РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.03.2021Справа № 910/2146/20 (910/19079/20)
За позовом арбітражного керуючого Надтоки Олени Володимирівни

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл"

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Феір Тач"

3. ОСОБА_1

4. ОСОБА_2

про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі та скасування запису

в межах справи №910/2146/20

За заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" (01001, м. Київ, вул. Госпітальна,12-Г, ідентифікаційний номер 09304612)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл" (04111, м. Київ, вул. Щербакова, 53, ідентифікаційний номер 32371958)

про банкрутство

суддя Яковенко А.В.

секретар судового засідання Смігунов В.В..

представники учасників провадження:

від позивача Надтока О.В. ;

від відповідача 1 Семашко Д.М.;

від відповідача 2 не з`явилися;

від відповідача 3 не з`явилися;

від відповідача 4 не з`явилися;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

В провадженні Господарського суду міста Києва знаходиться справа №910/2146/20 за заявою Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл".

Арбітражний керуючий Надтока Олена Володимирівна звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл", Товариства з обмеженою відпоівдальністю "Феір Тач", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі та скасування державної реєстрації в межах справи №910/2146/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2020 прийнято позовну заяву арбітражного керуючого Надтоки Олени Володимирівна до Товариства з обмеженою відповідальністю "Евейл", Товариства з обмеженою відпоівдальністю "Феір Тач", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу частки в статутному капіталі та скасування державної реєстрації до розгляду в межах справи №910/2146/20; вирішено позовну заяву розглядати за правилами загального позовного провадження; відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 18.01.2021.

04.01.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідачів 3, 4 надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

06.01.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання позивача про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк".

11.01.2021 до канцелярії суду надійшло клопотання позивача про витребування доказів.

18.01.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли додаткові пояснення до позовної заяви, відповідь на відзив, заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.01.2021 відкладено підготовче засідання на 22.02.2021, відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк" та задоволено клопотання про витребування доказів.

03.02.2021 до Господарського суду міста Києва від відповідачів 3, 4 надійшли документи на виконання ухвали суду від 18.01.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.2021 відмовлено в задоволенні заяви про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії - Луганського обласного управління АТ "Ощадбанк"; закрито підготовче провадження у справі №910/2146/20 (910/19079/20); призначено справу №910/2146/20 (910/19079/20) до розгляду по суті на 17.03.2021.

17.03.2021 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшли пояснення стосовно строку позовної давності, відповідно до яких просить суд визнати пропущення строку позовної давності з об`єктивних та поважних причин.

В судове засідання 22.02.2021 з`явилися позивач, яка надала пояснення по суті спору та просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, та представник відповідача 1, який надав заперечення по суті позовних вимог та просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представники відповідачів 2, 3 та 4 в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Оскільки сторони було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, суд вважає, що неявка їх представників в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 17.03.2021 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Між Публічним акціонерним товариством "Державний ощадний банк України", в особі територіально відокремленого безбалансового відділення № 10012/0199 філії - Луганського обласного управління AT "Ощадбанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЗВ" (вул. Дніпровська, буд. 51, приміщення 2, м. Луганськ, Луганська обл., 91033, р/р НОМЕР_1 в ТВБВ № 10012/041 ФЛОУ AT "Ощадбанк", код банку 304665, ) (далі - Позичальник) був укладений Договір кредитної лінії № 205 від 28.11.2013 (далі - Кредитний договір).

Територіально відокремлене безбалансове відділення № 10012/0199 філії - Луганського обласного управління AT "Ощадбанк" входить до єдиної організаційної структури Банку, не має статусу юридичної особи, є відокремленим структурним підрозділом Банку та підпорядковане філії - Луганському обласному управлінню AT "Ощадбанк" (далі - Банк, Кредитор).

