РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

28.07.2021Справа № 910/15803/19

Господарський суд міста Києва у складі судді ДЖАРТИ В. В., за участі секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ"

до 1) Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тамара Віталіївна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державний реєстратор філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліна Вікторівна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Артіс"

про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію

та

за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс"

до 1) Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тамара Віталіївна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Державний реєстратор філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліна Вікторівна

про визнання договору іпотеки недійсним, визнання недійсним правочин щодо звернення стягнення на підставі договору іпотеки та скасування рішень про державну реєстрацію,

Представники учасників процесу згідно протоколу від 28.07.2021,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

08.11.2019 до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" (далі - позивач за первісним позовом, Товариство) з вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (далі - відповідач 1, Банк) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" (далі - відповідач 2, Ардена) про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію, відповідно до якої заявник просить суд:

- визнати недійсним договір іпотеки від 10.06.2016, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4642, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена" та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк";

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 29996618 від 10.06.2016, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., номер запису про обтяження: 14912054;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30073251 від 10.06.2016, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В., номер запису про іпотеку: 14991129;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477122 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B., номер запису про право власності 21730454;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477572 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B., номер запису про право власності 21730940;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477957 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 40/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B., номер запису про право власності 21731214.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" з вимогами до Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію відмовлено повністю.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.07.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2020 у справі № 910/15803/19 скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "АЕФ" задоволено повністю.

Верховний Суд постановою від 14.01.2021 скасував вищезазначені рішення та постанову, і передав дану справу на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справ від 20.01.2021, справу №910/15803/19 передано для розгляду судді Андреїшиній І.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 справу № 910/15803/19 прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання у справі на 17.02.2021.

У підготовчому засіданні 17.02.2021 оголошено перерву на 10.03.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 виправлено в ухвалі Господарського суду міста Києва від 25.01.2021 та повідомленні про оголошення перерви від 17.02.2021 у справі № 910/15803/19 допущену описку, зокрема, ПІБ третьої особи-2, замість "Державний реєстратор філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліна Віталіївна" вважати правильним "Державний реєстратор філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліна Вікторівна".

Суд на місці ухвалив оголосити перерву у підготовчому засіданні на 17.03.2021.

17.03.2021 суд на місці увалив продовжити строк підготовчого провадження на 30 днів, задовольнити клопотання відпоідача-1 та відкласти підготовче засідання на 07.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" (далі - третя особа з самостійними вимогами, Артіс) до спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/15803/19; вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження; вимоги за первісним позовом об`єднано в одне провадження з позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору; підготовче засідання призначено на 07.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 виправлено описку, допущену в ухвалі Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі № 910/15803/19; резолютивну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2021 у справі № 910/15803/19 доповнено наступним пунктом: "Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" строк на пред`явлення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі № 910/15803/19".

У підготовчому засіданні 07.04.2021 присутніми учасниками судового процесу надано усні пояснення щодо можливості закриття підготовчого провадження та про призначення справи до розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.04.2021 закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 21.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 зупинено провадження у справі № 910/15803/19 до повернення матеріалів даної справи до Господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" повернуто скаржнику.

13.05.2021 року матеріали справи № 910/15803/19 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 поновлено провадження у справі № 910/15803/19, судове засідання призначено на 16.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 зупинено провадження у справі № 910/15803/19 до повернення матеріалів даної справи до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Верховного Суду від 09.06.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 29.04.2021 у справі № 910/15803/19.

14.06.2021 року матеріали справи № 910/15803/19 надійшли до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 поновлено провадження у справі № 910/15803/19.

16.06.2021 через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" надійшла заява про відвід судді Андреїшиної І.О. від розгляду справи № 910/15803/19.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.06.2021 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" про відвід судді Андреїшиної І.О. від розгляду справи №910/15803/19 залишено без розгляду.

Крім того, суд протокольною ухвалою відклав розгляд справи на 23.06.2021, відомості про дану процесуальну дію занесено до протоколу судового засідання 16.06.2021.

Натомість, ухвалою суду від 17.06.2021 був задоволений самовідвід судді Андреїшиної І. О. від розгляду справи № 910/15803/19 та матеріали справи № 910/15803/19 передані для вирішення питання про повторний автоматичний розподіл справи.

За наслідками автоматизованого розподілу дана справа передана на розгляд судді Джарти В. В.

Ухвалою суду від 24.06.2021 справа № 910/15803/19 була прийнята до провадження суддею Джарти В. В., вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначений розгляд справи по суті на 12.07.2021.

У судовому засіданні 12.07.2021 судом була оголошена перерва до 28.07.2021.

До початку судового засідання 28.07.2021 через відділ діловодства та документообігу Господарського суду міста Києва від Банку надійшла заява про накладення арешту в порядку статті 10571 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Під час судового засідання представник Товариства просив первісний позов задовольнити в повному обсязі, водночас не заперечував проти задоволення позову третьої особи з самостійними вимогами.

У свою чергу представник Артіс просив задовольнити позовні вимоги, викладені в позовній заяві третьої особи з самостійними вимогами.

Банк заперечував проти задоволення позову Товариства та позову Артіс з підстав, викладених у відзивах на позови.

Треті особи 1 та 2 не направили своїх представників для участі в судовому засіданні, при цьому в матеріалах справи наявне декілька листів КП Київської обласної ради «ГОТОВО», в яких значиться за те, що Бондаренко А. В. не перебуває в трудових відносинах із підприємством з 18.02.2019. будь-яка інша інформація щодо перебування Бондаренко А. В. відсутня. Водночас, у матеріалах справи наявна заява Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкової Тамари Віталіївни про здійснення розгляду справи без її участі.

Також під час судового засідання, судом заслухано думку представників учасників справи щодо заяви про накладення арешту в порядку статті 10571 Цивільного кодексу України та відхилено вказану заяву з огляду на наступне.

При цьому, частиною 5 відповідної статті 10571 ЦК України передбачено, що визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави. Такий арешт підлягає зняттю після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти за кредитним договором, а у разі визнання кредитного договору недійсним - після виконання зобов`язання повернути кредитодавцю кошти в розмірі, визначеному судом відповідно до частини першої цієї статті.

У разі визнання недійсним кредитного договору, в якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою майна, а також у разі визнання недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, господарським судом застосовуються наслідки недійсності відповідного договору, передбачені статтею 1057-1 ЦК України, в тому числі у вигляді накладення арешту на майно, яке було предметом застави, за відповідною заявою кредитодавця; за змістом приписів статті 1057-1 ЦК України господарський суд зобов`язаний вирішувати питання щодо накладення арешту на майно у випадках, передбачених частинами другою і п`ятою цієї статті. При цьому не має значення, з яких причин (підстав) договір визнається недійсним. Як накладення зазначеного арешту, так і його зняття здійснюється ухвалою господарського суду, винесеною згідно з частиною третьою статті 86 ГПК. Можливість оскарження відповідних ухвал окремо від рішення суду ГПК не передбачена. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 3.12. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» від 29.05.2013.

Таким чином, відповідна норма статті 10571 Цивільного кодексу України підлягає застосуванню в нерозривному зв`язку з дослідженням обставин щодо чинності зобов`язань за кредитним договором, а з огляду на зміст пункту 3.12. Постанови Пленум Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначені 10571 ЦК України наслідки застосовуються у разі визнання недійсним кредитного договору, в якому виконання зобов`язання позичальника забезпечено заставою майна, а також у разі визнання недійсним договору застави, яким забезпечується виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. Тобто коли позичальник і заставодавець поєднуються в одній особі і одночасно досліджуються обставини щодо чинності зобов`язань за кредитним договором.

Оскільки, предметом спору у справі є лише вимога про визнання недійсним договору іпотеки з підстав неправомірності передачі в іпотеку майна, яке не належало іпотекодавцю, який до того ж не є позичальником, Банком подано заяву як іпотекодержателем, а не як кредитодавцем і така заява не містить жодних обґрунтувань (не викладено обставин) щодо чинності самого кредитного договору, строків та стану його виконання, а також наявності інших забезпечувальних зобов`язань, суд позбавлений можливості повно та всебічно дослідити обставини, які мають значення для вирішення питання про накладення арешту на предмет іпотеки, враховуючи також, що в ході розгляду спору судом встановлено відсутність повноважень у іпотекодавця на передачу майна в іпотеку, яке належить іншій особі.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена", як іпотекодавцем, за договором та Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", як іпотекодержателем було укладено договір іпотеки (далі - договір), предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, зазначеного в пункті 7 цього договору, в забезпечення виконання зобов`язань Товариством з обмеженою відповідальністю "АЕФ" (позичальник за договором) перед іпотекодержателем, в силу чого іпотекодержатель має право в разі невиконання позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, та (або) невиконання іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами позичальника та (або) іпотекодавця.

Договір іпотеки від 10.06.2016 посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4642.

Відповідно до пункту 2 договору за цим договором іпотекою забезпечується виконання частини основного зобов`язання позичальника у розмірі не більше вартості предмету іпотеки відповідно до кредитного договору № 4А13578Д від 20.09.2013 (далі - кредитний договір), а саме: зобов`язань з повернення кредиту та зобов`язань зі сплати відсотків за користування кредитом. Для змісту цього договору основне зобов`язання - це усі грошові зобов`язання позичальника за кредитним договором.

Відповідно до абзацу 1 пункту 7 договору в забезпечення виконання позичальником вказаних у п. 2цього договору зобов`язань за кредитним договором та зобов`язань іпотекодавця за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне йому на праві приватної власності наступне нерухоме майно:40/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17206,70 кв.м, розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчяЖовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 договору в забезпечення виконання позичальником вказаних у пункті 2 цього договору зобов`язань за кредитним договором та (або) зобов`язань іпотекодавця за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" наступне нерухоме майно: 30/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору, та 30/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ардена" надав в іпотеку належне на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" нерухоме майно, що складається з 60/100 (шістдесят сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70.

На момент укладення договору іпотеки від 10.06.2016, вищенаведене майно перебувало в приватній власності Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" відповідно до договору купівлі-продажу частини майнового комплексу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. 07.06.2006 та зареєстрованим в реєстрі за № 3747 та договору купівлі-продажу частини майнового комплексу, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Михайленком С.А. 07.06.2006 та зареєстрованим в реєстрі за № 3748. Право власності на майно зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Артіс" в Державному реєстрі прав на нерухоме майно 10.06.2016, номери запису про право власності14911068 та 14911007, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

При передачі нерухомого майна ТОВ «Артіс» в іпотеку, ТОВ «Ардена» діяло на підставі договору управління майном від 27.06.2008, укладеного між ТОВ «Артіс» та ТОВ «Ардена». Так, відповідно до пункту 1 договору управління майном від 27.06.2008, установник управління передає управителеві на 10 (десять) років в управління нерухоме майно, що зазначене у пункті 2 цього Договору, а управитель зобов`язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління з метою отримання прибутків від його використання шляхом надання якісних послуг та задоволення соціальних інтересів та потреб юридичних та фізичних осіб.

Згідно п. 2 договору управління майном від 27.06.2008 установник управління передає управителеві в управління нерухоме майно згідно з підпунктами 2.1. і 2.2. цього пункту, що розташоване за адресою: 03040, місто Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок, 70 (сімдесят), загальною площею10 249,1 кв.м. та становить 60/100 майнового комплексу, а саме за переліком, зазначеним за відповідним пунктом у договорі.

04.08.2017 Державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліною Віталіївною до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено записи про реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" передане в іпотеку за оспорюваним договором іпотеки, а саме:

- запис про право власності № 21730940, індексний номер рішення 36477572 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70;

- запис про право власності № 21730454, індексний номер рішення 36477122 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70.

Реєстрація права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 60/100відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 здійснено на підставі повідомлення Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" серії Е.21.0.00/4-121906 від 18.07.2016 та оспорюваного договору іпотеки внаслідок порушення зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" в частині погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк".

Також, 04.08.2017 Державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко А.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена", а саме запис про право власності № 21731214, індексний номер рішення № 36477957 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 40/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70.

Таким чином, 04.08.2017 Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" було здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки за оспорюваним договором іпотеки в рахунок погашення боргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" за кредитним договором.

Як стверджує Товариство, у подальшому, ТОВ "Ардена" звернулось до позивача з вимогою про виконання на його користь грошових вимог за кредитним договором. Вказані вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до положень пункту 3 частини 1 статті 512 ЦК України виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем є підставою для заміни кредитора у зобов`язанні. У зв`язку із наведеним, відповідач-2 вказував на те, що з урахуванням виконання забезпеченого зобов`язання майновим поручителем, ТОВ «Ардена» є новим кредитором позивача за кредитним договором.

Позивач стверджує, що після ознайомлення з оспорюваним договором іпотеки, який був укладений без його відома, він дійшов висновку, що вказаний правочин суперечить положенням законодавства, а отже підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що підписаний не уповноваженими особами та не містить кадастровий номер земельної ділянки, позивач зазначає, що ТОВ «Ардена» не мало права на укладення оспорюваного договору іпотеку у зв`язку з визнанням недійсним договору управління майном, на підставі якого діяло ТОВ «Ардена». Також, позивач зазначає, що при здійснення звернення стягнення банком не було враховано факт здійснення погашення боргу за кредитним договором № 4А13578Д від 20.09.2013 поручителем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Дрім-компані" на підставі укладеного з відповідачем-1 договору поруки від 20.10.2016 №4А13578Д/П.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Артіс», як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, обґрунтовані наявністю підстав для визнання недійсним іпотечного договору, оскільки позивачем зазначено, що ТОВ "Ардена" не мало правових підстав та повноважень на укладення з Банком оспорюваного у даній справі іпотечного договору, що свідчить про наявність достатніх підстав для визнання зазначеного договору недійсним. Крім того позивач зазначає, що та обставина, що Загальними зборами учасників ТОВ "Артіс" було прийнято рішення, посвідчене протоколом №09/06-1 від 09.06.2016 не свідчить про те, що ТОВ "Ардена" мало повноваження або право на укладення договору іпотеки, оскільки єдиною підставою для розпорядження майном ТОВ "Артіс" для ТОВ "Ардена" був договір управління, який визнаний недійсним в судовому порядку та не поніс правових наслідків з моменту укладення. Також ТОВ "Артіс" у позовній заяві зазначає, що останнє фактично дізналось про факт розгляду цієї справи вже на етапі апеляційного провадження, коли пред`явити самостійні вимоги на предмет спору вже було неможливо.

Банк заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог вказував на недоведеність з боку Товариства наявність порушеного права. Водночас, в основу заперечень проти позову третьої особи Банк покладає факт наявності письмової згоди на укладення спірного правочину з боку ТОВ «Артіс».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, беручи до уваги висновки Верховного Суду в постанові від 14.01.2021, суд дійшов висновку про наступне.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З урахування положень статті 4 ГПК України, наведені приписи законодавства визначають об`єктом захисту, у тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Відповідно до змісту частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі статтею 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 цього Кодексу.

Підставою недійсності правочину, згідно приписами вказаної вище статті, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина 2 статті 215 ЦК України).

Отже, при вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Товариство у своїх письмових поясненнях зазнає, що оскільки позивач є позичальником за кредитним договором, тому забезпечувальні зобов`язання, які фактично мають додатковий (акцесорний) характер від основного стосуються прав та інтересів Товариства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Суд зазначає, що лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.

При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

З системного аналізу викладеного суд дійшов висновку про те, що сама по собі наявність у ТОВ «АЕФ» охоронюваного законом інтересу щодо, не може бути покладена в основу позовних вимог про визнання недійсним іпотечного договору, укладеного в забезпечення виконання кредитних зобов`язань ТОВ «АЕФ».

Крім того, суд відзначає, що доводи ТОВ «АЕФ» про те, що внаслідок укладення та виконання оспорюваного договору іпотеки було змінено кредитора, а також обсяг зобов`язання за кредитним договором № 4А13578Д від 20.09.2013 не свідчать про наявність порушених прав боржника.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів. Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-43гс15, від 10.02.2016 у справі № 3-4гс16, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.04.2019 у справі № 910/9828/17. Беручи до уваги викладене, керуючись приписами 512, 518 ЦК України, суд дійшов висновку, що у даному випадку подальша заміна кредитора у зобов`язанні на ТОВ «Ардена» не створюють для позивача обов`язку сплатити борг останньому в розмірі, що перевищує розмір кредитних зобов`язань Товариства перед первісним кредитором - Банком.

Пунктами 3-5 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки позовні вимоги Товариства задоволенню не підлягають, заява Банку про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає.

Щодо позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ТОВ «Артіс», суд зазначає наступне.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів, зокрема, статей 228-230, 232, 234-235, 10571 Цивільного кодексу України, абзацу 2 частини 6 статті 29 Закону України "Про приватизацію державного майна", частини другої статті 20 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", частини другої статті 15 Закону України "Про оренду землі", статті 12 Закону України "Про іпотеку", частини другої статті 29 Закону України "Про страхування", статті 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", статті 71 Закону України "Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності" тощо.

Приписами частини 1 статті 207 Господарського кодексу України також визначено, що господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до абзацу 2 пункту 7 оспорюваного договору іпотеки в забезпечення виконання позичальником вказаних у пункті 2 цього договору зобов`язань за кредитним договором та (або) зобов`язань іпотекодавця за цим договором, іпотекодавець надав в іпотеку належне на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" наступне нерухоме майно: 30/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору, та 30/100 (сорок сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 згідно переліку приміщень, що містяться у відповідному пункті оспорюваного договору.

Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю "Ардена" надав в іпотеку належне на праві приватної власності Товариству з обмеженою відповідальністю "Артіс" нерухоме майно, що складається з 60/100 (шістдесят сотих) відсотків майнового комплексу (літ. А,Б,В,Г) загальною площею 17 206, 70 кв. м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70.

Як підтверджується матеріалами справи, ТОВ «Артіс» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ «Ардена» про визнання недійсним Договору управління від 27.06.2008, укладеного між ТОВ «АРТІС» та ТОВ «АРДЕНА». За результатами розгляду вказаного позову Господарським судом міста Києва у справі № 910/3428/19 було прийняте рішення від 03.06.2019, яким позов ТОВ «Артіс» було задоволено повністю, визнано недійсним Договір управління від 27.06.2008, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «АРТІС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АРДЕНА», посвідчений Пашинською О. М., приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 3238.

Зокрема зі змісту рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 в справі №910/3428/19 вбачається, що з аналізу Положення про КФ ТОВ «Ардена», затвердженого рішенням загальних зборів Товариство з обмеженою відповідальністю «Ардена», оформленого протоколом№05/06-1 від 05.06.2006, та довіреності, посвідченої 01.02.2008 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., за реєстровим номером №1222,судом у справі № 910/3428/19 встановлено, що директор Київської філії ТОВ «Ардена» Єрмакова-Петрук Світлана Євгеніївна на момент укладання спірного Договору управління не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності. Положення про КФ ТОВ «Ардена» не містить жодної норми, яка б надавала С.Є. Єрмаковій - Петрук як директору Київської філії ТОВ «Ардена» повноваження вчиняти будь-які правочини від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Ардена». Тобто, Положення про КФ ТОВ «Ардена» встановлює повноваження та компетенцію директора КФ ТОВ «Ардена» лише і тільки в питаннях діяльності Київської філії ТОВ «Ардена», а не самого ТОВ «Ардена». Судом у справі № 910/3428/19 встановлено, що 01.02.2008 ТОВ «Ардена» в особі директора Сушкової Валентини Олексіївни видано директору Київської філії ТОВ «Ардена» Єрмаковій-Петрук Світлані Євгеніївні довіреність, посвідчену 01.02.2008 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М., за реєстровим номером № 1222. Згідно умов вказаної довіреності директора Київської філії ТОВ «Ардена» Єрмакову-Петрук Світлану Євгеніївну уповноважено укладати, змінювати, розривати та підписувати від імені ТОВ «Ардена» договори, які стосуються виключно фінансово-господарської діяльності Київської філії ТОВ «Ардена». Разом з тим, зі змісту спірного Договору вбачається, що він стосується безпосередньо фінансово-господарської діяльності ТОВ «Ардена», оскільки останнє виступає стороною вказаного Договору в якості управителя та бере на себе відповідні права та обов`язки. Крім того, положення довіреності мають застереження щодо загальної суми договорів, які може укладати Єрмакова -Петрук С . Є . від імені ТОВ «Ардена», протягом кожного календарного місяця, а саме 1 000 000,00 грн. У той же час, балансова вартість майна взятого ТОВ «Ардена» в управління згідно спірного Договору перевищує вказану суму та становить 5 791 902,02 грн.

Згідно частини 1 статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У відповідності до частини 1 статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є обов`язковість судового рішення.

У відповідності до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Станом на дату прийняття рішення у даній справі, рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3428/19 набрало законної сили, а тому в силу приписів частини 4 статті 75 ГПК України обставини встановлені вказаним рішенням не потребують повторному доказуванню та є обов`язковими для врахування.

Відповідно до частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

З урахуванням наведених положень договір управління майном від 27.06.2008 є недійсним та не несе будь-яких правових наслідків, як для сторін цього правочину, так і для будь-яких інших осіб. Тобто, для цілей розгляду питання про дотримання сторонами положень законодавства під час укладення договору іпотеки, не існувало правових підстав у вигляді договору управління, за яким би ТОВ «Ардена» мала право передачі нерухомого майна, належного ТОВ «Артіс», в іпотеку АТ КБ «Приватбанк».

За положеннями Цивільного кодексу України (стаття 317) право розпоряджання своїм майном належить власникові. Передача майна в іпотеку є різновидом розпорядження власником своїм майном.

Тобто, ТОВ «Ардена» не мало жодних правових підстав здійснювати передачу АТ КБ «Приватбанк» нерухомого майна загальною площею 10 249,1 кв.м. розташоване за адресою: 03040,місто Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок, 70 (сімдесят), та становить 60/100 майнового комплексу, яке належить ТОВ «Артіс», а тому в цій частині оспорюваний договір іпотеки укладений з порушенням статті 317 Цивільного кодексу України.

Також, з пункту 7 договору іпотеки вбачається, що об`єкт нерухомості, який переданий в іпотеку, становить єдиний об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 00) та належить на праві спільної часткової власності ТОВ «Ардена» у частці розміром 40/100 та ТОВ «Артіс» у частці розміром 60/100.

Відповідно до статті 578 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

За частини 2 статті 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості.

Згідно п 1.16 Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 правочини про відчуження або заставу (іпотеку) майна, яке передано за договором управління, посвідчуються нотаріусом за наявності письмової згоди установника управління. При цьому - справжність підпису на заяві установника управління про згоду на укладання таких правочинів повинна бути засвідчена в нотаріальному порядку.

Тобто, з наведених положень вбачається, частина об`єкта нерухомого майна, який на праві спільної власності належить кільком співвласникам, може бути передана в іпотеку тільки у випадку наявності попередньої нотаріально засвідченої згоди кожного з таких співвласників.

Матеріали справи не містять доказів наявності нотаріально засвідченої згоди ТОВ «Артіс» на передачу ТОВ «Ардена» належної останньому частки у розмірі 40/100 на майновий комплекс, загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою 03040, місто Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок, 70 (сімдесят) (реєстраційний номер 00), так само у матеріалах справи відсутня нотаріально посвідчена згода ТОВ «Ардена» на передачу ТОВ «Артіс» належної останньому частки у розмірі 60/100 на майновий комплекс, загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою 03040, місто Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок, 70 (сімдесят) (реєстраційний номер 00). У зв`язку з чим, оспорюваний договір іпотеки укладений з порушенням положень статті 578 Цивільного кодексу України, статті 6 Закону України «Про іпотеку».

Отже, враховуючи визнання недійсним договору управління майном від 27.06.2008 судовим рішенням, а також відсутність нотаріально засвідчених згод співвласників на передачу в іпотеку частки в об`єкті нерухомого майна, який належав їм на праві спільної часткової власності, ТОВ «Ардена» не мало правових підстав на передачу в іпотеку АТ КБ «Приватбанк», як частки майнового комплексу в розмірі 60/100, так і частки в розмірі 40/100, а положення оспорюваного договору іпотеки суперечать Цивільному кодексу України та Закону України «Про іпотеку».

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Керуючись викладеним вище, суд дійшов висновку, що вимога ТОВ «Артіс» про визнання недійсним договору іпотеки від 10.06.2016 є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Суд критично оцінює посилання Банку на рішення загальних зборів ТОВ «Артіс» від 09.06.2016, оформленого протоколом № 09/06-1, відповідно до якого ТОВ «Артіс» погоджувало надання товариством в іпотеку ПАТ КБ «Приватбанк» належного на праві власності ТОВ «Артіс» нерухомого майна в забезпечення виконання зобов`язань ТОВ «АЕФ» за кредитним договором №4А13578Д від 20.09.2013 та надання товариством письмової згоди на укладення ТОВ «Ардена» з ПАТ КБ «Приватбанк» на підставі договору управління майном від 27.06.2008 іпотечного договору або іпотечних договорів належного на праві власності Товариству нерухомого майна, уповноважено директора товариства Жигай Г.В. на підписання письмової згоди на вчинення та підписання інших пов`язаних з наданням цієї згоди дій та документів з правом передовіри цих повноважень іншій особі шляхом видачі нотаріальної довіреності.

Зазначене погодження ґрунтувалось виключно на договорі управління майном від 27.06.2008, який, як було вказано вище, був визнаний недійсним в судовому порядку. Саме ж ТОВ «Артіс» не виступило стороною оспорюваного договору іпотеки та не вчиняло дій з передачі свого майна в іпотеку.

Прийнявши рішення від 09.06.2016, загальні збори ТОВ «Артіс» не могли надати ТОВ «Ардена» правовий титул на розпорядження майном товариства, адже рішення органу управління юридичної особи не є підставою для передачі права розпорядження майном.

Таким чином, рішення загальних зборів ТОВ «Артіс» від 09.06.2016, оформлене протоколом № 09/06-1 не спростовує факту невідповідності договору іпотеки положенням законодавства, про які було наведено вище.

Щодо вимог ТОВ «Артіс» про визнання незаконними дій АТ КБ «Приватбанк» щодо звернення стягнення, визнання недійсним правочину щодо звернення стягнення, визнання протиправними та скасування рішень та записів про державну реєстрацію суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду; взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя чи іпотечний договір, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержатлеля є документами, що підтверджують перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя та є підставою для внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності іпотекодержателя на предмет іпотеки виникає з моменту державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя чи відповідного застереження в іпотечному договорі.

Рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відповідно частини 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частин 2, 3 статті 202 Цивільного кодексу України правочином можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Тобто, для визначеності правочину одностороння дія особи повинна мати закінчений вигляд, та саме від цієї дії безпосередньо набуваються, змінюються або припиняються цивільні права та обов`язки осіб. Участь інших осіб та вчинення ними будь-яких дій для вчинення одностороннього правочину не є потрібним та не має юридичних наслідків. В даному випадку у справі мають місце дії іпотекодержателя, направлені на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на нерухоме майно. Але вказані дії іпотекодержателя не призведуть до бажаного для нього результату без відповідних дій державного реєстратора щодо реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 зазначеної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Водночас засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005, заява № 38722/02).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога ТОВ «Артіс» про визнання незаконними дії Банку щодо звернення стягнення є неефективним способом захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому задоволенню не підлягає.

Приписами статті 173 ГПК України унормовано, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

У розумінні приписів статей 15, 16 Цивільного кодексу України, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.

ТОВ «Артіс» обґрунтовує свої вимоги про скасування реєстраційних дій недійсністю договору іпотеки від 10.06.2016, у зв`язку з чим такі вимоги є похідними за своєю суттю і залежать від задоволення основної вимоги - про визнання недійсним оспорюваного договору.

При цьому, суд відмовляє у задоволенні вимог ТОВ «Артіс» про визнання протиправними рішень у сфері державної реєстрації, оскільки позивач у даному випадку не навів обставин, які б свідчили, що такі рішення були прийняті з порушенням порядку, встановленого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У зв`язку з наведеним, суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог про скасування рішень та записів у сфері державної реєстрації, згідно з якими за АТ КБ «Приватбанк» було зареєстровано право власності на майновий комплекс, загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою 03040, місто Київ, проспект 40-річчя Жовтня, будинок, 70 (сімдесят) (реєстраційний номер 00). У задоволенні вимог про визнання незаконними дій АТ КБ «Приватбанк» щодо звернення стягнення, визнання недійсним правочину щодо звернення стягнення, визнання протиправними рішень та записів про державну реєстрацію суд відмовляє, оскільки такі вимоги не призводять до ефективного захисту та відновлення порушених прав ТОВ «Артіс».

Щодо поданої АТ КБ «Приватбанк» заяви про застосування строку позовної давності суд зазначає наступне.

Згідно з приписами 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею унормовано 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважним причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення. Аналогічна правова позиція міститься в пункті 2.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України). Аналогічна правова позиція міститься в пункті 2.3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» від 29.05.2013.

Таким чином, з наведених положень слідує, що фактичний пропуск строку позовної давності не є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки за наявності поважних причин такого пропуску, право позивача підлягає захисту у порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Господарським процесуальним кодексом України.

Як зазначило ТОВ «Артіс» у позовній заяві, про порушення своїх прав укладенням договору іпотеки від 10.06.2016 дізналось після набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3428/19, яким було визнано недійсним договір управління майном від 27.06.2008.

За наслідком прийняття рішення Господарського суду міста Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3428/19, у зв`язку із дією положень ст.ст. 216, 236 Цивільного кодексу України, ТОВ «Артіс» було виявлено відсутність фактичних і законних підстав для передачі ТОВ «Ардена» в іпотеку майнового комплексу, який належить ТОВ «Ардена» та ТОВ «Артіс» на праві спільної часткової власності та укладення оспорюваного договору іпотеки.

Саме з моменту набрання законної сили рішенням у справі № 910/3428/19 виникла підстава для пред`явлення позовних вимог, які містяться у позовній заяві ТОВ «Артіс» у даній справі.

Окрім того, ТОВ «Артіс» посилалось на обставини оскарження АТ КБ «Приватбанк» рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3428/19, у зв`язку з чим, з урахуванням положень частини 2 статті 241 ГПК України зазначене рішення вважалось таким що не набрало законної сили. Так ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.07.2020 апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» на рішення Господарського суду м. Києва від 03.06.2019 у справі № 910/3428/19 було повернуто, а постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 18.08.2020 дану ухвалу було залишено без змін.

Дослідивши наведені ТОВ «Артіс» причини пропуску строку позовної давності на пред`явлення вимог про визнання недійсним оспорюваного договору іпотеки та скасування рішень та записів у сфері державної реєстрації, суд визнає їх поважними та приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

При цьому, суд відзначає, що інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

Судові витрати з урахуванням положень статті 129 ГПК України за розгляд первісних позовних вимог покладаються на Товариство. Разом з тим, якщо пропорції задоволення позовних вимог точно визначити неможливо, то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. (пункт 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" № 7 від 21.02.2013). З огляду на вказане судові витрати з розгляду позовної заяви третьої особи з самостійними вимогами покладається на відповідачів порівну від суми судового збору, визначеної пропорційно розміру задоволеним позовним вимогам.

Керуючись статтями 73-74, 76-80, 86, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ" до 1) Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тамара Віталіївна, Державний реєстратор філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліна Вікторівна, Товариство з обмеженою відповідальністю "Артіс" про визнання договору іпотеки недійсним та скасування рішень про державну реєстрацію - відмовити повністю.

2. Судові витрати, пов`язані з розглядом позову, покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "АЕФ".

3. Позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" до 1) Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена", за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕФ", Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючкова Тамара Віталіївна, Державний реєстратор філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко Ангеліна Вікторівна про визнання договору іпотеки недійсним, визнання недійсним правочин щодо звернення стягнення на підставі договору іпотеки та скасування рішень про державну реєстрацію - задовольнити частково.

4. Визнати недійсним договір іпотеки від 10.06.2016, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ардена" та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк", який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та зареєстрований в реєстрі за № 4642.

5. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 29996618 від 10.06.2016, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та відповідний запис про обтяження: 14912054.

6. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 30073251 від 10.06.2016, прийняте приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Крючковою Т.В. та відповідний запис про іпотеку: 14991129.

7. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477122 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B. та відповідний запис про право власності 21730454.

8. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477572 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 30/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B. та відповідний запис про право власності 21730940;

9. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 36477957 від 04.08.2017 про реєстрацію права власності Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на 40/100 відсотків майнового комплексу (літ. А, Б, В, Г) загальною площею 17 206,70 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, проспект Голосіївський (колишній проспект 40-річчя Жовтня), будинок 70 (сімдесят), прийняте державним реєстратором філії Комунального підприємства Київської обласної ради "Готово" міста Києва Бондаренко A.B. та відповідний запис про право власності 21731214.

10. Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" (01001, місто Київ, ВУЛИЦЯ ГРУШЕВСЬКОГО, будинок 1Д; ідентифікаційний код 14360570) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ЧЕЛЮСКІНА, будинок 8; ідентифікаційний код 32685615) 5 763,00 грн (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні 00 копійок) судового збору.

11. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ардена" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ЧЕЛЮСКІНА, будинок 8; ідентифікаційний код 33858240) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ ЧЕЛЮСКІНА, будинок 8; ідентифікаційний код 32685615) 5 763,00 грн (п`ять тисяч сімсот шістдесят три гривні 00 копійок) судового збору.

12. У іншій частині позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору Товариства з обмеженою відповідальністю "Артіс" відмовити.

13. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 01.09.2021.

СУДДЯ В. В. ДЖАРТИ