ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/16910/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання: Гогусь В. О.,

за участю представників сторін:

позивача - Луцька Р. М. (адвоката),

відповідача -Толочко В. В. (адвоката),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шлюмберже Сервісез Україна"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 (колегія суддів: Буравльов С. І. - головуючий, Пашкіна С. А., Андрієнко В. В.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шлюмберже Сервісез Україна"

про стягнення грошових коштів у розмірі 1 565 431,16 грн,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" (далі - ТОВ "ОТП Лізинг") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шлюмберже Сервісез Україна" (далі - ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна") на користь позивача суми недоплаченого штрафу за договором з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів № 3743-OL від 21.08.2018 (далі - договір) у сумі 1 565 431,16 грн.

1.2. Вимоги позивача обґрунтовані тим, що у зв`язку із достроковим розірванням договору з ініціативи відповідача позивачем було нараховано суму штрафу, однак відповідач не погодився з розрахунком позивача та лише частково оплатив його.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Рішенням Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 (суддя Сташків Р. Б.) у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" відмовлено повністю.

2.2. Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до лізингових протоколів правильний розмір чергових лізингових платежів для розрахунку штрафів за дострокове припинення лізингових протоколів відображений в окремій графі "Черговий лізинговий платіж" додатку № 2 до відповідного лізингового протоколу та не включає розмір податку на додану вартість (далі - ПДВ). Тому суд дійшов висновку, що відповідно до договору відповідач повинен був сплатити штраф за дострокове розірвання лізингових протоколів у загальній сумі 7 829 103,08 грн. Оскільки відповідач самостійно сплатив спірний штраф у повному обсязі, тому суд визнав позов необґрунтованим.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 скасовано повністю та прийнято нове рішення; позовні вимоги ТОВ "ОТП Лізинг" задоволено; стягнуто з ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" на користь ТОВ "ОТП Лізинг" 1 565 431,16,00 грн штрафу; стягнуто з ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" на користь ТОВ "ОТП Лізинг" 23 481,48 грн судового збору за подання позовної заяви, 35 222,23 грн судового збору за подання апеляційної скарги та 32 400 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

2.4. Апеляційний суд зазначив, що графіком лізингових платежів визначена базова сума, яка має кілька складових ("Черговий лізинговий платіж", "ПДВ" та "Разом"). На переконання суду, саме всі ці складові в сукупності визначені як база для розрахунку суми штрафу. Поділ базової суми на певні складові не має значення для визначення остаточної суми штрафу, адже з дати повернення предмета лізингу повна сума наступного лізингового платежу (чи сума кількох наступних лізингових платежів) вже не поділяється для віднесення відповідних частин до певних регістрів (статей) бухгалтерського, фінансового та податкового обліку, а перетворюється лише на загальну базову суму для розрахунку нового платежу - штрафу.

3. Короткий зміст касаційної скарги

3.1. Не погоджуючись із постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021, ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021, рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 залишити в силі.

3.2. Як на підставу касаційного оскарження скаржник посилається на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19 (щодо застосування статті 230 Господарського кодексу України, статті 549 Цивільного кодексу України, статей 185, 188 Податкового кодексу України до правовідносин, пов`язаних зі сплатою неустойки).

3.3. У відзиві на касаційну скаргу ТОВ "ОТП Лізинг" просить касаційну скаргу ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 - залишити без змін. На думку позивача, суд апеляційної інстанції вірно врахував положення чинного законодавства та обґрунтовано зазначив, що лізинговий протокол визначає договірну вартість предмета договору, що включає в себе ПДВ.

Зважаючи на те, що, на думку позивача, скаржник не навів обґрунтованих підстав для касаційного оскарження, ТОВ "ОТП Лізинг" подало клопотання про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна".

3.4. ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" подало заперечення проти клопотання про закриття провадження за касаційною скаргою ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна", в якому просило залишити без задоволення клопотання ТОВ "ОТП Лізинг".

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Як установили суди, 21.08.2018 між ТОВ "ОТП Лізинг" та ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" було укладено договір № 3743-OL з оперативної оренди та адміністрування парку транспортних засобів (далі - договір).

4.2. Відповідно до пункту 1.1 договору правочин регулює правовідносини між лізингодавцем та лізингоодержувачем з оперативного лізингу. Усі доповнення, додатки та будь-які інші документи, які тим чи іншим чином цитуються, та/або на які міститься посилання у цьому лізинговому договорі, є невід`ємними його частинами.

4.3. Згідно з пунктом 2.1 договору лізинговий протокол вважається заявою відповідача на отримання від позивача транспортного засобу, зазначеного у цьому протоколі, в оперативний лізинг на умовах цього договору, та є початком строку дії договору.

4.4. Як передбачено пунктом 2.3 договору, транспортний засіб вважається взятим лізингоодержувачем в оперативний лізинг від лізингодавця на умовах цього договору з дати підписання акта приймання-передачі лізингоодержувачем та лізингодавцем. Датою передачі транспортного засобу вважається дата, зазначена в акті приймання-передачі.

На виконання умов укладеного договору та на підтвердження факту передачі/отримання транспортних засобів між позивачем та відповідачем було складено та підписано у період з 21.08.2018 до 15.04.2020 лізингові протоколи № № 1-3, 5-7, 10, 12, 14-16, 18, 20-26, 28-31, 33-34 (далі - лізингові протоколи) та відповідні акти приймання-передачі до них.

У зазначених лізингових протоколах та додатках № 1 до них міститься, зокрема, специфікація конкретних транспортних засобів, їх назва, рік випуску, ціна автомобілів, а також тривалість та строк кожного лізингу, дати надання та повернення.

У додатках № 2 до лізингових протоколів передбачений графік лізингових платежів.

4.5. Згідно з пунктом 6.1 договору лізингоодержувач зобов`язаний повернути транспортний засіб позивачу не пізніше дат, зазначених в актах приймання-передачі, якщо сторони не домовляться про інше.

4.6. Датою припинення договору є дата повернення останнього з транспортних засобів, що знаходився в користуванні лізингоодержувача (пункт 7.1.2 договору).

4.7. Пунктом 7.1.3 договору передбачено, що одностороння відмова сторін від виконання своїх зобов`язань за цим договором не допускається, крім випадків, що визначені цим договором.

4.8. Відповідно до пункту 7.2.3 договору, у разі розірвання договору або певних лізингових протоколів за ініціативою лізингоодержувача (по причинах, що не залежать від лізингодавця) він повинен погасити заборгованість з лізингових платежів, якщо така має місце, повернути транспортні засоби та сплатити штраф за дострокове припинення договору (або лізингового протоколу) у розмірі:

- 5 чергових лізингових платежів, якщо дострокове повернення відбувається протягом першого року з дати підписання акта приймання-передачі;

- 4 чергових лізингових платежів, якщо дострокове повернення відбувається протягом другого року з дати підписання акта приймання-передачі;

- 3 чергових лізингових платежів, якщо дострокове повернення відбувається протягом третього року з дати підписання акта приймання-передачі.

4.9. 09.06.2020 відповідач направив на адресу позивача лист-повідомлення про дострокове розірвання вищевказаних лізингових протоколів та повернення транспортних засобів з лізингу.

4.10. У червні 2020 року відповідач повернув позивачу транспортні засоби, отримані у лізинг за договором, що підтверджується актами повернення частини предмету лізингу до лізингових протоколів.

4.11. 17.06.2020 позивач виставив відповідачу відповідні рахунки на оплату штрафів за дострокове припинення лізингових протоколів від 12.06.2020 та від 17.06.2020.

Всього позивач нарахував відповідачу за дострокове розірвання лізингових протоколів штраф на загальну суму 9 394 923,66 грн.

Відповідач не погодився із розрахунком суми штрафів та у липні 2020 року здійснив на користь позивача сплату штрафів на загальну суму 7 829 492,50 грн, що підтверджується копіями платіжних доручень від 13.07.2020 та 23.07.2020.

27.10.2020 позивач направив на адресу відповідача претензію № 5714/10, в якій вимагав доплатити штраф за дострокове розірвання лізингових протоколів за договором у розмірі 1 565 431,16 грн.

4.12. Спір у справі виник у зв`язку із розбіжністю при трактуванні сторонами умов укладеного договору щодо бази нарахування для розрахунку суми штрафу за дострокове розірвання договору. Так, на думку позивача, для розрахунку повинен братися розмір чергового лізингового платежу разом із ПДВ, в той час як, на думку відповідача, при розрахунку суми штрафу повинен враховуватися розмір чергового лізингового платежу без ПДВ.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

5.2. Касаційну скаргу, з посиланням на положення пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України мотивовано тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19 (щодо застосування статті 230 Господарського кодексу України, статті 549 Цивільного кодексу України, статей 185, 188 Податкового кодексу України до правовідносин пов`язаних зі сплатою неустойки).

5.3. За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, оскарження судових рішень з підстави, передбаченої цим пунктом, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

5.4. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Такий правовий висновок викладено у пункті 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19).

5.5. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини, які стали підставою для відкриття касаційного провадження відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, у цьому випадку підтвердилися, з огляду на наступне.

5.6. Предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення на користь позивача суми недоплаченого, на думку позивача, штрафу (неустойки) за договором з оперативної оренди у зв`язку із достроковим розірванням договору з ініціативи відповідача.

Таким чином, правовідносини у цій справі виникли за договором оперативного лізингу, до яких згідно з частинами 2 та 3 статі 806 Цивільного кодексу України застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених параграфом 6 глави 58 Цивільного кодексу України та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

Як установили суди спірним у справі, яка розглядається є сума штрафу, нарахованого відповідачу, за дострокове розірвання договору, та можливість/неможливість включення податку на додану вартість до чергового лізингового платежу при розрахунку суми штрафу.

5.7. У справі № 916/1319/19, на яку посилається скаржник, предметом позову є вимоги, зокрема, про стягнення заборгованості з орендної плати, пені за несвоєчасну сплату орендної плати та неустойки за прострочення повернення об`єкта оренди. Спірним у цій справі № 916/1319/19, на яку посилається скаржник, було, зокрема, питання про можливість/неможливість включення податку на додану вартість при розрахунку неустойки за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, залишаючи без змін оскаржувані у справі судові рішення, дійшов висновків про те, що Податковим Кодексом України як спеціальним нормативним актом, що визначає будь-які питання щодо оподаткування, елементи податку, підстави для надання податкових пільг та порядок їх застосування, не передбачено включення до бази оподаткування податком на додану вартість будь-яких заходів юридичної відповідальності за порушення господарських зобов`язань юридичною особою, а навпаки, прямо зазначено про те, що до складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені). При цьому, для цілей оподаткування законодавцем не передбачено виключень щодо спеціальної неустойки, передбаченої частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.

При цьому Верховний Суд, розглядаючи справу № 916/1319/19, зазначив, що, виходячи з аналізу частини другої статті 785 ЦК України, неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення її повернення, враховуючи природу її виникнення, не генерує додану вартість, оскільки не є товаром або послугою, її виникнення не пов`язане з впливом дій виробника/надавача послуг, розмір такої неустойки не залежить від вартості використаних продавцем/надавачем послуг сировини, інших товарів та додаткових послуг. Неустойка, нарахована на підставі частини другої статті 785 ЦК України є спеціальною санкцією за порушення законодавства, вона не може бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності. З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що при розрахунку розміру неустойки згідно з частиною другою статті 785 ЦК України за неповернення майна з оренди після припинення дії договору найму до її складу не включається податок на додану вартість, який мав би сплачуватися орендарем орендодавцю у випадку правомірного користування майном.

5.8. Справляння податку на додану вартість регулюється розділом V "Податок на додану вартість" Податкового кодексу України. Статтею 185 Податкового кодексу України, яка входить до цього розділу, об`єктом оподаткування податком на додану вартість визначено: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається, виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Виходячи з системного аналізу пункту 9.1 статті 9, підпункту 14.1.179 пункту 14.1 статті 14, статті 180, статті 188 ПК України, податок на додану вартість (ПДВ) - це загальнодержавний непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем (споживачем робіт, послуг), але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець (виробник, надавач послуг), тобто особа, що здійснює господарську діяльність (платник податку).