Відповідно п. п. 2.1. - 2.4. Кредитного договору Банк зобов`язується надати, а Позичальник отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені Договором строки Кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом. Кредит надається у вигляді відновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) на поповнення обігових коштів (цільове призначення Кредиту) з остаточним терміном повернення не пізніше 25.11.2016. Позичальник зобов`язався не пізніше останнього Банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування Кредитом у межах встановленого у звітному періоді Діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період. У разі якщо Діючий ліміт кредитування буде вичерпано, Позичальник має право отримати наступний транш в межах Діючого ліміту кредитування лише за умови погашення попередньої заборгованості за Договором. Також, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від Діючого ліміту кредитування. Максимальний ліміт кредитування встановлено в розмірі 500 000,00 грн.

Пунктами 2.7. - 2.7.2. Кредитного договору передбачено, що за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку проценти, які розраховуються Банком на основі процентної ставки в розмірі 19,5 (дев`ятнадцять цілих п`ять десятих) процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному Договором. Проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості Позичальника за Кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим Договором.

За умовами кредитування, передбаченими п. 3.1.1. та п. 3.1.2. Кредитного договору, Банк проводить надання Кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих Позичальником, або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку. Надання Кредиту або тієї чи іншої його частини на умовах цього Договору здійснюється Банком протягом п`яти Банківських днів після виконання Позичальником усіх та кожної з Умов надання цього Договору та після надання Банку документів, що підтверджують потребу в кредитних коштах (договорів, рахунків-фактур тощо), а також заявки Позичальника, підписаної керівником і головним бухгалтером Позичальника.

Банк свої обов`язки, передбачені Кредитним договором, виконав повністю та належним чином.

Пунктом 5.3.2. Кредитного договору Позичальника зобов`язано точно в строки, обумовлені Договором, погашати кредит та своєчасно сплачувати плату (проценти) за користування Кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.

Згідно п. 2.7.3. Кредитного договору нараховані за період з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення Позичальником Кредиту (або його частки) проценти (з урахуванням положень п. 2.7.4. цього Договору) повинні бути сплачені Позичальником не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за звітнім, а в разі дострокового погашення Кредиту - одночасно з погашенням Кредиту.

Згідно п. 3.3.1. Кредитного договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та/або Майновим Поручителем/Поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення та/або іншими договорами, укладеними Позичальником з Банком, вимагати негайного повернення суми Кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим договором), у тому числі, але не виключно, якщо Позичальник вчасно не сплатив суму Кредиту, її частину або проценти за користування Кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим Договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за Договором кредитної лінії № 205, укладеним 28.11.2013 з Товариством з обмеженою відповідальністю "АЗВ", , 28.11.2013р. між Банком та ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 (майновий поручитель), був укладений Іпотечний договір № 205/21, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є., реєстровий номер 1354, згідно якого в іпотеку Банку було передано виробничі будівлі, загальною площею: 465,5 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У відповідності до п. 1.4. Договору, за взаємною згодою Сторін вартість Предмету іпотеки становить: 750 450,00 грн.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження № 13581928 від 28.11.2013, зареєстровано обтяження (номер запису про обтяження) № 3581521 на підставі Іпотечного договору № 205/21, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського Нотаріального округу Троїцьким С.Є., реєстровий номер 1354, на Предмет іпотеки.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 13589939 від 28.11.2013, зареєстровано іпотеку (номер запису про іпотеку) № 3583640 на підставі Іпотечного договору № 205/21, посвідчений приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Троїцьким С.Є., реєстровий номер 1354, на Предмет іпотеки.

У зв`язку з тим, що Позичальник порушив умови Договору, а саме не виконав зобов`язання щодо погашення Кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування Кредитом, Банком на адресу Господарського суду Луганської області 09.11.2015 було направлено позовну заяву про стягнення заборгованості за Кредитом в розмірі 1 039 780,16 грн.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 18.01.2016 по справі № 913/1036/15 позовні вимоги Банку задоволено частково, стягнуто з Боржника борг за Кредитом в розмірі 817 667,47 грн. та судовий збір в розмірі 12 265,01 грн., в тому числі: прострочений основний борг за Кредитом: 499 820,87 грн.; строкові проценти за період з 01.09.2015 по 17.09.2015 в розмірі 4 539,47 грн.; прострочені проценти за період з 06.08.2014 по 17.09.2015 в розмірі 74 265,15 грн.; комісія за резервування коштів з 06.08.2014 по 17.09.2015 в розмірі 2,17 грн.; 3% річних за прострочення сплати Кредиту з 28.11.2014 по 17.09.2015 в розмірі 10 968,36 грн.; 3% річних за прострочення сплати процентів з 06.08.2014 по 17.09.2015 в розмірі 1 837,45 грн.; інфляційні нарахування за простроченим Кредитом з 28.11.2014 по 31.08.2015 в розмірі 196 919,29 грн.; інфляційні нарахування за простроченими процентами з 06.08.2014 по 31.08.2015 в розмірі 29 314,71грн.; витрати зі сплати судового збору - 12 265,01 грн.

14.09.2016 між ОСОБА_1 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕІР ТАЧ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу в Статутному капіталі (надалі Договір - 1), відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю належну йому частку в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») (надалі - Товариство) в розмірі 16 650,00 грн, що становить 90 % Статутного капіталу Товариства, а покупець зобов`язується прийняти частку та сплатити за неї обумовлену цим Договором 1 суму.

14.09.2016 між ОСОБА_2 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕІР ТАЧ» (покупець) укладено договір купівлі-продажу в Статутному капіталі (надалі Договір - 2), відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю належну йому частку в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») (надалі - Товариство) в розмірі 1 850,00 грн, що становить 10 % Статутного капіталу Товариства, а покупець зобов`язується прийняти частку та сплатити за неї обумовлену цим Договором 2 суму.

За змістом п.п.1.2, 2.2 Договору 1 та 2 разом із передачею зазначених вище часток в статутному капіталі Товариства продавці передають, а покупець приймає на себе права та обов`язки учасника Товариства. Вартість часток, сплачена покупцем у повному обсязі продавцю в момент укладання Договорів 1 та 2.

Відповідно до п. 4.1 Договору 1 та 2 покупець набуває право власності на частку з моменту підписання Договору 1 та 2.

14.06.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявами до Загальних Зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») та до Державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідної районної в м. Києві державної адміністрації, відповідно до яких повідомили про свій вихід із складу учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») та про передачу своїх часток (90% та 10% відповідно) з належними дивідендами на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕІР ТАЧ».

Протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») №2 від 29.06.2016 затверджено передачу часток ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (90% та 10% відповідно) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕІР ТАЧ»; змінено склад учасників (затверджено вихід ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та включено ТОВ «Феір Тач» та перерозподіл часток в статутному капіталі (ТОВ «Феір Тач» полодіє часткою в розмірі 18 500,00 грн., що становить 100% статутного капіталу товариства)); змінено повне найменування товариства з ТОВ «АЗВ» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл»), тощо.

Спір у справі виник, на думку позивача, у зв`язку із наявністю підстав для визнання вказаних правочинів недійсним, оскільки спірні правочини укладені для уникнення субсидіарної відповідальності засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл»).

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписом ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За змістом постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою законодавства, яке полягає у наданні особі, що вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб, встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Таким чином, відповідно до приписів ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України застосування судом будь-якого способу судового захисту вимагає наявності наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу; порушення (невизнання або оспорювання) означеного права/інтересу відповідачем; належність обраного способу судового захисту (з точки зору адекватності порушення і спроможності його усунути та поновити (захистити) право або інтерес та закріплення положеннями діючого законодавства).

Тобто, важливою умовою застосування судом певного способу захисту права або інтересу є його належність - встановлення судом тих обставин, що вжиття саме обраного позивачем способу захисту спроможне поновити порушені права особи, що звертається до суду з відповідним позовом.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 вказаного Кодексу кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; правові підстави позову.

За таких обставин, враховуючи зміст ст.ст. 2, 74, 162 Господарського процесуального кодексу України при зверненні до суду з розглядуваним позовом позивачем повинно бути доведено належними та допустимими доказами факт порушення його прав та законних інтересів внаслідок укладення відповідачами спірних Договорів.

Як на підставу недійсності Договору позивач вказує на те, що він є фіктивним, тобто не спрямованим на настання реальних наслідків, що обумовлені ним, і таким, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 203, ч. 1,3 ст. 216 Цивільного кодексу України.

Зокрема, фіктивність оскаржуваного правочину на думку позивача виражається у тому, що спірні Договори 1 та 2 були укладені лише з метою номінальної зміни учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») .

Статтею 234 Цивільного кодексу України передбачено, що фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 р. для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до ч. 3 п. 3.11 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" №11 від 29.05.2013 р. у розгляді відповідних справ суд має враховувати, що ознака фіктивності має бути притаманна діям усіх сторін правочину. Якщо хоча б одна з них намагалася досягти правового результату, то даний правочин не може визнаватися фіктивним. Позивач, який вимагає визнання правочину недійсним, повинен довести, що всі учасники правочину не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення.

Тобто, для дослідження фіктивності правочину необхідно встановити обставини щодо відсутності наміру в усіх учасників правочину створити правові наслідки та наявності умислу сторін такого правочину, що може полягати в т.ч. в настанні несприятливих наслідків для третіх осіб.

В той же час, за змістом ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою для недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу саме в момент вчинення такого правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, протоколом №14/09/16 від 14.09.2016 Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «Феір Тач» надано згоду на вступ Товариства з обмеженою відповідальністю «Феір Тач» до складу засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл»).

14.09.2016 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу частки в Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (після зміни найменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Евейл») з Товариством з обмеженою відповідальністю «ФЕІР ТАЧ», надалі відповідач 3 та 4 звернулися до Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» із заявами про вихід із складу учасників та протоколом Загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» №2 від 29.09.2016 затвердили таких вихід.

Договором згідно зі статтею 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (стаття 638 цього Кодексу).

Згідно з положеннями статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються, зокрема, майнові права та обов`язки, в тому числі і частка в статутному капіталі господарського товариства.

Перехід частки (її частини) учасника у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю до іншої особи врегульований статтею 147 ЦК України (яка була чинною на день виникнення спірних відносин), положення якої кореспондуються зі статтею 53 Закону України «Про господарські товариства».

Згідно з положеннями зазначених норм права учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Відступлення частки в статутному капіталі товариства має своєю метою припинити право власності на цю частку, щоб певна інша особа набула право на цю частку. Відступлення за правовою природою є відчуженням частки за волею учасника, що спрямоване на передачу учасником іншій особі (одному чи кільком учасникам цього товариства або третім особам) у власність належної йому частки або її частини. У вказаних відносинах поняття «відступлення» і «відчуження» є тотожними, оскільки вони є аналогічними за правовими наслідками.

Термін «відступлення» використовувався у Цивільному кодексі Української РСР 1963 року стосовно майнових прав, які не визнавалися об`єктами і не могли перебувати в цивільному обороті, тобто продаватись, даруватись тощо, на відміну від речей. Тому їх можна було лише відступити, а не продати. За такою моделлю правовідносин майнові права в однієї особи припинялись, а в іншої виникали. Навпаки, за статею 190 чинного ЦК України майнові права дорівняні речам і тому стали об`єктом, який є оборотоздатним. Тому їх можна продавати, дарувати тощо. Утім у статті 53 Закону України «Про господарські товариства» та статті 147 ЦК України поряд із терміном «відчуження» вживається й застарілий термін «відступлення». Контекст, в якому цей термін вживається, свідчить про те, що відступлення означає «відчуження частки на користь іншої особи». Відтак це вольова дія, яка являє собою правочин.

Про вірність такого тлумачення свідчить і те, що в новому Законі України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» від 06.02.2018, внаслідок ухвалення якого втратили чинність стаття 147 ЦК України та стаття 53 Закону України «Про господарські товариства», взагалі не вживається термін «відступлення» щодо частки учасника у статутному капіталі. Відповідно до ч. 1 ст. 21 зазначеного Закону учасник товариства має право відчужити свою частку (частину частки) у статутному капіталі товариства оплатно або безоплатно іншим учасникам товариства або третім особам.

Будь-який правочин з відчуження (відступлення) частки є двостороннім, тобто на його укладення необхідна згода учасника, який відчужує (відступає) частку, і згода набувача частки.

Відступлення частки у статутному капіталі є правовим механізмом, за яким відбувається її відчуження на підставі договору купівлі-продажу, міни або дарування тощо; відступлення частки не є окремим різновидом договору.

Якщо сторони або особа певним чином називають правочин який нею/ними вчиняється, але по суті він відповідає ознакам іншого правочину, мають застосовуватися норми, що регулюють цей останній правочин. Тобто якщо особа укладає правочин щодо відступлення (передачі) частки іншій особі і отримує за це кошти або інше майно чи майнові права, то це звичайний договір купівлі-продажу або міни. Якщо взамін частки особа нічого не отримує - це договір дарування.

Таким чином, відступлення учасником товариства з обмеженою відповідальністю частки у статутному капіталі товариства, передбачене статтею 147 ЦК України та статтею 53 Закону України «Про господарські товариства», є відчуженням частки. Таке відчуження потребує волевиявлення особи, яка відчужує частку, й особи, яка приймає частку у власність. Відступлення (відчуження) частки не є самостійним непоіменованим видом договору, оскільки відбувається шляхом укладання договору купівлі-продажу, міни, дарування тощо.

З огляду на викладене вбачається, що при відчуженні часток в статутному капіталі ТОВ «АЗВ» (нове найменування (ТОВ «ЕВЕЙЛ») ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали волевиявлення на їх відчуження, отримали кошти за свої частки, що підтверджується копіями касових ордерів від 14.09.2016, які містять підписи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та відбиток печатки Товариства з обмеженою відповідальністю «Феір Тач» та підпис директора зазначеного товариства Холодовської Ж.Б. , звернулися до Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (нове найменування ТОВ «ЕВЕЙЛ») із заявами про вихід з учасників товариства та відповідне їх рішення затверджено протоколом Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «АЗВ» (нове найменування ТОВ «ЕВЕЙЛ) №2 від 29.09.2016, тобто здійснили всі дії для відчуження своїх часток відповідно до законодавство України, яке діяло на той час.

Посилання позивача на фіктивність правочину, суд розцінює його припущенням, які не підтверджується доказами, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не могли передбачити, що 13.05.2020, через 3 роки та 6 місяців буде відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Евейл», твердження, що керівник ТОВ «Евейл» та засновник ТОВ «Феір Тач» є номінальними, також не знайшли свого підтвердження, а є лише здогадками та припущеннями позивача.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26.06.2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог арбітражного керуючого Надтоки Олени Володимирівни про визнання недійсними Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 14.09.2016, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Феір Тач» та Договору купівлі-продажу частки в статутному капіталі від 14.09.2016, укладеного між ОСОБА_2 Товариством з обмеженою відповідальністю «Феір Тач».

Крім того, оскільки судом відмовлено в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним Договорів купівлі-продажу від 14.09.2016, то позовна вимога про скасування запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. А саме запис щодо зміни складу або інформації про засновників, є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. 74, ст.ст. 76-79, ст. 86, ст. 123, ст. 129, ст.ст. 232-233, ст. 238, ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову арбітражного керуючого Надтоки Олени Володимирівни відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 31.08.2021

Суддя А.В. Яковенко