за позовом Приватного акціонерного товариства "Іскра"
до 1)Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк"
2)Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста"
третя особа -1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кільченський Беріг"
третя особа -2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство "Банк Михайлівський"
третя особа -3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб
про визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги
Представники учасників справи:
від позивача: Танцюра Ю.Б.; Цой Д.С.;
від відповідача-1: Шилець А.Р.;
від відповідача-2: Цурка Н.О.;
від третьої особи-1: не з`явився;
від третьої особи-2: не з`явився;
від третьої особи-3: Шилець А.Р.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Приватне акціонерне товариство "Іскра" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (далі - відповідач-2), відповідно до якого просить суд:
1)визнати недійсним Договір про відступлення прав вимоги за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами іпотеки суб`єктів господарювання № 81 від 27.04.2020, укладений між Публічним акціонерним товариством "Український Професійний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 618, в частині, що стосується права вимоги за Договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 777 від 30.12.2013, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Український Професійний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кільченський Беріг".
2)визнати недійсним Договір купівлі-продажу майнових прав за кредитними договорами, договорами поруки, договорами застави та договорами суб`єктів господарювання № 81-1 від 27.04.2020, укладений між Публічним акціонерним товариством "Український Професійний Банк" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В. за реєстровим № 619, в частині, що стосується права вимоги за Іпотечним договором від 30.12.2013, укладеним між Публічним акціонерним товариством "Іскра" та Публічним акціонерним товариством "Український Професійний Банк", посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тверською І.В. та зареєстрованим в реєстрі за № 782.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.07.2021 позов задоволено повністю.

Суд зазначає, що при ухваленні рішення за наслідками розгляду справи № 910/20679/20 Господарським судом міста Києва не було вирішено питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

20.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Іскра" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/20679/20, якою останній просить суд вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу.

У вказаній заяві позивач, посилаючись на положення ст. 129 та 244 Господарського процесуального кодексу України, просить суд ухвалити додаткове рішення та вирішити питання про судові витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом справи.

Відповідно до поданої заяви, позивач просить стягнути із відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 164 357,83 грн. (по 82 178,92 грн. з кожного відповідача).

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.07.2021 розгляд заяви Приватного акціонерного товариства "Іскра" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/20679/20 призначено на 05.08.2021.

04.08.2021 до Господарського суду міста Києва від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до якого представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" з ринку просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

У судовому засіданні 05.08.2021 розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення відкладено на 12.08.2021.

09.08.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення до заяви про ухвалення додаткового рішення.

11.08.2021 до Господарського суду міста Києва від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до якого представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" з ринку просив відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

12.08.2021 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" надійшло клопотання про зменшення розміру витрат позивача на правничу допомогу. Відповідно до поданого клопотання відповідач-2 просив за результатами розгляду справи вирішити питання щодо розподілу витрат на правову допомогу за фактично виконану для захисту інтересів Приватного акціонерного товариства "Іскра" роботу.

Згідно з ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року по справі № 922/445/19 та постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2019 року по справі № 902/347/18, для розподілу понесених судових витрат стороні необхідно подати лише договір про надання правничої допомоги та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За приписами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема і витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 2 ст. 16 Господарського процесуального кодексу України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката та для визначення їх розміру позивачем було надано: Договір про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року, укладений між Адвокатським об`єднанням "Еверліґал" та Приватним акціонерним товариством "Іскра"; Додаткова угода № 6 від 30.10.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року; Додаткова угода № 7 від 11.12.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року, рахунок на оплату вартості послуг правової допомоги № 321 від 02.11.2020 року на суму 39 916,99 грн.; платіжне доручення № 8369 від 03.11.2020 року про оплату рахунку № 321 від 02.11.2020 року; рахунок на оплату вартості послуг правової допомоги № 388 від 23.12.2020 року на суму 124 440,84 грн.; платіжне доручення № 8841 від 29.12.2020 року про оплату рахунку № 388 від 23.12.2020 року; Акт № 6 від 16.07.2021 року приймання-передачі наданих юридичних послуг/правової допомоги за Додатковою угодою № 6 від 30.11.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року; Акт № 7 від 16.07.2021 року приймання-передачі наданих юридичних послуг/правової допомоги за Додатковою угодою № 7 від 11.12.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року.

Крім того, позивач навів у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення детальний опис робіт/наданих послуг із зазначення витраченого часу.

Суд зазначає, що заявлений позивачем розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а відповідачами не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідачів, в яких вони вказували про завищений розмір тарифної ставки при визначенні вартості послуг професійної правничої допомоги, які надавалися позивачу на підставі Додаткової угоди № 6 від 30.10.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року, оскільки позивачем були надані докази на підтвердження того, що зазначена у вказаній додатковій угоді тарифна ставка не перевищує середньої погодинної ставки за послуги правової допомоги, що визначені на ринку юридичних послуг в Україні.

Суд також критично оцінює заперечення відповідачів, в яких останні посилалися на порушення позивачем вимог закону у зв`язку із встановленням у Додатковій угоді № 6 від 30.10.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року грошового еквіваленту в іноземній валюті, адже відповідно до ч. 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

У пункті 4 Додаткової угоди № 6 від 30.10.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року встановлено, що оплата вартості послуг правничої допомоги здійснюється у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом гривні до Євро, встановленим Національним банком України на день виставлення об`єднанням відповідного рахунку на оплату, протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку.

