ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 року м. Дніпро Справа № 904/1080/19

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А., розглянувши без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Скакун Світлани Юхимівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2021р. (повний текст складено - 14.05.2021р., суддя - Рудь І.А., Дніпро) у справі № 904/1080/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна", м. Київ

до Фізичної особи - підприємця Скакун Світлани Юхимівни, м. Дніпро

про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 201 735,73 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2021р. позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Скакун Світлани Юхимівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" 171 041,91 грн. заборгованості за тілом кредиту, 2 565,63 грн. витрат по сплаті судового збору. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фізична особа - підприємець Скакун С.Ю. в порушення норм закону та умов кредитного договору свої зобов`язання щодо повернення кредиту своєчасно та в повному обсязі не виконала: починаючи з 15.09.2011р. погашала кредит з порушенням встановлених графіком платежів строків, а з 28.04.2012р. припинила погашення кредиту. Перевіривши розрахунок пені, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунок виконаний без врахування приписів ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки, враховуючи строки погашення основної суми кредиту, визначені сторонами у графіку платежів до додаткового договору №1 від 15.09.2011р., застосований позивачем період нарахування пені з 31.08.2018р. по 30.01.2019р. виходить за межі шестимісячного періоду нарахування пені, що обліковується з дати прострочення кожного платежу, згідно з графіком. Не зважаючи на матеріальний зміст позовної заяви, з огляду на правові підходи Верховного Суду до розуміння питань обчислення строків, враховуючи ініціативність та добросовісність позивача відносно звернення до судів різних юрисдикцій за захистом порушених прав, з огляду на неможливість обмеження доступу до правосуддя внаслідок протилежних тлумачень процесуальних норм судами касаційної інстанції, суд вважає встановленим існування поважних причин пропуску звернення до суду в рамках справи №904/1080/19.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2021р. повністю, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, стягнути з позивача суму сплаченого судового збору.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Фізична особа - підприємець Скакун Світлана Юхимівна вважає висновки, що викладені в оскаржуваному рішенні такими, що не відповідають обставинам справи та наданим документам.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції задовольняючи позовну вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту дійшов неправильного висновку про те, що ця вимога була заявлена позивачем у межах строку позовної давності, який переривався у зв`язку з поданням позивачем у жовтні 2014 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська позову до скаржника та поручителя про стягнення цієї заборгованості за кредитним договором, оскільки за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Натомість за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд. Виходячи з аналізу норм ч. ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися у разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та іншими матеріально-правовими підставами. Скориставшись своїм правом на дострокове стягнення боргу, позивач у жовтні 2014р. дав відлік перебігу строку позовної давності, який спливав відповідно у жовтні 2017р. Разом з тим, з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області лише в 2019р., тобто з пропуском строку позовної давності, який не переривався і як наслідок сплив у 2017р.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2021р. - без змін. Посилається на те, що він не погоджується з апеляційною скаргою, вважає її необґрунтованою та незаконною. Зазначає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 86 ГПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників провадження у справі.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2021р. (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.) відкрито апеляційне провадження у справі. Вирішено розглянути апеляційну скаргу без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Розгляд апеляційної скарги здійснюється після виходу на роботу суддів Білецької Л.М. та Верхогляд Т.А. поза межами строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, разом з тим у розумний строк, достатній для здійснення своєчасного апеляційного перегляду відповідно до завдань господарського судочинства згідно із ст. 2 ГПК України.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

07.09.2007р. між Закритим акціонерним товариством "ОТП Банк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (кредитор) та Фізичною особою - підприємцем Скакун Світланою Юхимівною (позичальник) укладений кредитний договір № EL-SME301/185/2007 (надалі - кредитний договір), який складається з двох частин, які нероздільно пов`язані між собою. Кредитний договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох його частин, включаючи усі додатки до нього, що складають невід`ємну частину кредитного договору (п. 1 ч. 1 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.1. ч. 2 кредитного договору Банк надає позичальнику кредит у розмірі та валюті, визначеній у частині № 1 кредитного договору, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов`язання, як вони визначені у цьому договорі.

Згідно з п. 2 ч. 1 кредитного договору розмір кредиту складає 200 000,00 грн. Цільове використання кредиту - придбання обладнання. Річна база нарахування процентів - 365 днів у році. Дата остаточного повернення кредиту - 07.09.2010р.

Для розрахунку процентів за користування кредитом використовується фіксована процентна ставка у розмірі 15,75 % річних протягом першого року з моменту отримання кредиту, а також 17,75 % річних, починаючи з другого року з моменту отримання кредиту (п. 3 ч. 1 кредитного договору).

У п. 1.4.1.7. ч. 2 кредитного договору сторони погодили, що у разі порушення позичальником своїх зобов`язань, встановлених у пунктах 2.3.5., 2.3.6.14., 2.3.7. - 2.3.11. цього договору, фіксована процентна ставка чи фіксований відсоток (в залежності від виду процентної ставки, що застосовується за цим договором), підвищується на 2% (два відсотка) річних, з розрахунку річної бази нарахування процентів.

Відповідно до п. 1.5.1. ч. 2 кредитного договору погашення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок, якщо інше не погоджено сторонами письмово.

Згідно з п. 4.1.1. ч. 2 кредитного договору за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

На виконання умов кредитного договору Банк надав Фізичній особі - підприємцю Скакун Світлані Юхимівні кредитні кошти у розмірі 200 000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером № 1 від 07.09.2007р.

12.11.2010р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (покупець) та Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" (продавець) укладений договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" придбало право вимоги за кредитним договором № EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007р.

15.09.2011р. між Публічним акціонерним товариством "ОТП Банк" в особі начальника відділення "Трипільське" і старшого експерта з продажу банківських продуктів клієнтам середнього та малого бізнесу, які діють спільно на підставі Статуту, довіреностей, посвідчених нотаріально 29.03.2010р. та 04.08.2010р., та договору комісії б/н, укладеного 12.11.2010р. між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" (кредитор), та Скакун Світланою Юхимівною (позичальником) укладений додатковий договір № 1 до кредитного договору, у якому сторони, зокрема визначили, що станом на 15.09.2011р. сума заборгованості позичальника за кредитом складає 199 657,21 грн., домовилися реструктуризувати заборгованість за тілом кредиту, продовжили термін кредитування до 15.06.2015р. та виклали графік платежів у новій редакції.

Однак, Фізична особа-підприємець Скакун С.Ю., в порушення умов кредитного договору, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснювала погашення кредиту. Останній платіж по кредитному договору відповідач здійснила 28.04.2012р., після чого припинила погашення кредиту.

В жовтні 2014 року позивач у даній справі, звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Фізичної особи-підприємця Скакун Світлани Юхимівни, як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором № EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007р., зокрема, заборгованості за тілом кредиту в сумі 171 041,91 грн., стягнення якої є предметом спору у даній справі - № 904/1080/19.

14.04.2017р. ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська закрито провадження за вказаною позовною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦК України.

У березні 2019р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ОТП Факторинг Україна" як кредитор звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Скакун Світлани Юхимівни про стягнення заборгованості за кредитним договором № ЕL-SME301/185/2007 від 07.09.2007р. у розмірі 201 735,73 грн., з яких: 171 041,91 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 30 693,82 грн. - пеня, посилаючись на неналежне виконання позичальником (ФОП Скакун С.Ю.) зобов`язань за кредитним договором в частині своєчасної та у повному обсязі сплати заборгованості за тілом кредиту у сумі 171 041,91 грн.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Частиною 1 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Договором визнається домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 7 ст. 179 ГК України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Положеннями ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами справи укладено кредитний договір № EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007р.

Приписами ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 2 ст. 345 ГК України визначає, що кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов`язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні кредитних договорів між кредитором та боржником було погоджено предмет, умови кредитування, обов`язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту тощо, відповідно до норм передбачених ч. 2 ст. 345 ГК України.

Матеріали справи свідчать, що фізична особа-підприємець Скакун С.Ю. в порушення взятих на себе зобов`язань за кредитним договором не здійснювала заходів з своєчасного та повного повернення суми кредиту. З 15.09.2011р. ФОП Скакун С.Ю. погашала кредит з порушенням встановлених графіків платежів, а з 28.04.2012р. взагалі припинила його погашення. Станом на 30.01.2019р. сума боргу складає 171 041, 91 грн.

Доказів погашення відповідачем заборгованості в розмірі 171 041,91 грн. матеріали справи не містять.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 171 041,91 грн.

Статтею 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України).

