ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Справа № 910/5978/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Матвєєвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Виконуючого обов`язки керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 73; адреса електронної пошти: )

в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 43015722)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського Митрополита, буд. 14; адреса електронної пошти невідома; ідентифікаційний код 40678560)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 38727770) в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 38728444)

про: стягнення 271 870,39 грн та розірвання договору оренди,

за участю представників сторін:

від прокуратури: прокурор Дзюбан О.В., за посвідченням,

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

від третьої особи: Травянко Л.В., за довіреністю у порядку самопредставництва,

Суть спору:

13.04.2021 Виконуючий обов`язки керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою № 51-617вих-21 від 05.04.2021 (з додатками) в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо», в якій просить суд:

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» () на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях кошти в сумі 271870,39 грн, із яких орендна плата 247339,62 грн, пеня 17110,58 грн, штраф 7420,19 грн;

- розірвати договір оренди нежитлових приміщень мансарду площею 254,6 кв.м. в будівлі загально-портовій адміністрації з такелажним складом (в літ. А-4, інв. № 395, реєстровий № 01125608.1.БАОПВЛ080), розташоване по вул. Заводській, 23/14 в м. Миколаєві, укладений 25.06.2018 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ТОВ «Юридична компанія «Укрправо»;

- стягнути з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури: (р/р UA0000340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) сплачений судовий збір за подачу позову;

- про дату, час і місце розгляду справи повідомити Окружну прокуратуру міста Миколаєва та Миколаївську обласну прокуратуру.

Позовні вимоги ґрунтуються а підставі: Договору № РОФ-1633 від 25.06.2018 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт»; претензії № 11-07-03465 від 20.08.2020; застосування норм статей 525, 526, 549, 610, 612, 625, 651, 762, 782 Цивільного кодексу України, статей 188, 193, 283, 291 Господарського кодексу України, статей 17, 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; та мотивовані, зокрема, тим, що відповідач не виконує свого обов`язку щодо своєчасної оплати орендних платежів, унаслідок чого перед державним бюджетом утворилася заборгованість із орендної плати за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року у сумі 247 339,62 грн. Таким чином, має місце факт невиконання ТОВ «Юридична компанія «Укрправо» свого обов`язку щодо своєчасної сплати орендних платежів за використання державного майна. Зазначене свідчить про істотне порушення орендарем такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати, що є достатньою підставою для розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2021 позовну заяву виконувача обов`язків керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях до товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» про стягнення 271 870,39 грн за договором оренди державного майна та його розірвання з доданими до неї матеріалами передати за підсудністю на розгляд до господарського суду Миколаївської області.

27.05.2021 матеріали господарської справи № 910/5978/21 надійшли до Господарського суду Миколаївської області.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021, визначено головуючим у справі суддю Смородінову О.Г.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/5978/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 01 липня 2021 року о 10:00; встановлено для учасників процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

22.06.2021 до суду від Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрація Миколаївського морського порту) надійшла заява № 2103/18-01-02/Вих від 17.06.2021 про вступ у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

Ухвалою суду від 01.07.2021 було відкладено підготовче засідання на 29 липня 2021 року о 09:30; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту); зобов`язано Виконуючого обов`язки керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва в п`ятиденний строк від дати отримання даної ухвали направити третій особі копію позовної заяви та доданих до них документів, з наданням суду відповідних доказів; запропоновано третій особі надати суду на направити іншим учасникам справи письмові пояснення щодо суті спору.

08.07.2021 до суду від Окружної прокуратури міста Миколаєва надійшов лист № 51-4991вих-21 від 08.07.2021, з яким заявником, на виконання ухвали суду від 01.07.2021, надано суду докази направлення третій особі копії позовної заяви та доданих до неї документів.

28.07.2021 до суду від третьої особи надійшли пояснення щодо позовних вимог № 2476/18-01-02/Вих від 27.07.2021, за змістом яких вимоги позивача підтримуються та визнаються третьою особою у повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.07.2021 було закрито підготовче провадження у справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 31 серпня 2021 року об 11:30.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, як уже було наведено, ухвалою суду від 01.06.2021 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву державною мовою з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України.

Копія вказаної ухвали направлена на адресу відповідача була 18.06.2021 повернута відділенням поштового зв`язку за зворотною адресою з відміткою причини повернення: «за закінченням терміну зберігання» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 403).

Згідно зі ст. 11 ГПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що відповідний процесуальний документ направлено вказаній юридичній особі у встановленому процесуальним законом порядку.

Статтею 93 Цивільного кодексу України встановлено, що місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Відповідно до статей 9, 14, 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» на підставі поданих юридичною особою документів у Єдиному державному реєстрі зазначаються відомості про її місцезнаходження.

Тобто, офіційне місцезнаходження повідомляється юридичною особою для забезпечення комунікації та зв`язку із нею зацікавлених осіб, у тому числі контрагентів, органів державної влади тощо.

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Крім того, ч. 7 ст. 120 ГПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, в разі коли фактичне місцезнаходження учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відтак, повна відповідальність за достовірність інформації про місцезнаходження, а також щодо наслідків неотримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням покладається саме на таку особу - учасника процесу.

Отже, у разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною адресою і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.03.2019 у справі № 923/1432/15.

За таких обставин можна дійти висновку, що повернення ухвали суду про відкриття провадження у справі відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю юридичною адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомити суду про зміну свого місцезнаходження.

Отже, з урахуванням приписів ст. 11, п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, слід вважати, що днем вручення Товариству з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021 у справі № 910/5978/21 є 18.06.2021.

За такого, встановлений судом строк на подання відзиву, для відповідача тривав до 05.07.2021 включно.

Разом із тим, протягом встановленого процесуального строку від відповідача ні відзиву, ні будь-яких заяв чи клопотань з означеного питання до суду не надійшло.

31.08.2021 в судове засідання з`явилися прокурор та представник третьої особи, яких суд заслухав. Позивач та відповідач своїх представників в судове засідання не направили.

При цьому суд зазначає, що через відсутність асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, Господарський суд Миколаївської області тимчасово зупинив поштову відправку кореспонденції.

У зв`язку з цим позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвали суду від 29.07.2021 на адресу електронної пошти, наявну в матеріалах справи.

З огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо адреси електронної пошти відповідача, направити копію відповідної ухвали вказаному учаснику справу не видалося за можливе.

При цьому, суд враховує, що як вище було наведено копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.06.2021 у справі № 910/5978/21 слід вважати врученою відповідачу 18.06.2021. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» було належним чином повідомлено про наявність у провадженні Господарського суду Миколаївської області справи № 910/5978/21, в якому товариство має статус відповідача, тоді як сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі «Пономарьов проти України».

Також суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Приписами ч.ч. 1-2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі Реєстр) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Отже, Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України (http://reestr.court.gov.ua) до внесених до такого реєстру судових рішень.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.07.2021 у справі № 910/5978/21, у відповідності до положень Закону України «Про доступ до судових рішень», оприлюднено 02.08.2021.

Відтак, господарським судом вжито всіх процесуальних заходів щодо забезпечення повідомлення сторін про час та місце розгляду даної справи.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників позивача та відповідача.

Присутні в судовому засіданні 31.08.2021 представники учасників справи підтвердили актуальність заявлених правових позицій, відповіли на запитання суду.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 31.08.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні прокурора, представників позивача та третьої особи, суд

В С Т А Н О В И В:

Статтею 1311 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З контексту викладеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням публічного інтересу.

Визначальним при вирішенні наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття «інтерес держави».

Держава зацікавлена у дотриманні процедур реалізації прав на державне майно, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти суспільного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості при реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

У даній справі наявність «інтересу держави» полягає у порушенні права держави у сфері використання державного майна.

Несплата Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» орендних платежів порушує економічні інтереси держави шляхом ненадходження коштів до державного бюджету та унеможливлює використання коштів для цілей та потреб держави у сфері ефективного розпорядження державним майном.

Забезпечення економічної безпеки України, згідно ст. 17 Конституції України, є однією з найважливіших функцій держави, справою всього Українського народу.

В свою чергу ненадходження коштів до бюджету спричиняє шкоду економічним інтересам держави, загрожує невиконанням загальнодержавних та місцевих програм, які фінансуються з бюджету, підриває основні принципи-існуючого ладу. Зокрема, ненадходження коштів унеможливлює здійснення з Державного бюджету видатків, пов`язаних з виконанням найважливіших функцій держави, визначених Конституцією України: на забезпечення конституційного ладу держави, територіальної цілісності, недоторканності України та суверенітету, забезпечення громадського порядку, безпеки та судової влади, на економічну діяльність держави, на утримання установ та закладів соціально-культурної сфери, що забезпечують виконання загальнодержавних функцій.

Вирішуючи ж питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про використання об`єктів державної власності. Суд зазначає, що правовідносини щодо надання в оренду та використання об`єктів державної власності становлять суспільний інтерес, а не дотримання вимог чинного законодавства при їх наданні для використання такому суспільному інтересу не відповідає.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

У даній справі прокурором здійснюється представництво інтересів держави у суді в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, як органу, уповноваженого державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносин, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», контроль за виконанням умов договорів оренди нерухомого та рухомого майна покладається на орендодавців майна. Такими органами щодо оренди державного майна відповідно до ст. 4 зазначеного Закону є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.

Відповідно до Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, затвердженого головою Фонду державного майна України 25.05.2019, регіональне відділення реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, виступає орендодавцем нерухомого майна, яке є державною власністю; здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним , відділенням.

Таким чином, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях є уповноваженим органом у сфері оренди державного майна.

Водночас, зазначений орган самоусунувся від своєчасного реагування та захисту державних інтересів.

Так, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях, маючи відповідні повноваження у вказаній сфері та усвідомлюючи факт ненадходження значної суми заборгованості до бюджету, яка виникла в грудні 2019 року, лише 20.08.2020 (через 8 місяців) направило відповідачу претензію щодо її погашення та 23.11.2020 повідомило прокурора про відсутність кошторисних призначень для-сплати судового збору, звернувшись з проханням про представництво інтересів держави в особі відділення у суді щодо стягнення з товариства заборгованості.

З метою встановлення підстав для представництва інтересів держави, керуючись ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Миколаївською місцевою прокуратурою №1 (наразі Миколаївська окружна прокуратура м. Миколаєва) 12.01.2021 на адресу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях скеровано запит про надання інформації щодо пред`явлення відділенням позову про стягнення заборгованості з ТОВ «Юридична компанія «Укрправо», причин невжиття заходів та повідомлено, що у разі невжиття заходів регіональним відділенням, прокурором буде вирішено питання про звернення до суду з відповідним позовом.

Листом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях від 10.03.2021 повідомлено про невжиття будь-яких заходів щодо стягнення заборгованості з ТОВ «Юридична компанія «Укрправо».

Враховуючи викладене, зазначені дії Регіонального відділення як органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах, свідчать про неналежне здійснення своїх повноважень щодо захисту інтересів держави, а саме невжиття Регіональним управлінням належних заходів до стягнення до бюджету заборгованості за договором оренди державного майна та ефективного захисту інтересів держави у цих правовідносинах.

Як наслідок, невжиття уповноваженим органом належних заходів до усунення порушень законодавства перешкоджає ефективному використанню державного майна за призначенням та надходженню коштів у сумі 271 870,39 грн до Державного бюджету.

Таким чином, невжиття своєчасно заходів до стягнення боргу та не звернення Регіонального відділення до суду з позовною заявою свідчить про неналежне виконання уповноваженим органом своїх обов`язків у сфері оренди державного майна та є підставою для здійснення органами прокуратури захисту в суді інтересів держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях.

Аналогічна позиція щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави у разі не пред`явлення позивачем відповідного позову-викладена в постановах Верховного суду від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 15.10.2019 у справі № 903/129/18, від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

З урахуванням наведеного, судом по суті спірних правовідносин встановлені такі обставини:

25 червня 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області (правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях), як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо», як орендарем, був укладений Договір № РОФ-1633 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївським морський торговельний порт» (далі Договір), відповідно до предмету якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно частину нежитлових приміщень мансарду площею 254,6 кв.м в будівлі загально-портовій адміністративній з такелажним складом (в літ. А-4, інв. № 395, реєстровий № 01125608.1.БАОПВЛ080) (далі Майно), згідно з планом розміщення орендованого майна (додаток 1 до договору оренди), розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» (далі Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31..03.2018 року, зробленого товариством з обмеженою відповідальністю «миколаївська оціночна компанія», і становить за незалежною оцінкою 1 256 170 грн (п. 1.1). Майно передається в оренду з метою розміщення офісу (п. 1.2). Стан майна на момент укладення договору оренди визначається в акті приймання-передавання (п. 1.3).

За умовами наведеного Договору:

- орендна плата визначена за результатом проведеного 12.06.2018 року конкурсу на право укладання договору оренди (протокол № 3 засідання конкурсної комісії по передачі в оренду державного нерухомого майна, затвердженого заступником начальника Регіонального відділення Дідовець О.М. 12.06.2018), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (квітень 2018 року) 21 019 грн (п. 3.1);

- орендна палат за кожен наступний місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції на наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п. 3.3);

- орендна плата перераховується до державного бюджету ат Балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніш 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендар самостійно розподіляє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та Балансоутримувачу (п. 3.6);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати (п. 3.7);

- у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості (п. 3.8);

- у разі припинення (розірвання) Договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії Договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, включаючи санкції до державного бюджету та Балансоутримувачу (п. 3.11);

- орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформляє орендар, вказується «призначення платежу», за зразком, який надає орендодавець листом при укладання договору оренди) (п. 5.3);

- орендодавець зобов`язується за участю Балансоутримувача передати орендарю в оренду майно згідно з цим Договором по Акту приймання-передавачі майна протягом 5 робочих днів після підписання Договору (п. 7.1);

- за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 9.1);

- спори, які виникають за цим договором або в зв`язку з ним, не вирішені шляхом переговорів, вирішуються у судовому порядку (п. 9.3);

- цей Договір укладено строком на 12 років 6 місяців 7 днів, що діє з 25.06.2018 до 31.12.2030 року включно (п. 10.1);

- чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря юридичної особи (п. 10.6).

Предметом даного позову виступають дві вимоги прокурора в інтересах держави в особі позивача: немайнового характеру щодо розірвання укладеного між сторонами договору оренди державного нерухомого майна; та майнового характеру щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, у зв`язку з порушенням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин щодо наявності порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами Договором, та наявності підстав для розірвання спірного Договору за рішенням суду.

Прокурор на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- Договір № РОФ-1633 від 25.06.2018 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» з додатками до нього;

- претензія № 11-07-03465 від 20.08.2020;

- листи Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях № 10-07-04839 від 26.10.2020, № 10-07-01053 від 10.03.2021;

- накази Фонду державного майна України № 445 від 11.05.2019, № 753 від 30.07.2019;

- лист Миколаївської місцевої прокуратури № 1 № 31/1-138вих-21 від 12.07.2021;

- лист Окружної прокуратури міста Миколаєва № 51-423вих21 від 30.03.2021.

Відповідач, як було наведено вище, відзиву та будь-яких доказів до суду не надав.

Третя особа на підтвердження власної позиції надала суду такі докази:

- наказ Міністерства інфраструктури України № 548 від 17.07.2019;

- Акт приймання передачі майна з балансу державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» на окремий баланс Миколаївської філії державного підприємства «Адміністрація морських портів України»;

- лист Регіонального відділення фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях № 04/56 від 22.01.2020.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про оренду, зокрема Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Відповідно до змісту частин 1 та 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.ч. 1 та 4 статті 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом статті 286 Господарського кодексу України орендна плата є фіксованим платежем, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до приписів статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про таке.

Договір № РОФ-1633 від 25.06.2018 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт» підписаний обома сторонами без зауважень та заперечень, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Машковою С.М., та зареєстрований р реєстрі за № 635.

Акт приймання-передавання від 25.06.2018 свідчить про фактичну передачу відповідачу орендованого майна.

Однак, як вбачається з позову, впродовж дії спірного договору орендар неналежним чином виконував обов`язок щодо своєчасної оплати орендної плати, у зв`язку з чим утворився борг за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року у загальній сумі 247 339,62 грн.

Враховуючи наявну заборгованість з орендної плати, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях зверталося до Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» з претензією № 11-07-0-3465 від 20.08.2020, в якій повідомило про наявну заборгованість та вимагало її сплатити.

Матеріали справи свідчать про те, що вказана претензія, направлена на адресу місцезнаходження відповідача була повернута позивачу відділенням поштового зв`язку з відміткою про причину повернення «за закінченням встановленого строку зберігання».

Як вбачається з наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості з орендної плати за період з грудня 2019 року по лютий 2021 року орендар дійсно не здійснював оплати щомісячних платежів за користування орендованим майном у спірний період, внаслідок чого у відповідача утворилася заборгованість в розмірі 247 339,62 грн.

З урахуванням наведеного, суд відмічає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати орендних платежів закон покладає на орендаря.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань по сплаті орендних платежів у спірний період за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати орендних платежів за Договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-1633 від 25.06.2018, у зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідними вимогами.

Судом перевірено розрахунок заявленої заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості по орендній платі в розмірі 247 339,62 грн визначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Окрім основного боргу прокурор заявив до стягнення з відповідача:

- пеню у розмірі 17 110,58 грн за період з 16.01.2020 по 28.02.2021;

- штраф у розмірі 7420,19.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення сум пені та штрафу, суд зазначає таке.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.

За змістом п. 3.8 Договору у разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3 % від суми заборгованості.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та положень Договору, прокурор цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню та штраф.

Судом перевірено розрахунок штрафу, заявленого до стягнення та встановлено, що відповідні нарахування проведено правильно, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Водночас, перевіривши розрахунок пені, суд встановив, що таке нарахування проведено з допущенням помилок. Зокрема, перевіривши розрахунки позивача, судом встановлено, що при нарахуванні пені не були враховані вимоги ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оскільки договором не встановлено іншого строку нарахування пені, таке нарахування мало припинитися через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, позивачем розрахунок пені здійснено за період з 16.01.2020 по 28.02.2021, з урахуванням наростання суми заборгованості протягом усього періоду нарахування.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми ipLex, з урахуванням припинення нарахування пені щодо зобов`язань зі сплати орендної плати за кожен місяць окремо через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені є 12 082,88 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача.

З огляду на що, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в сумі 5 027,70 грн.

Щодо позовних вимог прокурора в частині розірвання Договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-1633 від 25.06.2018, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією № 11-07-0-3465 від 20.08.2020, в якій повідомляв про наявну заборгованість та вимагав її сплатити. Вказана претензія залишена без реагування.

В силу умов п. 10.6 Договору чинність цього договору припиняється, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду.

Судом враховано, що відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Приписами ст. 180 ГК України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 Цивільного кодексу України).

Умовами п. 10.1 Договору передбачено, що його укладено строком на 12 років 6 місяців 7 днів, що діє з 25.06.2018 до 31.12.2030 року включно.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до норм статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Правилами ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майн`а передбачено, що цей закон регулює організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна державних підприємств, установ та організацій, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), їх структурних підрозділів та іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності; майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності.

Вказаним законом передбачено особливості припинення договору оренди державного та комунального майна, зокрема ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачає, що одностороння відмова від договору оренди не допускається.

Договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Договір оренди може бути розірвано за погодженням сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірвано за рішенням суду у разі невиконання сторонами своїх зобов`язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Таким чином, з огляду на допущені відповідачем порушення істотних умов договору щодо несплати орендної плати за користування комунальним майном, суд вважає заявлену вимогу щодо розірвання Договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-1633 від 25.06.2018 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь прокуратури (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 6272,64 грн судового збору (2270,00 грн за задоволену судом немайнову вимогу та 4002,64 грн ((266842,69 / 271 870,39) * 4078,06 = 4002,64) за частково задоволену судом майнову вимогу).

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського Митрополита, буд. 14; ідентифікаційний код 40678560) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15; ідентифікаційний код 43015722) заборгованість з орендної плати в сумі 247339,62 грн, пеню в сумі 12 082,88 грн, штраф в сумі 7420,19 грн.

В задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 5027,70 грн відмовити позивачу.

Розірвати Договір № РОФ-1633 від 25.06.2018 оренди державного нерухомого майна (мансарда площею 254,6 кв.м. в будівлі загально-портовій адміністрації з такелажним складом (в літ. А-4, інв. № 395, реєстровий № 01125608.1.БАОПВЛ080)), розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Заводська, 23/14, що перебуває на балансі державного підприємства «Миколаївський морський торговельний порт», укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та ТОВ «Юридична компанія «Укрправо».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського Митрополита, буд. 14; ідентифікаційний код 40678560) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, буд. 28; ідентифікаційний код 02910048; р/р UA0000340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) 6 272,64 грн судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: Виконуючий обов`язки керівника Окружної прокуратури міста Миколаєва (54001, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 73);

Позивач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Одеській та Миколаївській областях (65048, м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 15; ідентифікаційний код 43015722);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Юридична компанія «Укрправо» (03035, м. Київ, вул. Василя Липківського Митрополита, буд. 14; ідентифікаційний код 40678560);

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» (01135, м. Київ, проспект Перемоги, 14; ідентифікаційний код 38727770) в особі Миколаївської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Миколаївського морського порту) (54020, м. Миколаїв, вул. Заводська, буд. 23; ідентифікаційний код 38728444).

Повне рішення складено та підписано судом 03.09.2021.

Суддя О.Г. Смородінова