Крім того, як вбачається із наданих суду рахунків на оплату вартості послуг правової допомоги № 321 від 02.11.2020 року на суму 39 916,99 грн. та № 388 від 23.12.2020 року на суму 124 440,84 грн., платіжних доручень № 8369 від 03.11.2020 року та № 8841 від 29.12.2020 року, розрахунки між сторонами договору про надання професійної правничої допомоги здійснювалися у національній валюті.

Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу судом також враховано, що у ч. 2 ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" законодавець передбачив право адвоката та клієнта встановити розмір винагороди у договорі про надання правової допомоги у фіксованому розмірі або в якості погодинної оплати.

Згідно з Додатковою угодою № 6 від 30.10.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року сторони встановили, що визначений у ній обсяг робіт/послуг підлягає оплаті на умовах погодинної оплати.

Відповідно до Додаткової угоди № 7 від 11.12.2020 року до Договору про надання правової допомоги № 20/04-01 від 06.04.2020 року, визначений у ній обсяг робіт/послуг оплачується за фіксованою ставкою.

Суд відхиляє доводи відповідачів, в яких вони посилалися на недоведеність адвокатами позивача існування об`єктивної необхідності та доцільності у вчиненні ними певних дій в ході надання послуг професійної правничої допомоги позивачу, зокрема, таких як направлення адвокатських запитів, звернення до Окружного адміністративного суду міста Києва для ознайомлення із матеріалами справи № 826/23493/15 та отримання копій судових рішень, ухвалених у вказаній справі тощо, з наступних підстав.

Як встановлено ч. 4 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребування.

Судом встановлено, що позивач не був учасником оспорюваних ним правочинів, а тому у нього були відсутні примірники таких правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України у клопотанні про витребування судом доказів повинно бути зазначено, окрім іншого, заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Принцип змагальності, закріплений у ст. 2, 13 Господарського процесуального кодексу України, полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

З наведеного вбачається, що направлення представниками позивача адвокатських запитів зумовлено необхідністю виконання вимог ч. 4 ст. 164 та ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, а також здійснювалося позивачем із дотриманням принципу змагальності.

Суд також вважає обгрунтованими твердження позивача про те, що у разі встановлення сторонами договору про надання професійної правничої допомоги фіксованої ставки за виконання таких послуг, не має значення, скільки адвокатських запитів було направлено адвокатами позивача, адже в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним.

Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постанові від 28.12.2020 року у справі № 640/18402/19.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 16.05.2019 року у справі № 823/2638/18, від 20.12.2018 року у справі № 316/1923/16-а (2-а/316/41/17), чинне процесуальне законодавство України не вимагає від сторони, яка звертається до суду із вимогою про відшкодування судових витрат, надання доказів на підтвердження того, що саме таку, а не іншу кількість часу адвокат витратив на виконання робіт. Крім того, від сторони не вимагається наведення обґрунтування, чому саме таку кількість часу витратив адвокат на відповідні дії.

Відхиляючи твердження відповідачів про недоцільність витрати адвокатом позивача часу на ознайомлення у Окружному адміністративному суді міста Києва із матеріалами справи № 826/23493/15 та отримання належним чином засвідчених судових рішень, ухвалених у вказаній справі, суд наголошує на тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

За таких обставин, дії адвокатів позивача, спрямовані на отримання копій судових рішень у справі № 826/23493/15, засвідчених належним чином, відповідають критерію необхідності.

Водночас, судом враховано, що дії, пов`язані із зверненням до Окружного адміністративного суду міста Києва із зазначеними клопотаннями, здійснювались адвокатами позивача в межах Додаткової угоди № 7 від 11.12.2020 року, а тому кількість часу, витраченого на такі дії, не впливало на зафіксований у ній розмір вартості послуг професійної правничої допомоги.

Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

З огляду на наведене, Верховний Суд у своїй постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19 наголосив на тому, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях ст. 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст. 43 Конституції України.

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності наведення конкретних мотивів, які стали підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення судових витрат у своїх постановах від 01.08.2019 року у справі № 915/237/18, від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 року у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 року у справі № 904/3583/19, від 16.02.2021 року у справі № 910/14138/180.

Оскільки відповідачами не наведено конкретних мотивів, які б давали підстави стверджувати про неспівмірність заявленої позивачем до стягнення суми судових витрат, у суду відсутні підстави для визначення іншої суми, ніж зазначено у заяві Приватного акціонерного товариства "Іскра".

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати на правову допомогу покладаються на відповідачів.

Керуючись ст. 74, 76-80, 129, 233-235, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Заяву Приватного акціонерного товариства "Іскра" про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/20679/20 - задовольнити повністю.

2.Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" (02660, місто Київ, вул. Марини Раскової, будинок 15, ідентифікаційний код 19019775) на користь Приватного акціонерного товариства "Іскра" (42312, Сумська обл., Сумський р-н, село Басівка, вулиця Тесленка, будинок 6 А, ідентифікаційний код 14005946) 82 178 (вісімдесят дві тисячі сто сімдесят вісім) грн. 92 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвестохіллс Веста" (04080, місто Київ, вулиця Олексія Терьохіна, будинок 8А, офіс 111, ідентифікаційний код 41264766) на користь Приватного акціонерного товариства "Іскра" (42312, Сумська обл., Сумський р-н, село Басівка, вулиця Тесленка, будинок 6 А, ідентифікаційний код 14005946) 82 178 (вісімдесят дві тисячі сто сімдесят вісім) грн. 92 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткове рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в порядку та строк, встановлені статтями 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено на підписано 20.08.2021

Суддя С. В. Стасюк