Пунктом 4.1.1. ч. 2 кредитного договору сторонами передбачено, що за порушення прийнятих на себе зобов`язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % (одного відсотка) від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочки. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

У зв`язку з простроченням повернення коштів та на виконання п. 4.1.1. ч. 2 кредитного договору позивачем нараховано пеню у розмірі 30 693,82 грн. за період з 31.07.2018р. по 30.01.2019р. на заборгованість з тіла кредиту в сумі 171 041,91 грн. із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

Перевіривши розрахунки позивача, апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду, що розрахунок пені позивача виконаний без врахування положень ч. 6 ст. 232 ГК України, оскільки, беручи до уваги строки погашення основної суми кредиту, визначені сторонами у графіку платежів до додаткового договору № 1 від 15.09.2011р., застосований позивачем період нарахування пені з 31.07.2018р. по 30.01.2019р. виходить за межі шестимісячного періоду, що обліковується з дати прострочення кожного платежу, згідно із графіком. Таким чином, заявлена позивачем сума пені у розмірі 30 693,82 грн. є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Щодо строку позовної давності колегія суддів апеляційного суду враховує наступне.

Положеннями ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Практика Європейського суду з прав людини при застосуванні положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує кожному право на звернення до суду, акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Відповідна правова позиція викладена в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16.12.1992р.

За положеннями ст. ст. 256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами 2, 3 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися у разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або повернув її, то перебіг позовної давності не переривається. Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підвідомчості, а також з іншим предметом спору та іншими матеріально-правовими підставами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 07.09.2020р. у даній справі та від 15.05.2020р. у справі № 922/1467/19.

За таких обставин, звернення позивача до Господарського суду Дніпропетровської області в березні 2019 року здійснено поза межами строку позовної давності.

За змістом ст. 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 657 ЦК України у випадку, якщо суд визнає поважними причини пропущення строку позовної давності, то порушене право підлягає захисту.

Закон не містить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності, а отже дане питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу по суті заявлених вимог.

Суд, який розглядає судову справу повинен дослідити всі фактичні обставини справи, надати належну оцінку доказів та дійти висновку про поважність причин пропуску строку позовної давності. При цьому, поважними причинами пропуску позовної давності мають бути обставини, що унеможливлюють або утруднюють своєчасне пред`явлення позову.

Матеріалами справи встановлено, що в жовтні 2014 року позивач у даній справі, звертався до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Фізичної особи-підприємця Скакун Світлани Юхимівни, як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, про стягнення заборгованості за кредитним договором № EL-SME301/185/2007 від 07.09.2007р., зокрема, заборгованості за тілом кредиту в сумі 171 041,91 грн., стягнення якої є предметом спору у даній справі - № 904/1080/19. 14.04.2017р. ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська закрито провадження за вказаною позовною заявою на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦК України з огляду на те, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Таким чином, позивач звертався до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з відповідним позовом в межах строку позовної давності, а ухвала Кіровського районного суду м. Дніпропетровська, якою провадження у справі було закрито та роз`яснено, що спір у справі підлягає розгляду господарським судом, постановлена 14.04.2017р., тобто більше ніж через два роки після звернення до суду.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 15.06.2021р. у справі № 904/5726/19 звернула увагу, що перебування справи у провадженні судових органів, вчинення у ній передбачених законом дій на думку добросовісного розсудливого спостерігача виключає необхідність вчинення процесуальних дій, спрямованих на припинення цього процесу, а саме подачі заяв про закриття провадження у справі, подачі позовів у порядку іншого судочинства тощо. За таких обставин є неправильним та несправедливим покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що подання позову з недодержанням правил підвідомчості/підсудності не перериває перебігу позовної давності, але, разом з тим, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути поважною причиною для поновлення строку позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права.

Аналогічні висновки Верховного Суду викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019р. у справі № 902/326/16 та від 24.09.2019р. у справі № 922/1151/18, а також у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.05.2020р. у справі № 922/1467/19.

Посилання в апеляційній скарзі на порядок відліку строку позовної давності та не переривання строку позовної давності не доводить неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки суд мав право відповідно до вищенаведених норм захистити право навіть при заявленні відповідачем про застосування наслідків пропуску строку позовної давності позивачем, визнавши причини його пропуску поважними.

У рішенні від 03.04.2008р. у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Іліан проти Туреччини" зазначено, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

За таких обставин, враховуючи ініціативність та добросовісність позивача відносно звернення до судів різних юрисдикцій за захистом порушених прав, з огляду на неможливість обмеження доступу до правосуддя внаслідок протилежних тлумачень процесуальних норм судами касаційної інстанції, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність поважних причин пропуску звернення до суду в рамках справи № 904/1080/19 та підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення заборгованості з відповідача за тілом кредиту в розмірі 171 041,91 грн., обґрунтованість якої підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи, викладені в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи не отримали підтвердження та не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Скакун Світлани Юхимівни - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 11.05.2021р. у справі № 904/1080/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд