ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/3078/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Колоколова С.І.

суддів: Головея В.М., Разюк Г.П.

секретар судового засідання: Глущенко Т.А.

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явився;

від відповідача Лукянченко Г.В., довіреність № б/н, дата видачі: 16.03.21.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства " ІМ. КАЛІНІНА"

на рішення Господарського суду Одеської області від „01 березня 2021р., повний текст якого складено та підписано „10 березня 2021р.

у справі №916/3078/20

за позовом Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району

до відповідача Відкритого акціонерного товариства " ІМ. КАЛІНІНА"

про стягнення 1 836 802,33 грн.,

головуючий суддя: Літвінов С.В.

місце прийняття рішення: Господарський суд Одеської області

В судовому засіданні 02.09.2021 року згідно ст.233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Учасники судового процесу про час, дату розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином.

Встановив:

У жовтні 2020 Білгород-Дністровська квартирно-експлуатаційна частина району (далі Білгород-Дністровська КЕЧ району) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Відкритого акціонерного товариства " ІМ. КАЛІНІНА" (далі ВАТ " ІМ. КАЛІНІНА") в якому просила стягнути з відповідача (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 18.01.2021) 1 836 802,33 грн., з яких: 1 735 500 грн. заборгованості за невиконання зобов`язань розподілу прибутку результатів спільної діяльності за Договором №2 від 12.07.2018р., 61 027,92 грн. пені, 26 611 грн. інфляційних втрат та 13 663,41 грн. 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за Договором №2 від 12.07.2018р. в частині розподілу очікуваного прибутку результатів спільної діяльності у 2020 році, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем, на яку останнім нараховано пеню, інфляційні втрати та 3% річних.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 01.03.2021 у справі №916/3078/20 (суддя Літвінов С.В.) позов задоволено частково, стягнуто з Відкритого акціонерного товариства "ІМ. КАЛІНІНА" на користь Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району заборгованість в сумі 1735500грн., пеню в сумі 57565,48 грн., інфляційні збитки в сумі 26611грн. 3% річних в сумі 13663,41грн. та 27500,10грн. судового збору. В іншій частині позову відмовлено. В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та вірності наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з цим, перевіривши розрахунки позивача щодо суми пені, суд першої інстанції встановив, що позивачем при розрахунку зазначених сум були допущені арифметичні та методологічні помилки, у зв`язку з чим суд зробив власні розрахунки та виправив помилки, які були допущені позивачем та в цій частині з врахуванням виправлень, задовольнив позов частково.

Не погодившись із даним рішенням до Південно-західного апеляційного господарського суду звернулося Відкритого акціонерного товариства "ІМ. КАЛІНІНА" з апеляційною скаргою в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2021 року по справі №916/3078/20 та прийняти нове рішення, яким відмовити Білгород-Дністровській квартирно-експлуатаційній частині району у стягненні з Відкритого акціонерного товариства " ІМ. КАЛІНІНА" заборгованості в сумі 1 735 500 грн., пені в сумі 57 565,48 грн., інфляційних збитків в сумі 26 611 грн., річних в сумі 13 663, 41 грн.

Скаржник вважає, що рішення Господарського суду від 01.03.2021 по справі №916/3078/20 підлягає скасуванню, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норми матеріального права.

При розгляді справи №916/3078/20 судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме надається в рішенні посилання на договір №1-2019, який не є предметом розгляду в цьому процесі. Позич висуває свої вимоги на підставі договору №2 від 12 липня 2018 року.

Суд першої інстанції вважає доведеною обставину внесення позивачем свого внеску відповідно до умов договору, але не взяв до уваги той факт, що відповідно до п.5.1 договору вкладом сторони позивача є не тільки право обробки земельних ділянок, а й право доступу до цих земельних ділянок, та ділова репутація і ділові зв`язки позивача, залучення яких, відповідно до договору в процесі, стороною позивача не було доведено.

Позивачем не доведено залучення земельних ділянок відповідно до договору, тому що розпоряджатись земельною ділянкою може тільки уповноважена особа і тільки у відношенні належним чином оформленої земельної ділянки відповідно до законодавства.

В силу того, що позивачем не надано ні документів підтверджуючих право власності, чи права розпорядження земельними ділянками, які вказані в акті обміру земельної ділянки від 12.07.2018 та той факт, що використання в господарській діяльності земельних ділянок, які не пройшли процедуру державної реєстрації ті межі яких не виведені в натурі, на думку скаржника, стверджувати про встановлення обставини здійснення позивачем внеску, відповідно до договору, є невірним.

Посилаючись на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 05.09.2018 року у справі №761/16629/15-ц, постанові Вищого господарського суду України від 24.06.2009 року по справі №4-26/113-08-3432, апелянт вказує, що єдиною участю позивача у спільній діяльності за договором було тільки його укладення, відсутність у позивача права власності чи іншого речового права на залучені за договором земельні ділянки та загибель врожаю з об`єктивних причин не залежних від сторін договору, а саме внаслідок несприятливих погодних умов восени 2019 року та несприятливих явищ навесні 2020 року, умови договору про розподіл результатів спільної діяльності сторін не можуть бути виконані.

Також, апелянт вказує неодноразово було звернуто увагу суду на правильне найменування відповідача, а саме: Відкрите акціонерне товариство "ІМ. КАЛІНІНА", але навіть в преамбулі та резолютивній частині рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2021 по справі №916/3078/20 вказано неправильне найменування відповідача - Відкрите акціонерне товариство "КАЛІНІНА".

Щодо твердження суду про відсутність у висновку Одеської регіональної торгово-промислової палати посилання на договір, то це, на думку скаржника, ще раз підтверджує неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи судом, тому що на сторінці у висновку Одеська регіональна торгово-промислова палата посилається на акт від 30.07.2020 року у складі комісії якого є представник позивача, а саме начальник ПКГ Білгород-Дністровської КЕЧ району працівник ЗСУ Майстро С.В. Вищевказаний акт був наданий відповідачем додатком до відзиву від 03.12.2020р.

Відносно наявності чи відсутності причинно-наслідкового зв`язку між обставиною/подією і неможливістю виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, скаржник просить врахувати, що у зв`язку з несприятливими погодними умовами для сільського господарства на Півдні України в 2018-2020 роках, відповідач, як і більшість сільськогосподарських виробників в результаті неврожаю зазнали великих втрат.

Посушливі умови у весняно-літній період 2020 року негативно вплинули на розвиток та формування врожаю кукурудзи, соняшника та проса на землях ВАТ "ІМ. КАЛІНІНА".

Факт загибелі врожаю через несприятливі погодні умови неодноразово розглядався на засіданнях комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Тарутинської РДА та Одеської обладміністрації.

Крім того, апелянт звернувся до Одеської регіональної торгово-промислової палати з заявами про надання висновку щодо загибелі посівів. 20.11.2020 відповідач отримав висновок про загибель посівів №2003-14/626 Одеської регіональної торгово-промислової палати, в якому підтверджується, що на полях ВАТ "ІМ. КАЛІНІНА" на території Тарутинського району Одеської області внаслідок несприятливих погодних умов восени 2019 року несприятливих явищ навесні та влітку 2020 року відбулась загибель сільськогосподарських культур, а саме посівів озимої пшениці на площі 244 га, озимого ячменю на площі 171 г, кукурудзи на площі 70 га, просо на площі 200 га та соняшника на площі 155 га, що взагалі складає 840 га.

Сходи озимої пшениці на площі 244 га, озимого ячменю на площі 171 г, кукурудзи на площі 70 га, просо на площі 200 га та соняшника на площі 155 га, що взагалі складає 840 га на земельних ділянках, які були залучені сторонами за договором повністю загинули і урожаю зі вказаних полів не було зібрано взагалі.