Основою для розрахунку ПДВ є додана вартість - знов створена вартість підприємством за рахунок його власних факторів виробництва (землі, капіталу, робочої сили, підприємництва тощо).

Додана вартість це різниця між вартістю продукції, яку випускає підприємство, та вартістю засобів виробництва які ним використовуються; це вартість, яка додається в процесі виробництва товарів до вартості сировини, матеріалів, палива на кожній стадії руху товарів від виробника до споживача; це вартість послуги, яка надана юридичною особою до закупленої сировини та матеріалів своїми факторами виробництва; це чистий внесок фірми у створення товару.

5.9. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного або неналежно виконаного зобов`язання.

Як передбачено статтею 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

5.10. Як установив суд першої інстанції, відповідно до пункту 7.2.3 договору, у разі розірвання договору або певних лізингових протоколів за ініціативою лізингоодержувача (по причинах, що не залежать в лізингодавця) він повинен погасити заборгованість з лізингових платежів, якщо така має місце, повернути транспортні засоби та сплатити штраф за дострокове припинення договору (або лізингового протоколу) у розмірі: 5 чергових лізингових платежів, якщо дострокове повернення відбувається протягом першого року з дати підписання акта приймання-передачі; 4 чергових лізингових платежів, якщо дострокове повернення відбувається протягом другого року з дати підписання акта приймання-передачі; 3 чергових лізингових платежів, якщо дострокове повернення відбувається протягом третього року з дати підписання акта приймання-передачі.

Відповідно до визначення термінів в укладеному договорі, черговий лізинговий платіж - винагорода, яка сплачується лізингоодержувачем за володіння та користування переданим йому транспортним засобом. Розмір, склад та строки сплати чергових лізингових платежів, зазначені в лізинговому протоколі.

5.11. Як зазначив суд апеляційної інстанції, з огляду на дострокове повернення відповідачем предмету лізингу, позивач нарахував суму штрафу з урахуванням чергового лізингового платежу та з урахуванням суми ПДВ.

5.12. Отже, у справі, яка розглядається, сума, яка заявлена позивачем до стягнення, за своєю правовою природою є заходом юридичної відповідальності, а не винагородою, яка сплачується лізінгоодержувачем за правомірне володіння та користування переданим йому транспортним засобом. Тому, враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19, а також умови договору про те, що розмір, склад та строки сплати чергових лізингових платежів, які зазначені у додатках № 2 до лізингових протоколів містять окремі колонки: "Черговий лізинговий платіж", "ПДВ", "Разом", правильним є висновок суду першої інстанції про невключення до чергового лізингового платежу суми ПДВ під час розрахунку розміру штрафу.

5.13. За таких обставин, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України отримала своє підтвердження під час касаційного перегляду справи, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана постанова - скасуванню, як така, що ухвалена без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19 (щодо застосування статті 230 Господарського кодексу України, статті 549 Цивільного кодексу України, статей 185, 188 Податкового кодексу України до правовідносин, пов`язаних зі сплатою неустойки).

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

6.3. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині.

6.4. Згідно з положеннями статті 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

6.5. У зв`язку з викладеним та з урахуванням положень пункту 4 частини 1 статті 308 та статті 312 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд дійшов висновку про необхідність скасування оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021, оскільки постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з порушенням положень статті 230 Господарського кодексу України, статті 549 Цивільного кодексу України, статей 185, 188 Податкового кодексу України, та без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 916/1319/19, та залишення в силі рішення Господарського суду міста Києва від 20.01.2021. З урахуванням наведеного, клопотання ТОВ "ОТП Лізинг" про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ТОВ "Шлюмберже Сервісез Україна" задоволенню не підлягає.

7. Судові витрати

7.1. Оскільки касаційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір за подання касаційної скарги у порядку, передбаченому статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, необхідно покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг".

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Шлюмберже Сервісез Україна" задовольнити.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 у справі № 910/16910/20 скасувати, рішення Господарського суду м. Києва від 20.01.2021 у справі № 910/16910/20 залишити в силі.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Лізинг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Шлюмберже Сервісез Україна" 46 962,96 грн судового збору за розгляд касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак