ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"30" серпня 2021 р. Справа №924/441/20

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засідання Сорока Д.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроплантеко", м. Луцьк

до Фермерського господарства "Золотий жайвір" Хмельницька область, Волочиський район, м. Волочиськ

про стягнення 2862222,06 грн.

Представники сторін:

від позивача: Пасічник О.О. згідно ордеру в режимі відеоконференції;

від відповідача: Покотило Ю.В. згідно ордеру серія ВО № 1005202 від 09.06.2020р. (в режимі відеоконференції);

Рішення виноситься 30.08.2021р., оскільки в судовому засіданні оголошувалась перерва.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 09.03.2021р. касаційну скаргу Фермерського господарства "Золотий жайвір" задоволено частково; постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.11.2020р. та рішення Господарського суду Хмельницької області від 29.09.2020р. у справі № 924/441/20 скасовано; справу № 924/441/20 направлено на новий розгляд до Господарського суду Хмельницької області.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021р. справу передано на новий розгляд судді Димбовському В.В.

Ухвалою суду від 27.04.2021р. прийнято справу №924/441/20 до свого провадження, справу №924/441/20 вирішено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.05.2021р.

Ухвалою суду від 18.05.2021р. (суддя Заверуха С.В.) відмовлено у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Агроплантеко" від 14.05.2021р. про забезпечення позову.

У підготовчому засіданні 10.06.2021р. вирішено продовжити строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів та закрити підготовче провадження по справі та призначити справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 26.07.2021р.

Суть спору: Товариство з обмеженою відповідальністю "Агроплантеко" звернувся до господарського суду з позовом, у якому просить суд стягнути з Фермерського господарства "Золотий жайвір" 2862222,06 грн., з яких 1567509,39 грн. 50% річних, 202731,74 грн. інфляційних нарахувань та 1091980,93 грн. пені.

В обґрунтування позову посилається на те, що відповідач невчасно здійснював розрахунки за поставлений товар згідно договору поставки №60 від 10.05.2018р., внаслідок чого у позивача виникло право здійснити нарахування 1567509,39 грн. 50% річних, 202731,74 грн. інфляційних нарахувань та 1091980,93 грн. пені.

Позивач зауважує, що рішенням Господарського суду Хмельницької області від 09.08.2019р. у справі №924/455/19 позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з Фермерського господарства "Золотий жайвір" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроплантеко" 2749784грн. 06 коп. заборгованості, 41246 грн. 76 коп. судового збору, 3286грн. 21коп. витрат на оплату послуг адвоката (згідно договору поставки №60 від 10.05.2018р.). Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019р. апеляційну скаргу Фермерського господарства "Золотий жайвір" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.08.2019р. у справі №924/455/19 в частині стягнення 60436 грн. 22 коп. заборгованості - без змін.

Позивач наголошує на тому, що відповідач погасив заборгованість в сумі 2 749 784,06 грн. наступним чином: згідно видаткової накладної №11-0000002 від 18.11.2019 року поставлено цукор білий кристалічний на загальну суму 2 060 000,00 грн.; згідно видаткової накладної №11-0000003 від 18.11.2019 року поставлено цукор білий кристалічний на загальну суму 335 000,00 грн.; заборгованість у сумі 354 784,06 грн. погашено Відповідачем грошовими коштами (154 784,06 грн. - 28.10.2019 року, 100 000,00 грн. - 05.11.2019 року, 100 000,00 грн. - 08.11.2019 року). Тому відповідач виконав зобов`язання по Договору №60 від 10.05.18 року з порушенням термінів, встановлених даним правочином.

Як стверджує позивач, відповідно до умов договору підлягає стягненню з ФГ "Золотий жайвір" на користь ТОВ "Агроплантеко" 1091980,93 грн. пені за прострочення розрахунку, 1567509,39 грн. 50 % річних, 202731,74 грн. інфляційних нарахувань, всього 2862222,06 грн.

У відзиві на позов від 01.06.2020р. відповідач просив суд у позові відмовити. Наголошував на тому, що умовами договору передбачалась попередня оплата товару в розмірі 20% від вартості Товару, який мав бути поставлений (п. 5.2. Договору). На виконання цих умов Договору ФГ "Золотий жайвір" 10.05.2018 року сплатило на користь ТОВ "Агроплантеко" 300000.00 грн., що визнається сторонами і підтверджується банківськими виписками, які долучені позивачем до позовної заяви.

На думку відповідача, виходячи із вказаних обставин, а також положень статей 669, 691-693 ЦК України, Договором поставки №60 від 10.05.2018 року, врегульовано порядок та строки поставки Товару та розрахунків за Товар на загальну суму 1500000.00 грн. (300000.00 грн. / 20 * 100), яка є ціною договору і підлягала сплаті до 15 листопада 2018 року. Загальна сума коштів, сплачена ФГ "Золотий жайвір" на користь ТОВ "Агроплантеко" станом на 15 листопада 2018 року (визначений договором строк) складала 1 201 260.00 грн. Решту суми грошових коштів - 298740.00 грн., відповідачем було сплачено на користь позивача до 14 грудня 2018 року.

Відтак, на думку відповідача, ним було прострочено сплату ціни договору лише на суму 298740.00 грн. і лише на 30 днів (15.11.2018 року - 14.12.2018 року). Строки оплати товару, який виходить за межі кількості та ціни, передбачених договором поставки №60 від 10.05.2018 року, вказаним договором не визначались.

Зауважує, що частина товару на загальну суму 1890609,06 грн. була поставлена позивачем після 15 листопада 2018 року, а тому не підлягала оплаті в строк до 15 листопада 2018 року. У зв`язку із цим нарахування позивачем штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та процентів річних в періоди після 14.12.2018 року на суми понад 298740.00 грн. є неправомірним і таким, що не відповідає умовам договору.

Також відповідач вважає такими, що не підлягають до задоволення, вимоги ТОВ "Агроплантеко" про стягнення з ФГ "Золотий жайвір" пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ у зв`язку із пропуском позивачем позовної давності. Наголошує, що строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості, у тому числі штрафних санкцій, на підставі вищевказаного договору поставки розпочав свій перебіг 16 листопада 2018 року.

Також відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності щодо вимог про стягнення пені.

У відповіді на відзив від 08.07.2020р. позивач наголошує на тому, що у видаткових накладних зазначено, що поставка товару здійснюється на підставі договору поставки №60 від 10.05.2018р. Умовами п.п. 5.2 Договору сторони погодили, що оплата товару проводиться наступним чином: - 20% від вартості товару відпущеного згідно Договору-попередня передоплата; - 10% від вартості Товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 01.09.2018р.; - 70% від вартості Товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 15.11.2018р. На виконання умов Договору, відповідачем за період з 10.05.2018р. по 18.04.2019р. перераховано на користь позивача 2910000,00 грн. Доводи відповідача про те, що поставка товарів на суму 2749784 грн. 06 коп. відбувалась не в межах договору поставки №60 від 10.05.2018р., а є окремою господарською операцією спростовуються наявними доказами. Господарські операції щодо поставки товарів на суму 2749784 грн. 06 коп. відображені сторонами у акті звірки розрахунків за період 10.05.2018р. - 10.04.2019р. за договором поставки №60 від 10.05.2018р. Акт звірки розрахунків підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін, без зауважень та застережень.

При цьому, на думку позивача, доводи відповідача про те, що поставка товарів на суму 2749784 грн. 06 коп. відбувалась не в межах договору поставки №60 від 10.05.2018р., а є окремою господарською операцією спростовуються також тим, що у всіх видаткових накладних, за якими відбувалась поставка товару на загальну суму 6 011 044грн. 06 коп. міститься посилання на договір поставки №60 від 10.05.2018р. Усі накладні підписані представником та скріплені відтиском печатки Покупця без будь-яких зауважень та застережень. Крім того у п.2.1 договору сторони узгодили, що асортимент товару, його ціна і кількість, місце передачі та термін поставки визначаються в додатках до даного Договору, рахунках та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього Договору, а п.2.2 договору визначили, що всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного Договору, є його невід`ємною частиною. Наголошує на тому, що термін оплати за товар в межах договору поставки товару №60 від 10.05.2018р. становив 15.11.2018 року. Термін оплати за товар, який поставлявся після 15.11.2018 року, з врахуванням пункту 5.2. договору поставки товару №60 від 10.05.2018р., наступав з наступного дня після отримання покупцем Товару. 17.12.2018р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №48 про сплату заборгованості, яка отримана відповідачем 19.12.2018р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення.

Також позивач наголошує на тому, що сторони, відповідно до ст. 232 ГК України, домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним Договором, здійснюється без обмеження строку.

У запереченнях від 29.07.2020р. відповідач наголошує на тому, що Договором поставки №60 від 10.05.2018 року врегульовано порядок та строки поставки Товару та розрахунків за Товар на загальну суму 1 500 000.00 грн. (300 000.00 грн. / 20 * 100), яка є ціною договору і підлягала сплаті до 15 листопада 2018 року. При цьому згідно Розрахунку суми позову та банківських виписок загальна сума коштів, сплачена ФГ "Золотий жайвір" на користь ТОВ "Агроплантеко" станом на 15 листопада 2018 року (визначений договором строк) складала 1 201 260.00 грн. Решту суми грошових коштів від розміру, передбаченого договором поставки, а саме - 298 740.00 грн., відповідачем було сплачено на користь позивача до 14 грудня 2018 року.

17.05.2021р. відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності, у якій відповідач зазначив, що строк позовної давності для вимог про стягнення штрафних санкцій сплив: для 10% від загальної суми заборгованості за поставлений Товар - 01 вересня 2019 року; для 70% від загальної суми заборгованості за поставлений Товар - 15 листопада 2019 року. Згідно позовної заяви ТОВ "Агроплантеко" позов був складений 08 квітня 2020 року, тобто майже через 5 місяців від дня спливу позовної давності до вимог про стягнення неустойки у виді пені, що є підставою для відмови в позові в цій частині позовних вимог.

У відзиві на позов від 17.05.2021р. відповідач повторно зазначив про закінчення строків позовної давності для вимог про стягнення штрафних санкцій. Зауважив, що позивач не пред`являв вимог про сплату суми боргу разом із відсотками річних та інфляційними нарахуваннями. Вказана обставина підтверджується змістом рішення Господарського суду Хмельницької області від 09 серпня 2019 року у справі №924/455/19. Так само позивач не пред`являв вимог про сплату боргу разом з відсотками річних та інфляційними нарахуваннями і при добровільному виконанні відповідачем рішення Господарського суду Хмельницької області від 09 серпня 2019 року у справі №924/455/19. Вказана обставина підтверджується Пропозицією ТОВ "Агроплантеко" від 29.10.2019 року Вих.№54. З врахуванням наведених обставин, положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також висновків Верховного суду, позовні вимоги про стягнення з ФГ "Золотий жайвір" процентів річних та інфляційних нарахувань є необґрунтованими та безпідставними. Відповідач звертає увагу також на некоректність розрахунків інфляційних нарахувань, здійснених позивачем.

Також відповідач у відзиві на позов наголошував на необхідності зменшення загального розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки заявлені до стягнення суми санкцій є явно неспівмірними із заборгованістю за основним зобов`язанням, яка була повністю погашена відповідачем задовго до подання позову у даній справі.

Як зазначає відповідач, ним було прострочено сплату ціни договору лише на суму 298740.00 грн. і лише на 30 днів (15.11.2018р. - 14.12.2018р.). Строки оплати товару, який виходить за межі кількості та ціни, передбачених договором поставки №60 від 10.05.2018р., вказаним договором не визначались. При цьому, частина товару на загальну суму 1890609,06 грн. була поставлена позивачем після 15 листопада 2018 року, а тому, виходячи з умов договору, не підлягала оплаті в строк до 15 листопада 2018 року. У зв`язку із цим нарахування позивачем штрафних санкцій, інфляційних нарахувань та процентів річних в періоди після 14.12.2018 року на суми понад 298740.00 грн. є неправомірним і таким, що не відповідає умовам договору. З врахуванням викладених обставин, на думку відповідача позовні вимоги ТОВ "Агроплантеко" є такими, що до задоволення не підлягають в повному обсязі. Також відповідач повідомив, що ФГ "Золотий жайвір" станом на даний час понесло судові витрати у зв`язку із розглядом даної справи, а саме, витрати, які пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 39286 грн. 26 коп., та за подання касаційної скарги - в сумі 85067 грн. 32 коп.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Як встановлено рішенням Господарського суду Хмельницької області від 09.08.2019р. у справі №924/455/19, яке набрало законної сили (залишеним без змін Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019р.) 10.05.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Агроплантеко", м. Луцьк (Продавець) та Фермерським господарством "Золотий жайвір" с. Городниця Підволочиського району Тернопільської області (Покупець) укладено договір поставки №60.

На момент укладання Договору, відповідач значився в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських за адресою: 47854 Тернопільська область, Підволочиський район, с. Городниця. Станом на день подання позивачем позову до господарського суду, юридична адреса місцезнаходження відповідача: 31200 Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Запорізька, 11.

Відповідно до п.п. 1.3 Договору, Продавець зобов`язався поставити товар, а Покупець зобов`язався оплатити його на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з п.п. 2.1-2.3 Договору, асортимент товару, його ціна і кількість, місце передачі та термін поставки визначаються в додатках до даного Договору, рахунках та видаткових накладних, що є невід`ємною частиною цього Договору. Всі рахунки та видаткові накладні, що виписані в період дії даного Договору, є його невід`ємною частиною. Якість товару, який поставляється продавцем, відповідає сертифікату якості виробника, який Продавець повинен передати Покупцю разом з товаром.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.3, 4.4 Договору, приймання товару по кількості і якості проводиться Покупцем в момент його передачі від Продавця. В разі виявлення можливих недоліків Покупцем має бути складений відповідний акт та негайно повідомлено про це Продавця. Акт складається з обов`язковою присутністю представника Продавця. Якщо Продавцеві на протязі трьох робочих днів з дня отримання товару не надходить повідомлення про недоліки товару, товар вважається прийнятим Покупцем, як такий, що відповідає вимогам.

Підпунктами 5.1, 5.2 Договору визначено, що Покупець здійснює оплату партії товару за ціною, вказаною в додатку та/або вказаною в рахунку-фактурі, що може виписуватися Продавцем.

Товар оплачується на розрахунковий рахунок Продавця в національній валюті. Оплата товару проводиться наступним чином: - 20% від вартості товару відпущеного згідно Договору-попередня передоплата; - 10% від вартості Товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 01.09.2018р.; - 70% від вартості Товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 15.11.2018р.

Згідно з п.п. 6.2 Договору, продавець зобов`язаний: передати товар Покупцю згідно умов Договору; передати Покупцю копію сертифікату якості (походження, аналізу) товару, який надається виробником.

Пунктами 8.1-8.3 договору сторонами було погоджено, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та умов даного Договору. У випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець сплачує на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідний період прострочення платежу, від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу за кожен день прострочення розрахунку, а також проценти річних (за користування грішми) у розмірі 50% річних від простроченої суми. Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. Крім того, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, здійснюється без обмеження строку.

Відповідно до п.п. 10.2 Договору, всі додатки до цього Договору є його невід`ємною частиною.

Згідно з п.п. 11.1 Договору, Договір діє з моменту його підписання обома сторонами до повного виконання Сторонами обов`язків по Договору.

Договір підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

На виконання умов Договору, позивачем за період з 10.05.2018р. по 10.12.2018р. було здійснено відповідачу поставки товару згідно видаткових накладних, а саме: №118 від 10.05.2018р. на суму 879666грн. 00коп.; №146 від 21.05.2018р. на суму 1292397грн. 14коп.; №157 від 29.05.2018р. на суму 609953грн. 40коп.; №177 від 07.06.2018р. на суму 198000грн. 00коп.; №180 від 11.06.2018р. на суму 132889грн. 20коп.; №181 від 11.06.2018р. на суму 233262грн. 72коп.; №196 від 14.06.2018р. на суму 60436грн. 22коп.; №223 від 03.07.2018р. на суму 202408грн. 80коп.; №226 від 04.07.2018р. на суму 202408грн. 80коп.; №225 від 05.07.2018р. на суму 53652грн. 96коп.; №227 від 05.07.2018р. на суму 202408грн. 80коп.; №287 від 22.08.2018р. на суму 52950грн. 96коп.; №430 від 20.11.2018р. на суму 280356грн. 00коп.; №445 від 03.12.2018р. на суму 33600грн. 00коп.; №446 від 04.12.2018р. на суму 262136грн. 70коп.; №448 від 05.12.2018р. на суму 197100грн. 00коп.; №449 від 06.12.2018р. на суму 207900грн. 00коп.; №450 від 06.12.2018р. на суму 419333грн. 46коп.; №452 від 07.12.2018р. на суму 167152грн. 50коп.; №454 від 10.12.2018р. на суму 323030грн. 40коп.

В видаткових накладних зазначено, що поставка товару здійснюється на підставі договору поставки №60 від 10.05.2018р. Загалом позивачем поставлено відповідачу товару на суму 6011044грн. 06коп. Видаткові накладні підписані представниками та скріплені відтисками печаток Постачальника та Покупця.

Також поставка та отримання товару підтверджується товарно-транспортними накладними від №Р118 від 10.05.2018р., №Р146 від 21.05.2018р., №Р157 від 29.05.2018р.; №Р177 від 07.06.2018р.; №Р180 від 11.06.2018р.; №Р181 від 11.06.2018р.; №Р196 від 14.06.2018р.; №Р223 від 03.07.2018р.; №Р225 від 05.07.2018р.; №Р226 від 04.07.2018р.; №Р227 від 05.07.2018р.; №Р287 від 22.08.2018р.; №Р430 від 20.11.2018р.; №Р445 від 03.12.2018р.; №Р446 від 04.12.2018р.; №Р448 від 05.12.2018р.; №Р449 від 06.12.2018р.; №Р450 від 06.12.2018р.; №Р452 від 07.12.2018р.; №Р454 від 10.12.2018р., підписаними представниками та скріплені відтисками печаток Постачальника та Покупця.

Відповідно до виписок з банківського рахунку відповідачем за період з 10.05.2018р. по 18.04.2019р. перераховано на користь позивача 2910000грн. 00коп. Відповідачем 05.07.2018р. згідно видаткової накладної №07-0000002 було передано позивачу товару на суму 351260грн. 00коп.

Також у період з 18.04.2019р. по 17.11.2019р. відповідачем сплачено позивачу 2749784,06 грн., що підтверджується банківськими виписками.

17.12.2018р. позивачем на адресу відповідача було надіслано претензію №48 про сплату заборгованості, яка отримана відповідачем 19.12.2018р., що підтверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно акту звірки взаємних розрахунків за період 10.05.2018р. - 10.04.2019р. за договором поставки №60 від 10.05.2018р. заборгованість відповідача станом на 10.04.2019р. становить 3749784грн. 06коп.Акт звірки розрахунків підписано представниками та скріплено відтисками печаток сторін.

У акті звірки розрахунків за період 10.05.2018р. - 10.04.2019р. за договором поставки №60 від 10.05.2018р. відображено операцію повернення товару згідно видаткової накладної №07-0000002 на суму 351260грн. 00коп.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 09.08.2019р. у справі №924/455/19 позов задоволено частково. Ухвалено стягнути з фермерського господарства "Золотий жайвір" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроплантеко" 2749784грн. 06 коп. заборгованості, 41246 грн. 76 коп. судового збору, 3286 грн. 21коп. витрат на оплату послуг адвоката.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2019р. апеляційну скаргу Фермерського господарства "Золотий жайвір" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Хмельницької області від 09.08.2019р. у справі №924/455/19 в частині стягнення 60436 грн. 22 коп. заборгованості - без змін.

Позивач з урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу відповідача перед позивачем, звернувся із вказаним позовом до суду про стягнення 2862222,06 грн. (пеня за період з 16.11.2018р. по 17.11.2019р., 50% річних за період прострочення з 16.11.2018р. по 17.11.2019р., а також інфляційні втрати за період листопад 2018 року жовтень 2019 року) за неналежне виконання Відповідачем умов Договору.

Дослідивши зібрані у справі докази та давши їм правову оцінку в сукупності, судом прийнято до уваги наступне:

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

У відповідності до ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Нормами частини першої статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору поставки. За укладеним сторонами договором, позивач зобов`язався поставити, а відповідач прийняти та оплатити товар, визначений умовами договору.

Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

При цьому, умовами п.п. 5.1.-5.2. договору передбачався такий порядок розрахунків за договором: товар оплачується на розрахунковий рахунок Продавця в національній валюті. Оплата товару проводиться наступним чином: - 20% від вартості товару відпущеного згідно Договору-попередня передоплата; - 10% від вартості Товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 01.09.2018р.; - 70% від вартості Товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 15.11.2018р.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем передано відповідачу товар на загальну суму 6011044,06 грн., що підтверджується видатковими накладними: №118 від 10.05.2018р. на суму 879666грн. 00коп.; №146 від 21.05.2018р. на суму 1292397грн. 14коп.; №157 від 29.05.2018р. на суму 609953грн. 40коп.; №177 від 07.06.2018р. на суму 198000грн. 00коп.; №180 від 11.06.2018р. на суму 132889грн. 20коп.; №181 від 11.06.2018р. на суму 233262грн. 72коп.; №196 від 14.06.2018р. на суму 60436грн. 22коп.; №223 від 03.07.2018р. на суму 202408грн. 80коп.; №226 від 04.07.2018р. на суму 202408грн. 80коп.; №225 від 05.07.2018р. на суму 53652грн. 96коп.; №227 від 05.07.2018р. на суму 202408грн. 80коп.; №287 від 22.08.2018р. на суму 52950грн. 96коп.; №430 від 20.11.2018р. на суму 280356грн. 00коп.; №445 від 03.12.2018р. на суму 33600грн. 00коп.; №446 від 04.12.2018р. на суму 262136грн. 70коп.; №448 від 05.12.2018р. на суму 197100грн. 00коп.; №449 від 06.12.2018р. на суму 207900грн. 00коп.; №450 від 06.12.2018р. на суму 419333грн. 46коп.; №452 від 07.12.2018р. на суму 167152грн. 50коп.; №454 від 10.12.2018р. на суму 323030грн. 40коп.

В свою чергу, на виконання умов договору, відповідачем за період з 10.05.2018р. по 18.04.2019р. перераховано на користь позивача 2910000,00 грн., а також відповідачем згідно видаткової накладної від 05.07.2018р. №07-0000002 було повернуто позивачу товар на суму 351260,00 грн.

Також у період з 18.04.2019р. по 17.11.2019р. відповідачем сплачено позивачу 2749784,06 грн., що підтверджується банківськими виписками, узгоджується актом звірки, підписаним відповідачем, та не заперечується сторонами.

Предмет спору у даній справі є нараховані позивачем пеня за період з 16.11.2018р. по 17.11.2019р., 50% річних за період прострочення з 16.11.2018р. по 17.11.2019р., а також інфляційні втрати за період листопад 2018 року жовтень 2019 року.

За змістом загальних положень щодо виконання зобов`язань, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Приписами статті 604 ЦК України унормовано, що зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація).

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання, порядок розрахунків та підстав виникнення відповідного боргу.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.04.2018р. у справі №908/1394/17.

Судом враховуються п.п. 5.1-5.2 договору, якими визначено порядок оплати отриманого за договором товару, таким чином: - 20% від вартості товару відпущеного згідно договору-попередня передоплата; - 10% від вартості товару відпущеного згідно договору оплачується в строк до 01.09.2018р.; - 70% від вартості Товару відпущеного згідно Договору оплачується в строк до 15.11.2018р.

Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок пені, інфляційних втрат та 50% річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (п. 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17).

Оскільки позивач не заявляв вимоги про стягнення з відповідача нарахувань 50% річних, інфляційних втрат та пені за період до 16.11.2018р. та фактично здійснює нарахування за період з 16.11.2018р. по 17.11.2019р., суд в межах заявленого періоду здійснив перерахунок заявлених до стягнення сум та встановив, що на дату початку нарахувань (16.11.2018р.) сума, на яку було здійснено поставку товару за договором склала 4120435,00 грн. (за видатковими накладними: №118 від 10.05.2018р. на суму 879666,00 грн.; №146 від 21.05.2018р. на суму 1292397,14 грн.; №157 від 29.05.2018р. на суму 609953,40 грн.; №177 від 07.06.2018р. на суму 198000,00 грн.; №180 від 11.06.2018р. на суму 132889,20 грн.; №181 від 11.06.2018р. на суму 233262,72 грн.; №196 від 14.06.2018р. на суму 60436,22 грн.; №223 від 03.07.2018р. на суму 202408,80 грн.; №226 від 04.07.2018р. на суму 202408,80 грн.; №225 від 05.07.2018р. на суму 53652,96 грн.; №227 від 05.07.2018р. на суму 202408,80 грн.; №287 від 22.08.2018р. на суму 52950,96 грн.).

В свою чергу, відповідач станом на дату початку нарахувань (16.11.2018р.) здійснив оплату на суму 1251260,00 грн.

Таким чином, станом на дату початку нарахувань (16.11.2018р.) заборгованість відповідача по договору складала 2869175,00 грн. (4120435,00 - 1251260,00 = 2869175,00).

При цьому, позивач вказує, що заборгованість станом на 16.11.2018р. складає 2869175,00 грн. та здійснює нарахування саме на вказану суму.

В подальшому, за видатковою накладною №430 від 20.11.2018р. позивач поставив відповідачу товар на суму 280356,00 грн.

Таким чином, у період з 16.11.2018р. по 20.11.2018р. заборгованість складала 2869175,00 грн., однак, в силу ч. 1 ст. 692 ЦК України, з наступного дня після поставки товару за видатковою накладною №430 від 20.11.2018р., у відповідача за вказаною накладною виникло прострочення виконання зобов`язання по оплаті поставленого товару, а заборгованість з 21.11.2018р. складала 3149531,00 грн.

Оскільки відповідач сплатив 23.11.2018р. 50000,00 грн., заборгованість відповідача зменшилася з 23.11.2018р. до 3099531,00 грн.

В подальшому, за видатковою накладною №445 від 03.12.2018р. позивач поставив відповідачу товар на суму 33600,00 грн.

Таким чином, у період з 23.11.2018р. по 03.12.2018р. заборгованість складала 3099531,00 грн., однак, 04.12.2018р. заборгованість складала 3133131,00 грн.

Після поставки товару за видатковою накладною №446 від 04.12.2018р. на суму 262136,70 грн. заборгованість 05.12.2018р. складала 3395267,70 грн.

Після поставки товару за видатковою накладною №448 від 05.12.2018р. на суму 197100,00 грн., а також враховуючи оплату товару відповідачем на суму 50000,00 грн. заборгованість 06.12.2018р. складала 3542367,70 грн.

Позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №449 від 06.12.2018р. на суму 207900,00 грн. та за видатковою накладною №450 від 06.12.2018р. на суму 419333,46 грн., а тому 07.12.2018р. заборгованість складала 4169601,16 грн.

Після поставки товару за видатковою накладною №452 від 07.12.2018р. на суму 167152,50 грн. заборгованість у період з 07.12.2018р. по 10.12.2018р. складала 4336753,66 грн.

Позивач поставив відповідачу товар за видатковою накладною №454 від 10.12.2018р. на суму 323030,40 грн., а тому 11.12.2018р. заборгованість складала 4659784,06 грн.

Оскільки відповідач сплатив 12.12.2018р. за товар 50000,00 грн., у період з 12.12.2018р. по 13.12.2018р. заборгованість складала 4609784,06 грн.; після сплати 50000,00 грн. 14.12.2018р. у період з 14.12.2018р. по 18.12.2018р. заборгованість складала 4559784,06 грн.; після сплати 50000,00 грн. 19.12.2018р. у період з 19.12.2018р. по 27.12.2018р. заборгованість складала 4509784,06 грн.; після сплати 180000,00 грн. 28.12.2018р. у період з 28.12.2018р. по 07.01.2019р. заборгованість складала 4329784,06 грн.; після сплати 100000,00 грн. 08.01.2019р. у період з 08.01.2019р. по 24.01.2019р. заборгованість складала 4229784,06 грн.; після сплати 100000,00 грн. 25.01.2019р. у період з 25.01.2019р. по 05.02.2019р. заборгованість складала 4129784,06 грн.; після сплати 100000,00 грн. 06.02.2019р. у період з 06.02.2019р. по 13.02.2019р. заборгованість складала 4029784,06 грн.; після сплати 100000,00 грн. 14.02.2019р. у період з 14.02.2019р. по 25.02.2019р. заборгованість складала 3929784,06 грн.; після сплати 80000,00 грн. 26.02.2019р. у період з 26.02.2019р. по 05.03.2019р. заборгованість складала 3849784,06 грн.; після сплати 50000,00 грн. 06.03.2019р. у період з 06.03.2019р. по 07.04.2019р. заборгованість складала 3799784,06 грн.; після сплати 50000,00 грн. 08.04.2019р. у період з 08.04.2019р. по 10.04.2019р. заборгованість складала 3749784,06 грн.; після сплати 50000,00 грн. 11.04.2019р. у дату 11.04.2019р. заборгованість складала 3699784,06 грн.; після сплати 300000,00 грн. 12.04.2019р. у період з 12.04.2019р. по 15.04.2019р. заборгованість складала 3399784,06 грн.; після сплати 300000,00 грн. 16.04.2019р. у дату 16.04.2019р. заборгованість складала 3099784,06 грн.; після сплати 300000,00 грн. 17.04.2019р. у дату 17.04.2019р. заборгованість складала 2799784,06 грн.; після сплати 50000,00 грн. 18.04.2019р. у період з 18.04.2019р. по 27.10.2019р. заборгованість складала 2749784,06 грн.; після сплати 80000,00 грн., 70000,00 грн. та 49784,06 грн. 28.10.2019р. у період з 28.10.2019р. по 04.11.2019р. заборгованість складала 2550000,00 грн.; після сплати 100000,00 грн. 05.11.2019р. у період з 05.11.2019р. по 07.11.2019р. заборгованість складала 2450000,00 грн.; після сплати 100000,00 грн. 08.11.2019р. у період з 08.11.2019р. по 16.11.2019р. заборгованість складала 2350000,00 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вже зазначалось, пунктом 8.2 договору визначено, що у випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець сплачує на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідний період прострочення платежу, від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу за кожен день прострочення розрахунку, а також проценти річних (за користування грішми) у розмірі 50% річних від простроченої суми.

Судом здійснено власний розрахунок 50% річних від прострочених сум:

ВідсотокГраничний строк оплати товаруСтрок розрахунку річнихКількість днів прострочкиСума до сплати, грн.Сума річних, грн.
50%15.11.201820.11.8019651.92
50%20.11.201822.11.318628.85
50%22.11.201804.12.53150951.19
50%04.12.201805.12.67,74651.05
50%05.12.201806.12.67,74852.56
50%06.12.201807.12.01,165711.78
50%07.12.201810.12.53,6617822.28
50%10.12.201811.12.84,066383.27
50%11.12.201813.12.84,0612629.55
50%13.12.201818.12.84,0631231.40
50%18.12.201827.12.84,0655600.08
50%27.12.201807.01.784,0665243.32
50%07.01.201924.01.784,0698501.82
50%24.01.201905.02.784,0667886.86
50%05.02.201913.02.84,0644162.02
50%13.02.201925.02.784,0664599.19
50%25.02.201905.03.84,0642189.41
50%05.03.201907.04.784,06171771.06
50%07.04.201910.04.84,0615410.07
50%10.04.201911.04.84,065068.20
50%11.04.201915.04.84,0618628.95
50%15.04.201916.04.84,064246.28
50%16.04.201917.04.84,063835.32
50%17.04.201927.10.9784,06726997.70
50%27.10.201904.11.0027945.21
50%04.11.201907.11.0010068.49
50%07.11.201916.11.0028972.60
Таким чином, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення сум річних, судом встановлено, що 1567509,39 грн. 50% річних заявлені позивачем в межах можливих нарахувань.

Одночасно з цим, судом враховується, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд приходить до висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум 50% річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, беручи до уваги, що нараховані позивачем 50% річних надмірно великі порівняно із самою заборгованістю відповідача, яка, в той же час, була сплачена останнім ще до подачі позову, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір річних до 30% від заявленої суми - 470252,82 грн., задовольнивши позов в частині вимог про стягнення річних в вищенаведеному розмірі. Відповідно в позові в частині вимог про стягнення з відповідача 1097256,57 грн. 50% річних належить відмовити.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: - час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; - час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Перевіривши розрахунок заявлених до стягнення сум, враховуючи вищенаведені встановлені судом прострочення по оплаті товару, періодичність поставок товару за видатковими накладними та здійснені відповідачем оплати, враховуючи заявлені позивачем періоди нарахування, суми боргу, що протримались протягом місяця та існували на останній день місяця, суд вважає правомірним та арифметично вірним нарахування за заявлений позивачем період інфляційних втрат в розмірі 164655,92 грн., з яких: за грудень 2018р. на суму 3099531,00 грн. інфляційні втрати складають 24796,25 грн., за січень 2019р. на суму 4129784,06 грн. - 41297,84 грн., за лютий 2019р. на суму 3849784,06 грн. - 19248,92 грн., за березень 2019р. на суму 3799784,06 грн. - 34198,06 грн., за квітень вересень 2019р. на суму 2749784,06 грн. - 27264,85 грн., за жовтень 2019р. на суму 2550000,00 грн. 17850,00 грн.

З огляду на викладене, позов в частині вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат в розмірі 164655,92 грн. підлягає задоволенню. У решті заявлених до стягнення 38075,82 грн. інфляційних втрат у позові необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 статті 230 ГК України учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Згідно із ч. 4 статті 231 ГК України розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Цивільним кодексом України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання; стаття 610 ЦК України), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частин першої та третьої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено порушення зобов`язань відповідачем за договором щодо оплати отриманого за договором товару.

Як вже зазначалось, пунктами 8.1-8.3 договору сторонами було погоджено, що за невиконання або неналежне виконання умов Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та умов даного Договору. У випадку порушення термінів або умов оплати товару Покупець сплачує на користь Продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої у відповідний період прострочення платежу, від суми простроченого або неналежно здійсненого платежу за кожен день прострочення розрахунку, а також проценти річних (за користування грішми) у розмірі 50% річних від простроченої суми. Сторони, відповідно до ст. 259 ЦК України, домовились про те, що строк позовної давності щодо стягнення штрафних санкцій збільшується до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним Договором. Крім того, сторони, відповідно до п. 6 ст. 232 ГК України домовились про те, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань за даним договором, здійснюється без обмеження строку.

Однак, згідно з частиною шостою статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Приписами частини шостої статті 232 ГПК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане.

При цьому, частиною шостою статті 232 ГК України визначено строк та порядок нарахування штрафних санкцій, а строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється Цивільним кодексом України.

Разом з цим, згідно зі статтею 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За приписами статті 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Частиною першою статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З урахуванням викладеного, якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її застосування обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на подання позову про стягнення такої санкції виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Відповідно до пункту 1 частини другої статі 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, з огляду на те, що нарахування господарських санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним, то позовна давність спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію.

Близька за змістом правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 22.07.2019 зі справи № 911/1563/18, від 22.08.2019 зі справи №914/508/17, від 11.11.2019 зі справи №904/1038/19, від 11.02.2020 у справі №916/612/19.

При цьому, суд звертає увагу, що законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №910/6379/14.

Зважаючи на вищенаведене, суд зазначає, що приписами частини шостої статті 232 ГК України передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане. Водночас, хоча законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього строку, але такий строк, з урахуванням положень ст.ст. 251, 252 ЦК України має бути визначений. При цьому, перебіг вказаного строку починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок перебігу такого строку не може бути змінений за згодою сторін.

Зазначене стосується і строку позовної давності, який за своєю суттю є строком, згідно положень ст. 256 ЦК України, і також може бути збільшений за домовленістю сторін, але обов`язково повинен мати конкретно визначений період, зважаючи на положення ст.ст. 251, 252 ЦК України.

Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.08.2020 у справі №902/959/19, від 07.06.2019 у справі №910/23911/16, від 13.09.2019 у справі №902/669/18, від 12.06.2018 у справі №910/4164/17, від 22.11.2018 у справі №903/962/17.

Таким чином, з огляду на періодичність здійснених позивачем поставок, враховуючи те, що перебіг строку позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане і встановлені судом періоди прострочення, а також враховуючи заявлені позивачем періоди нарахувань пені на заборгованість по здійсненим поставкам, остання з яких датована 10.12.2018р., враховуючи подачу позову 07.07.2020р., суд приходить до висновку про те, що позовна давність сплила по кожному із здійснених позивачем нарахувань пені, а тому, враховуючи подання відповідачем відповідної заяви, суд застосовує строк позовної давності до вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 1091980,93 грн. за період з 16.11.2018р. по 17.11.2019р. та приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру нарахованих сум покладається на відповідача повністю без урахування такого зменшення, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 04.05.2018р. у справі №917/1068/17.

Окрім витрат по сплаті судового збору, представником позивача подано заяву (у позові) про стягнення з відповідача витрат на правову (правничу) допомогу у сумі 4054,00 грн.

Конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість.

Згідно ч. 1 ст. 124 ГПКУ разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому, за ч. 1 ст. 123 ГПКУ судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. А згідно п. 1 ч. 3 даної статті до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Аналізуючи частину другу статті 124 ГПКУ суд зазначає, що подання позивачем орієнтовної суми очікуваних ним витрат на професійну правничу допомогу є передумовою реалізації ним свого права на відшкодування зазначених витрат. Так, згідно ч. 2 ст. 126 ГПКУ за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При цьому, згідно ст. 129 ГПКУ інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (в тому числі витрати на професійну правничу допомогу), покладаються, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд звертає увагу на те, що за змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 цього Кодексу).

Позивачем, всупереч вимог ст. 126 ГПК України, до позовної заяви долучено копію договору про надання правової допомоги №4/19 датований 05.05.2019р. та який діє до 31.12.2019р.

При цьому, позивачем надано суду договір про надання правової допомоги №4/20 датований 05.05.2020р., в той час як позовну заяву надіслано до суду 08.04.2020р.

Також, позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Натомість у зв`язку із відсутністю детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених адвокатом витрат, необхідних для надання правничої допомоги суд позбавлений можливості відповідно до приписів ч. 4 ст. 126 ГПК України встановити дійсний розмір витрат на оплату послуг адвоката, їх співмірність із складністю справи, виконаною адвокатом роботою (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року, справа №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Відтак у задоволення заяви позивача про стягнення 4054,00 грн. витрат на правову допомогу належить відмовити.

Керуючись ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства "Золотий жайвір" (31200, Хмельницька область, м. Волочиськ, вул. Запорізька, 11, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агроплантеко" (43022, Волинська область, м. Луцьк, вул. Ранкова, 26А, ) 470252,82 грн. (чотириста сімдесят тисяч двісті п`ятдесят дві гривні 82 коп.) 50% річних, 164655,92 грн. (сто шістдесят чотири тисячі шістсот п`ятдесят п`ять гривень 92 коп.) інфляційних втрат, 25982,48 грн. (двадцять п`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 48 коп.) витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

У частині позовних вимог про стягнення 1091980,93 грн. пені, 1097256,57 грн. 50% річних та 38075,82 грн. інфляційних втрат відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 01.09.2021р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддрук. 3 прим. :

1-до справи

2-ТОВ "Агроплантеко" (43022, Волинської обл., м. Луцьк, вул. Ранкова, 26-А );

3- ФГ "Золотий жайвір" (31200, Хмельницька обл., Волочиський р-н, м. Волочиськ, вул. Запорізька, буд.11)

Всім рек. з пов.