Також, апелянт вказує, що в резолютивній частині суд вказує на часткове задоволення позовних вимог позивача, а на стор. 5 рішення вказує на задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому скаржнику незрозуміло, в якому обсязі суддя задовольняє вимоги позивача, та це питання вимагає детального дослідження

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відкритого акціонерного товариства "ІМ. КАЛІНІНА" на рішення Господарського суду Одеської області від „01 березня 2021р. у справі №916/3078/20; призначено розгляд апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "ІМ. КАЛІНІНА" на 03 червня 2021 року о 10:00 год.

26.04.2021 судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу від Білгород-Дністровської КЕЧ району в якому позивач просить залишити рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2021 по справі №916/3078/20 без змін, а апеляційну скаргу ВАТ "ІМ. КАЛІНІНА" без задоволення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 продовжено строк розгляду справи №916/3078/20 на термін, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, пов`язаних з належним повідомленням учасників справи про час та місце проведення наступного судового засідання. Повідомлено учасників справи про те, що розгляд апеляційної скарги у справі №916/3078/20 відбудеться 05 серпня 2021 року о 12:00 год.

У зв`язку з відпусткою судді Савицького Я.Ф. з 02.08.2021р. по 10.09.2021р. ( Наказ Голови суду Н.С. Богацької від 16.07.2021р. №198-в), розпорядженням керівника апарату суду №220 від 04.08.2021 призначено повторний автоматизований розподіл справи.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.08.2021, для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді Колоколова С.І., судді: Головея В.М.. Разюк Г.П. Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.08.2021 прийнято справу № 916/3078/20 до провадження та розпочати апеляційний розгляд справи колегією суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Колоколова С.І., суддів Головея В.М., Разюк Г.П. Призначено розгляд апеляційної скарги Відкритого акціонерного товариства "КАЛІНІНА" на 02 вересня 2021 року о 10:30 год.

У судовому засіданні 02.09.2021 апелянт підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про розгляд апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, строк розгляду апеляційної скарги закінчився, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності вказаного представника. Обговоривши доводи апеляційної скарги, відзив на неї, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки Господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 12.07.2018р. між Білгород-Дністровською КЕЧ району (Сторона 1) та ВАТ «ім. Калініна» (Сторона 2) було укладено Договір №2, відповідно до умов якого сторони домовились з метою досягнення єдиної для обох сторін господарської мети щодо отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності для Сторони 1 та одержання прибутку для Сторони-2 від здійснення ними господарської діяльності класу 01.11 за КВЕД-2010 з вирощування сільськогосподарських культур зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та вкладів без створення юридичної особи спільно діяти з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур, і насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації (п.1.1 Договору №2 від 12.07.2018р.).

Також, сторони домовились, що вкладом Сторони 1 у спільну діяльність є право доступу та обробки земельних ділянок загальною площею 1335 га (згідно Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору), а також ділова репутація та ділові зв`язки тощо Вартість вкладу Сторони 1 визначається на рівні нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, яка станом на 01.01.2017 становить 27826,39га. (п.5.1 Договору №2 від 12.07.2018р.).

Вкладом Сторони-2 у спільну діяльність є внесення грошових коштів, паливно-мастильних матеріалів, техніки, виконання робіт з обробки ґрунтів, сівби, посадки, внесення добрив та засобів захисту рослин, інших необхідних дій щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки тощо (п.5.2 Договору №2 від 12.07.2018р.).

Сторони також визначили взаємні обов`язки, для Сторони 1 у розділі 3 договору, для Сторони 2 у розділі 4, наступним чином.

Відповідно до п.3.1 договору Сторона 1 зобов`язується:

- Попереджати Сторону 2 про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки;

- Не розголошувати відомості (окрім звітності) та не надавати копії документів, що стосуються Сторони2, та інших відомостей стосовно Договору без письмової згоди на це Сторони 2. В разі, якщо надання таких відомостей є обов`язковою вимогою законодавства негайно попередити про це Сторони 2;

- Завчасно попереджати Сторону 2 про початок проведення військових навчань та інших заходів бойової підготовки на території полігону;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Відповідно до п.4.1 договору Сторона 2 зобов`язується:

- Залучити до спільної діяльності необхідні машинно-тракторні агрегати, технічне обладнання, інвентар. Паливно-мастильні матеріали та відповідних спеціалістів і працівників;

- Здійснювати своєчасну підготовку ґрунту для проведення сільгоспробіт, проводити догляд за посівами сільгоспкультур (внесення мінералів, добрив та інших засобів захисту рослин, тощо);

- Надавати статистичну та іншу звітність до відповідних органів , надання якої вимагається при виконанні договору;

- Планувати та подавати за необхідністю звіт позивачу стосовно сівби сільгоспкультур та проведення інших сільгоспробіт;

- Тримати під паром не більше як 5% залученої земельної ділянки за умови, якщо це необхідно в цілях підвищення родючості ґрунту та цього вимагає технологічний процес сільськогосподарського виробництва;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Розрахунковим періодом для розподілу результатів спільної діяльності сторони визначили календарний рік (п.8.1 договору).

Пунктами 8.2-8.5 договору сторони визначили наступний порядок розподілу прибутку, отриманого в результаті спільної діяльності. Грошові кошти не менш як 9% від вартості вкладу Сторони 1 перераховуються Стороні 1 та є коштами, отриманими нею від здійснення господарської діяльності (п.8.2.1), решта є прибутком Сторони 2 (п.8.2.2). Сторони дійшли згоди про те, що в порядку дострокового розподілу очікуваного прибутку результатів спільної діяльності у поточному році визначена згідно пункту 8.2.1 частка Сторони 1 перераховується їй Стороною 2 у розмірі 1/12 частки щомісячно у строк до 25 числа кожного місяця. За умов належного виконання зазначеного порядку розподілу Сторона 2 набуває права самостійно та на власний розсуд розпорядження рештою результатів діяльності (п.8.4). Отримані в порядку, визначеному пунктом 8.4. Договору, кошти не підлягають поверненню Стороні 2 у випадку негативних результатів спільної діяльності, а також у випадку припинення договору в порядку, передбаченому пунктом 11.2 у зв`язку з відмовою Стороною 2 від участі у Договорі та пунктом 11.3. (п.8.5).

Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків за цим договором в разі виникнення обставин нездоланної сили (форс-мажорні обставини). Під форс-мажорними розуміються зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на момент підписання Договору або виникли незалежно від бажання Сторін, виникненню та діям яких вони не могли перешкоджати за допомогою методів та засобів, застосування котрих у конкретній ситуації справедливо вимагати та очікувати від Сторони яка потрапила під вплив форс-мажорних обставин, а саме: пожари, повені, засуха, землетруси, епідемія, аварії на транспорті, диверсії, вій на, бойові навчання та інші стихійні лиха та природні явища або дії третіх осіб. Сторона, яка порушила зобов`язання звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося не з її вини та була відсутня можливість протидіяти виникненню даного порушення. Сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення Договору, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів належного виконання цього Договору (п.п 9.1,9.2,9.3,9.4 Договору).

Сторона не несе відповідальності за порушення Договору, якщо воно сталося не з її вини (умислу чи необережності) (п.10.3. Договору).

В разі порушення визначеного п. 8.4 Договору порядку та строків перерахування Стороні 1 грошових коштів Сторона 2 сплачує пеню у розмірі подвійної ставки НБУ за кожен день прострочення платежу (п.10.4. Договору).

Згідно з п.п. 11.1., 11.2 Договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, строком до 12.07.2020 року.

Даний договір підписаний обома сторонами без зауважень та скріплений відповідними печатками сторін.

Відповідно до акту обміру земельної ділянки від 12.07.2018 комісією у складі головуючого інженера ПКГ Білгород-Дністровської КЕЧ району працівника ЗСУ Майстро С.В. та членів комісії інженера Білгород-Дністровської КЕЧ - працівника ЗСУ Попова О.С., з залученням представника ВАТ «ім. Калініна» з метою виконання умов п.1.1 Договору №2 від 12.07.2018 року, укладеного між ВАТ «ім.. Калініна» та Білгород-Дністровької КЕЧ району, проведено обмір земельної ділянки, яка залучена для вирощування сільськогосподарської продукції та на підставі Схеми земельної ділянки Тарутинського загальновійськового полігону, запропоновано, що у відповідності до умов Договору від 12.07.2018 року за №2 земельні ділянки, розташованих в межах загальновійськового полігону Тарутинський, військове містечко №11, на території Веселодолинської селищної ради Тарутинського району Одеської області, загальною площею 1335,0 га, знаходяться у задовільному стані та придатні для ведення сільськогосподарської діяльності, а саме вирощування зернових та решти технічних культур. Сторони також дійшли згоди, що за Договором від 12.07.2018 року №2 сторонами залучено до обробки 1335,0 га.

Позивач вказує, що відповідач у повному обсязі не виконує своїх зобов`язань щодо дострокового розподілу прибутку, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість за період липень-вересень 2020 року у сумі 867 750 грн.

Останні перерахування за послуги з вирощування зернових культур за договором №2 від 12.07.2018 року з боку відповідача мали місце 12.05.2020 в сумі 289 250 грн., 29.05.2020 в сумі 150 000 грн., а також 02.07.2020 року в сумі 428 500 грн., що підтверджується виписками по рахунку наданими до матеріалів позовної заяви (т.1 а.с. 13-15).

Таким чином, з урахуванням часткової оплати, заборгованість відповідача за Договором №2 від 12.07.2018 станом на дату звернення з позовом за розрахунком позивача становить 867 750 грн.

Крім того, в зв`язку з систематичним неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі сплати договірних внесків, позивачем на підставі п.10.4 Договору нараховано пеню, інфляційні збитки, а також здійснено нарахування 3% річних в порядку ч.2 ст.625 ЦК України.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач збільшував позовні вимоги неодноразово, що підтверджується відповідними заявами від 16.11.2020 року, 18.01.2021 року та від 11.02.2021.

Остаточні позовні вимоги позивача, які прийняв суд першої інстанції є стягнення з відповідача заборгованості в сумі 1735500грн., пені в сумі 57565,48 грн., інфляційні збитки в сумі 26611грн. 3% річних в сумі 13663,41грн. та 27500,10грн. судового збору (заява про збільшення позовних вимог вх.№1320/21 від 18.01.2021).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції погодився із доводами позивача та дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та вірності наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних.

Разом з цим, перевіривши розрахунки позивача щодо суми пені, суд першої інстанції встановив, що позивачем при розрахунку зазначених сум були допущені арифметичні та методологічні помилки, у зв`язку з чим суд зробив власні розрахунки та виправив помилки, які були допущені позивачем та в цій частині з врахуванням виправлень, задовольнив позов частково.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду не погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з наступних підстав.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В пунктах 1-10 ч.2 ст.16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб`єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб`єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб`єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов`язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановленою ст.11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Тобто договір - це домовленість, що свідчить про волевиявлення сторін та узгодження їхніх дій. Він є інститутом добровільного виконання зобов`язань для отримання результату, задля якого його укладено, і якого намагаються досягти сторони шляхом вчинення певних дій.

Отже, основною метою укладення договору є отримання сторонами результату, задля якого цей договір було укладено, та якого сторони за договором намагаються досягти шляхом вчинення певних дій.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як вбачається з договору №2 від 12.07.2018р., метою укладання зазначеного договору для Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини (КЕЧ) району є отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності. Отже, укладаючи зазначений договір позивач певним чином розраховував на отримання від ВАТ «ім. Калініна» грошових коштів, розмір яких встановлено у п.8.1 договору.

Згідно з п.1.1 договору сторони домовились «з метою досягнення єдиної для обох сторін господарської мети щодо отримання додаткових джерел фінансування життєдіяльності військ (сил) для підтримання на належному рівні їх бойової та мобілізаційної готовності для Сторони 1 та одержання прибутку для Сторони-2 від здійснення ними господарської діяльності класу 01.11 за КВЕД-2010 з вирощування сільськогосподарських культур зобов`язались шляхом об`єднання своїх зусиль та вкладів без створення юридичної особи спільно діяти з вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур, і насіння олійних культур, їх збирання, зберігання та подальшої реалізації.

Таке формулювання сторонами предмету договору підпадає під визначення договору про спільну діяльність. Вбачається, що йдеться про намір сторін отримати прибуток шляхом продажу спільно вирощеної сільськогосподарської продукції.

Статтею 1131 ЦК України визначає, що договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно зі ст.1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові.

Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Вклади сторін визначені у Розділі 5 договору.

Вкладом позивача у спільну діяльність є право доступу та обробки земельних ділянок загальною площею 1335га (згідно Акту обміру земельної ділянки, який є невід`ємною частиною Договору), а також ділова репутація та ділові зв`язки тощо (п.5.1 договору). Вартість вкладу позивача визначена на рівні нормативно-грошової оцінки земельних ділянок, яка станом на дату укладання договору становить 27826,39 грн. за 1 га.

Вкладом відповідача у спільну діяльність є внесення грошових коштів, паливно-мастильних матеріалів, техніки, виконання робіт з обробки ґрунтів, сівби, посадки, внесення добрив та засобів захисту рослин, інших необхідних дій щодо вирощування сільськогосподарських культур, а також професійні знання, навички та вміння, ділова репутація та ділові зв`язки тощо.

Сторони також визначили взаємні обов`язки, для позивача у розділі 3 договору, для відповідача у розділі 4, наступним чином.

Відповідно до п.3.1 договору позивач зобов`язується:

- Попереджати відповідача про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самої земельної ділянки;

- Не розголошувати відомості (крім звітності) та не надавати копії документів, що стосуються відповідача, та інших відомостей стосовно Договору без письмової згоди на це відповідача. В разі, якщо надання таких відомостей є обов`язковою вимогою законодавства негайно попередити про це відповідача;

- Завчасно попереджати відповідача про початок проведення військових навчань та інших заходів бойової підготовки на території полігону;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

Відповідно до п.4.1 договору відповідач зобов`язується:

- Залучити до спільної діяльності необхідні машинно-тракторні агрегати, технічне обладнання, інвентар. Паливно-мастильні матеріали та відповідних спеціалістів і працівників;

- Здійснювати своєчасну підготовку ґрунту для проведення сільгоспробіт, проводити догляд за посівами сільгоспкультур (внесення мінералів, добрив та інших засобів захисту рослин, тощо);

- Надавати статистичну та іншу звітність до відповідних органів , надання якої вимагається при виконанні договору;

- Планувати та подавати за необхідністю звіт позивачу стосовно сівби сільгоспкультур та проведення інших сільгоспробіт;

- Тримати під паром не більше як 5% залученої земельної ділянки за умови, якщо це необхідно в цілях підвищення родючості грунту та цього вимагає технологічний процес сільськогосподарського виробництва;

- Забезпечити запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та інших заходів, спрямованих на регулювання техногенної та природної безпеки, завчасне реагування на загрозу виникнення надзвичайної ситуації на основі даних досліджень та прогнозів щодо можливого перебігу подій з метою недопущення їх переростання в надзвичайну ситуацію або пом`якшення її можливих наслідків.

З аналізу положень договору стосовно вкладів сторін та їх обов`язків вбачається, що фактично йдеться про надання позивачем земельної ділянки відповідачеві для здійснення сільськогосподарського виробництва.

Розрахунковим періодом для розподілу результатів спільної діяльності сторони визначили календарний рік (п.8.1 договору).

Пунктами 8.2-8.5 договору сторони визначили наступний порядок розподілу прибутку, отриманого в результаті спільної діяльності. Грошові кошти не менш як 9% від вартості вкладу Сторони 1 перераховуються Стороні 1 та є коштами, отриманими нею від здійснення господарської діяльності (п.8.2.1), решта є прибутком Сторони 2 (п.8.2.2). Сторони дійшли згоди про те, що в порядку дострокового розподілу очікуваного прибутку результатів спільної діяльності у поточному році визначена згідно пункту 8.2.1 частка Сторони 1 перераховується їй Стороною 2 у розмірі 1/12 частки щомісячно у строк до 25 числа кожного місяця. За умов належного виконання зазначеного порядку розподілу Сторона 2 набуває права самостійно та на власний розсуд розпорядження рештою результатів діяльності (п.8.4). Отримані в порядку, визначеному пунктом 8.4. Договору, кошти не підлягають поверненню Стороні 2 у випадку негативних результатів спільної діяльності, а також у випадку припинення договору в порядку, передбаченому пунктом 11.2 у зв`язку з відмовою Стороною 2 від участі у Договорі та пунктом 11.3 (п.8.5).

Як зазначалось вище, вартість вкладу позивача визначається розміром нормативно-грошової оцінки 1335 га землі, (п.5.1 договору), тому вказані 9% від вартості вкладу є фіксованою та передбачуваною сумою платежу, який відповідач здійснює на користь позивача щомісячно, незалежно від результатів спільної діяльності, тобто результат спільної діяльності впливає на майновий стан лише відповідача.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 13 вказаного Закону встановлює, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Поняття орендної плати за землю визначено у ст.21 цього ж Закону, як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Встановлений сторонами у договорі порядок розподілу коштів, згідно з наведеними вимогами Закону України «Про оренду землі», є фактично орендною платою на користь позивача за право користування земельною ділянкою відповідачем.

Отже, на відміну від договору про спільну діяльність, договір оренди землі укладається саме для отримання можливості користуватися земельною ділянкою та вилучення внаслідок такого користування корисних властивостей землі.

При цьому, правовими наслідками договору оренди землі є для однієї сторони отримання плати за надану у користування земельну ділянку, а для іншої використання земельної ділянки.

За договором про спільну діяльність сторони мають діяти спільно. Разом з цим, обов`язок щодо вирощування сільгосппродукції фактично покладається лише на одну зі сторін договору, - на відповідача, тоді як обов`язок позивача обмежується лише наданням земельної ділянки відповідачеві.

Доказів вчинення позивачем дій щодо безпосередньої участі у вирощуванні сільськогосподарської продукції суду не надано.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що за своєю правовою природою договір №2 від 12.07.2018 - є договором оренди землі, якому намагались надати форму договору спільної діяльності.

Доказів укладання між сторонами договору оренди землі у встановленому законодавством порядку суду не надано.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що між сторонами не виникло правовідносин, притаманних для спільної діяльності, а взаємовідносини щодо оренди землі не оформлені належним чином відповідно до вимог діючого законодавства, а тому дослідження та з`ясування питання фактичного перерахування коштів між сторонами на предмет наявності чи відсутності прострочки з оплати є недоцільним.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З огляду на встановлений ст. 14 Господарського процесуального кодексу України принцип диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76-79 Господарського процесуального кодексу України)

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі Серявін проти України від 10.05.2011, пункт 58).

Згідно п.2 ч.1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, враховуючи що доводи апеляційної скарги знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга Відкритого акціонерного товариства "ІМ. КАЛІНІНА" підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2021 року по справі №916/3078/20 скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,

колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. Апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства " ІМ. КАЛІНІНА" задовольнити.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 01.03.2021 року у справі №916/3078/20 скасувати.

В задоволенні позову Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району відмовити повністю.

3. Стягнути з Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району на користь Відкритого акціонерного товариства " ІМ. КАЛІНІНА" витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд у розмірі 41 251,50 грн.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідний наказ із зазначенням повних реквізитів сторін.

Відповідно до ст.284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом 20 днів, які обчислюються у відповідності до ст.288 ГПК України.

Повний текст постанови

складено 06.09.2021 року

Головуючий суддя С.І. Колоколов

Суддя В.М. Головей

Суддя Г.П. Разюк