонасосних горизонтів, в порушення статей 44, 49 Водного кодексу України, без відповідного на те дозволу, спричинивши державі шкоду; 4) вина відповідача полягає у самовільному водокористуванні.

Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі, зокрема, самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України № 389 від 20.07.2009 (далі - Методика).

Згідно з пунктом 9.1 Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою: Зсам = 5 Ч W Ч Тар (грн.),

де W-об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м3;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності) (п. 9.1 Методики).

Державною екологічною інспекцією в Одеській області було проведено розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням відповідачем водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування) відповідно до вищезазначеної формули, виходячи з об`єму води, що використана самовільно без дозвільних документів 28 900 м.куб., який визначено на основі довідки відповідача, Зсам=5 х 28900 м3 х 1,018 грн./ м3 = 147 101,00 грн.

Таким чином, за результатами дослідження наявних у справі доказів та з урахуванням положень Методики, господарський суд вважає обґрунтованим та правомірним визначення Державною екологічною інспекцією в Одеській області суми збитків, що завдані навколишньому природному середовищу у спірних правовідносинах, в розмірі 147 101,00 грн.

Так, за приписами ст. 49 Водного кодексу України видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності" в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Видача (переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно.

Процедура погодження та видачі юридичним і фізичним особам (далі - водокористувачі) дозволів на спеціальне водокористування (забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання у водні об`єкти забруднюючих речовин, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів), врегульована Порядком погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року N 321 (далі - Порядок №321).

У відповідності до п.2 Порядку №321 дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами Держводагентства, а у разі використання води водних об`єктів у зоні відчуження та зоні безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, - Держводагентством (далі - дозвільні органи).

Згідно з п.3 Порядку №321 видача (відмова у видачі) та анулювання дозволу на спеціальне водокористування здійснюються відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності". Дозволи видаються на підставі заяви водокористувача.

Видача або відмова у видачі дозволу на спеціальне водокористування здійснюється протягом тридцяти календарних днів з дня надходження заяви та документів, необхідних для видачі дозволу (п.4 Порядку №321).

Пунктом 7 Порядку №321 визначено, що видача дозволів здійснюється безоплатно.

Пунктом 70 Закону України "Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності" встановлено, що документом дозвільного характеру є дозвіл на спеціальне водокористування, що встановлено Водним кодексом України.

Отже, видача дозволу на спеціальне водокористування здійснюється безоплатно за підставі заяви водокористувача.

Натомість, Іванівською селищною радою Одеської області не надано жодних доказів на підтвердження звернення до територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства з приводу отримання дозволу на спеціальне водокористування.

Частинами 1 та 2 статті 48 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

В свою чергу, в преамбулі Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» вказано, що наведений Закон визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування системи питного водопостачання, спрямовані на гарантоване забезпечення населення якісною та безпечною для здоров`я людини питною водою.

Статтею 15 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, що господарська діяльність у сфері питного водопостачання включає: централізоване питне водопостачання міст, інших населених пунктів; питне водопостачання за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних); виробництво фасованої питної води; питне водопостачання за допомогою індивідуальних та колективних установок (пристроїв) підготовки питної води.

Відповідно до статті 16 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі визначених документів, зокрема, дозволу на спеціальне водокористування або дозволу на користування надрами (у разі використання підземних вод).

Статтею 17 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» унормовано, що підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність відповідно до порядку спеціального водокористування, пов`язаного із застосуванням водопровідних мереж, споруд, технічних пристроїв для забору води безпосередньо з водних об`єктів. Спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу, який видається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У дозволі на спеціальне водокористування визначаються ліміти та строки спеціального водокористування. Строки спеціального водокористування встановлюються органом, який видає дозвіл на спеціальне водокористування. У разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.

З огляду на викладені норми чинного законодавства, господарський суд зауважує, що саме на відповідача, як на особу, яка забезпечує споживачів питною водою для певних потреб, вимогами Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» покладено обов`язок здійснювати відповідне водопостачання на підставі дозволу, який видається у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, норми вказаного Закону носять імперативний, а не альтернативний характер, і відповідно, покладають на відповідача саме обов`язок оформити відповідний дозвіл. Наведений Закон не містить виключень стосовно можливості надавати відповідні послуги без дозволу.

За наведеного, господарський суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову, як обґрунтованого, доведеного доданими до матеріалів справи доказами та не спростованого Відповідачем.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010).

Враховуючи усе вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог зі стягненням з відповідача суми шкоди, заподіяної навколишньому середовищу, у вигляді збитків нанесених державі України у розмірі 142 101,00 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 2270,00 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Іванівської селищної ради Одеської області (вул. Центральна, № 93А, смт. Іванівка, Іванівський р-н, Одеська обл., 67200, ) до Державного бюджету України на розрахунковий рахунок UA0015674 Іванівської селищної ТГ, , ГУК в Од.обл./смт Іванівка/24062100 суму шкоди, заподіяної навколишньому середовищу, у вигляді збитків нанесених державі України у розмірі 142 101 (сто сорок дві тисячі сто одна) грн. 00 коп.

3. Стягнути з Іванівської селищної ради Одеської області (вул. Центральна, № 93А, смт. Іванівка, Іванівський р-н, Одеська обл., 67200, ) на користь Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) (пр-кт Шевченка, № 12, м. Одеса, 65058, ) судовий збір у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят),00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Накази видати в порядку ст.327 ГПК України.

Повний текст рішення складено 26 серпня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський