ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2589/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

секретар судового засідання Шевченко А.В.

за участю представників учасників справи:

позивача Козирев А.В., адвокат, довіреність № 01-05/290 від 18.12.2020 р.

відповідача не з`явився

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенргозбут", місто Харків,

до Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр", місто Харків,

про стягнення 231 897,19 грн.,-

здійснюється фіксування судового процесу технічними засобами - програмно апаратним комплексом "Діловодство суду", серійний номер диска CD-R 922/2589/21.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство "Харківенргозбут", звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр", про стягнення заборгованості в сумі 220 607,84 грн., пені у сумі 9 296,49 грн., а також 3 % річних у сумі 1 992,86 грн.

01 липня 2021 року, ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківенргозбут" до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Почато у справі № 922/2589/21 підготовче провадження. 25 серпня 2021 року, протокольною ухвалою суду, на підставі пункту 18 частини 2 статті 182, пункту 3 частини 2 статті 185, частини 5 статті 185, статей 195, 232 ГПК України, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 серпня 2021 року.

30 серпня 2021 року суд розпочав розгляд справи по суті. Присутній в судовому засіданні 30 серпня 2021 року представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. До частини 9 статті 165 ГПК України, частини 2 статті 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно із частиною 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). В ході розгляду даної справи господарським судом Харківської області, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України, судом було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі у відповідності до приписів частини 1 статті 210 ГПК України, а також з урахуванням положень частини 2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Беручи до уваги, що відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, та те, що відповідно до статті 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів по справі покладено на сторони, суд, враховуючи ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, згідно частини 9 статті 165 ГПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами. Враховуючи положення статей 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

30 серпня 2021 року у судовому засіданні, відповідно до статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, з`ясувавши обставини справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

Як свідчать матеріали справи, за переданими даними від оператора системи розподілу Акціонерного товариства "Харківобленерго" з вересня 2019 року Комунальне підприємство "Обласний інформаційно-технічний центр" споживає електричну енергію у постачальника універсальних послуг (позивача по даній справі), та шляхом надання заяви-приєднання приєднався до договору про постачання електричної енергії споживачу № 60036 від 04 вересня 2019 року (далі - договір), на умовах комерційної пропозиції № 4/43, яка є невід`ємним додатком до договору. Надалі, 01 лютого 2020 року відповідачу було змінено Комерційну пропозицію №4/43 на комерційну пропозицію № 4/78. Крім цього, додатком № 2 слугує комерційна пропозиція № 2Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання від 50 000 кВт*год до 500 000 кВт*год на місяць.

Згідно з умовами даного договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (пункт 2.1 договору). За змістом пунктів 5.1, 5.5 договору споживач розраховується з постачальником за спожиту електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення електричної енергії, згідно з обраною споживачами комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору. Так, за пунктом 4 комерційної пропозиції № 2Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання від 50 000 кВт*год до 500 000 кВт*год на місяць розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії та послуги з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг спожитої електричної енергії, на підставі виставленого рахунку, в якому зазначаються суми до сплати за спожиту електричну енергію. Рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу до 12 числа включно місяця, наступного за розрахунковим. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем. Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника. В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення. Звіряння фактичного обсягу спожитої електричної енергії здійснюється шляхом фактичного обсягу спожитої електричної енергії оформлення між споживачем та постачальником "Акту прийому-передачі електричної енергії", сформованого згідно з даними на останній день розрахункового періоду споживача (пункт 5 комерційної пропозиції № 2Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання від 50 000 кВт*год до 500 000 кВт*год на місяць). За змістом пункту 8 комерційної пропозиції № 2Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання від 50 000 кВт*год до 500 000 кВт*год на місяць, у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених пунктом 4 комерційної пропозиції, постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки; 3% річних з простроченої суми. При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції. Суми пені, З% річних, інфляційних зазначаються у розрахунковому документі окремим рядком, та повинні бути сплачені протягом 5 робочих днів від дня його отримання споживачем.

Додатком № 1 до договору слугує заява-приєднання, яка має інформацію щодо об`єктів споживача до яких буде спрямовуватись постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Як свідчать матеріали справи, позивач, на виконання умов договору, протягом лютого-квітня 2021 року здійснював постачання на користь споживача електроенергії, про що позивачем були сформовані та направлені рахунки на оплату електричної енергії: нараховану в лютому 2021 року електричну енергію у розмірі 1 044 580,18 грн. з ПДВ (рахунок надано споживачу 12 березня 2021 року); нараховану в березні 2021 року електричну енергію у розмірі 979 107,90 грн. з ПДВ (рахунок надано споживачу 07 квітня 2021 року); нараховану в квітня 2021 року електричну енергію у розмірі 220 607,84 грн. з ПДВ (рахунок надано споживачу 06 листопада 2019 року). Також, позивач, виконуючи обов`язкові до застосування умови договору, з лютого по квітень 2021 року сформував акти прийняття-передавання електричної енергії (далі за текстом - акти), які також були отримані відповідачем у відповідних структурних підрозділах постачальника.

У зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань, що мали місце в процесі виконання умов договору, а також відсутності повної сплати послуг з наданої електричної енергії позивачем, на підставі умов договору та відповідних вимог чинного законодавства України, нараховані до стягнення з відповідача за квітень 2021 року основну заборгованість у розмірі 220 607,84 грн., пеню у розмірі 9 296,49 грн. та 3 % річних у розмірі 1 992,86 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Предметом судового розгляду по даній справі складає встановлення наявності/відсутності порушення з боку відповідача у квітні 2021 року зобов`язань перед позивачем в частині оплати використаної (купленої) електричної енергії.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України та Господарським кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії". Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.

Відповідно до статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (частина 1 статті 63 вказаної Закону).

У зв`язку з відокремленням функції з розподілу електричної енергії від функції постачання електричної енергії, що визначено нормами Законом України "Про ринок електричної енергії", з 01 січня 2019 року позивач є постачальником електричної енергії за вільними цінами, а Акціонерне товариство "Харківобленерго" продовжує виконувати функції з розподілу електричної енергії на території Харківської області.

Отже, з 01 січня 2019 року позивач є постачальником універсальних послуг та здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному нормами чинного законодавства та умовами договору.

Як свідчать матеріали справи, з вересня 2019 року споживач (відповідач у справі) споживає електричну енергію у постачальника універсальних послуг (позивача по даній справі) та, відповідно є таким, що приєднався по зави-приєднання до договору № 60036 про постачання електричної енергії споживачу на умовах комерційної пропозиції № 4/43, яка 01 лютого 2020 року була змінена на комерційну пропозицію 4/78 та є невід`ємним додатком до договору. Крім того, додатком № 2 слугує комерційна пропозиція № 2Ф-П для споживачів з запланованим обсягом споживання від 50 000 кВт*год до 500 000 кВт*год на місяць.

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

За даними рахунків з лютого по квітень 2021 року споживач спожив електричну енергію від 50 000 кВт*год до 500 000 кВт*год на місяць, що має своїм наслідком звернення до положень комерційна пропозиція № 2Ф-П (далі комерційна пропозиція), яка є додатком № 2 до договору.

Так, у відповідності до пункту 4 комерційної пропозиції рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений платником протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем. При цьому, суд звертає увагу, що за умовами комерційної пропозиції рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структурних підрозділах постачальника.

Матеріали справи свідчать, що рахунки за електричну енергію, а також акти прийняття-передавання електричної енергії за квітень 2021 року були сформовані та надані споживачу у структурних підрозділах постачальника, а відтак з моменту отримання рахунку рахується 10 робочих днів на проведення споживачем повної оплати рахунків за спожиту електричну енергію, що зроблено останнім не було, внаслідок чого утворилась заборгованість за квітень 2021 року в сумі 220 607,84 грн.

Як-то вказано у Розділі 6 договору, споживач має право вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вимагати організації та проведення звіряння розрахункових даних.

Доказів звернення відповідача до позивача з приводу незгоди з порядком розрахунків або розрахованою сумою вказаною у рахунках на оплату за квітень 2021 року, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання (у період, який вказано позивачем), а відтак порушив договірні зобов`язання (стаття 610 Цивільного кодексу України), що в сукупності стає правовою підставою для захисту прав та інтересів позивача шляхом стягнення в судовому порядку заборгованості в розмірі 220 607,84 грн.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України). Одним із видів господарських санкцій згідно з частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України є штрафні санкції, до яких віднесено штраф та пеню (частина 1 статті 230 Господарського кодексу України).

Так, відповідно до статей 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. Відповідно до частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України).

Сторонами погоджено у пункті 7 комерційної пропозиції № 4/78, у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії, передбачених пунктом 4 комерційної пропозиції, постачальник проводить нарахування за весь час прострочення, у тому числі за день оплати: пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюються нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки.

Перевіривши правомірність нарахування позивачем пені та виходячи з пункту пункті 7 комерційної пропозиції, приписів статті 231 Господарського кодексу України, а також періоду нарахування штрафної санкції, суд встановив, що дане нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства та умовам договору. Під час перевірки розміру штрафної санкції, з огляду на суми належної до сплати в квітні 2021 року, суд встановив, що позивачем арифметично вірно сформовано суму пені за квітень 2021 року в розмірі 9 296,49 грн. та відповідно в даній сумі суд задовольняє позовні вимоги.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3 % річних суд зазначає наступне.

Виходячи із положень статті 625 Цивільного кодексу України, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Здійснивши перерахунок 3% річних, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування (квітень 2021 року), суми прострочення оплати спожитої електричної енергії, господарський суд зазначає, що позивачем вірно розрахована сума похідної вимоги, охопленої статтею 625 Цивільного кодексу України, що зумовлює задоволення позову в цій частині і стягнення з відповідача 1 992,86 грн. 3% річних.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження здійснення повної оплати спожитої (купленої) електричної енергії у встановлені договором строки, у зв`язку з чим, на підставі встановлених під час розгляду справи обставин, суд вважає заявлені позивачем вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Судові витрати зі сплати позивачем при поданні позову судового збору, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 10-13, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 194 - 196, 201, 208-210, 217-220, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарського суд Харківської області, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального підприємства "Обласний інформаційно-технічний центр" (61022, місто Харків, майдан Свободи, будинок 5, Держпром, 9 під`їзд, 5 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 32335218) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 126, ідентифікаційний код юридичної особи 42206328) заборгованості в сумі 220 607,84 грн., пеню у сумі 9 296,49 грн., 3 % річних у сумі 1 992,86 грн., а також судові витрати (сплачений судовий збір) в сумі 3 478,46 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 ГПК України та з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Перехідних положень Кодексу.

Повне рішення складено "31" серпня 2021 р.

Суддя Н.В. Калініченко

справа № 922/2589/21