ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/1280/21
Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду у складі:

Головуючого судді: Головея В.М.

Суддів: Колоколова С.І., Разюк Г.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Моноталія Геннадія Юрійовича

на рішення Господарського суду Одеської області від 12.07.2021 року (суддя Демешин О.А.)

за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особи Південної філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»

до Фізичної особи-підприємця Моноталія Геннадія Юрійовича

про стягнення 53 666,00 грн. збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2021 року ДП «АМПУ» в особи Південної філії (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до ФОП Моноталія Г. Ю. (далі відповідач) про стягнення 53 666,00 грн. збитків.

Позов обґрунтований тим, що між сторонами був укладений договір про надання послуг. В подальшому, на виконання умов договору, сторони підписали акт виконання робіт на загальну суму 321 996 грн., з яких ПДВ складає 53 666,00 грн.

В процесі звірки з Єдиним реєстром податкових накладних ДП «АМПУ» в особи Південної філії було виявлено, що податкова накладна відповідача складена та реєстрована на помилкову загальну суму 320 340,00 грн., з яких ПДВ складає 53 390,00 грн., у зв`язку з чим, позивач позбавлений права віднести суму ПДВ у розмірі 53 666,00 грн. до складу податкового кредиту, відповідно, скористатись правом на зменшення податного зобов`язання на вказану суму.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 12.07.2021 року позов задоволено.

Рішення мотивовано тим, що у діях відповідача, наявні усі елементів складу господарського правопорушення, у зв`язку з чим, у до ФОП Моноталія Г. Ю. наступила відповідальність перед позивачем у вигляді відшкодування збитків.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, до ФОП Моноталія Г. Ю. звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не наведено правового обґрунтування стосовно об`єктивної неможливості віднесення позивачем до податкового кредиту суму у розмірі 53 390,00 грн. Податкова накладна №4 від 30.11.2017 року, на підставі якої позивач мав право на отримання податкового кредиту, була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, яка мала усі необхідні реквізити, встановлені п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України. Проте, наявність помилки в податковій накладній не тягне за собою втрату податковими накладними статусу належних податкових документів, та не є підставою для неможливості віднесення сум зазначених в податковій накладній навіть із помилкою, про що прямо зазначено в абз. 19 п. 201.10 ст. 201 ПК України.

Скаржник вважає, що податковим законодавством прямо передбачено право покупця на отримання податкового кредиту на підставі податкової накладної яка складена з помилкою.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції зроблено необґрунтований висновок про неможливість віднесення позивачем суми до податкового кредиту через помилку в податковій накладній, суд не навів положення статей законодавства в обґрунтування такого висновку.

Також, скаржник вважає, що судом не було взято до уваги доводи відповідача щодо відсутності об`єктивних та правових підстав неможливості віднесення позивачем суми до податкового кредиту оскільки помилка в реквізитах податкової накладної не є підставою для втрати покупцем податкового кредиту, що прямо передбачено податковим законодавством України.

На думку апелянта, судом не досліджено, чи було виявлено податковим органом порушення відповідачем податкового законодавства України в результаті розгляду зазначеної скарги. Адже порушення норм податкового законодавства зокрема в частині складення податкової накладної з помилкою має бути підтверджено відповідним актом податкової документальної перевірки.

Також апелянт не згодний з доводами суду щодо дотримання позивачем строків позовної давності, оскільки граничний термін реєстрації податкової накладної №4 від 30.11.2017 за Договором №35-В-ЮЖФ-1 складає 15.12.2017. З цього періоду починається перебіг строків позовної давності щодо звернення до відповідача з вимогами про стягнення збитків та закінчується не пізніше 15.12.2020 року.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження та визначено здійснювати розгляд справи у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду справи учасникам справи було створено умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України, позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Так, 06.08.2021 до апеляційного суду від ДП «АМПУ» в особи Південної філії надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останнє зазначає, що у зв`язку з допущенням помилки у податковій накладній в частині невірного відображення кількості та обсягу наданих послуг, а також загальної суми, на яку були надані послуги відповідно до первинного бухгалтерського документу акту виконаних робіт від 30.11.2017, відповідач допустив спотворення власного податного зобов`язання, та, як наслідок, унеможливив ідентифікацію позивачем здійсненої операції.

Також, позивач зазначає, що у розумінні чинного податкового законодавства України наразі не існує податкової накладної, яка б відповідала акту виконаних робіт від 30.11.2017 та, відповідно, підтверджувала би обсяг здійсненої операції, що в свою чергу, дозволило б Адміністрації віднести суму податку у розмірі 53 666,00 грн. до податкового кредиту.

На думку позивача, допущення помилок відповідачем під час складання податкової накладної, що встановлено судом першої інстанції та наразі не заперечується відповідачем, призвело до негативних наслідків для позивача, який є отримувачем послуг, що виражається у позбавлені права на віднесення суми податку до податкового кредиту. Таким чином, доводи відповідача у цій частині апеляційної скарги не відповідають обставинам справи та суперечать чинному законодавству України.

Щодо тверджень відповідача стосовно строків позовної давності, то позивач вважає , що суд першої інстанції в цій частині дійшов обґрунтованих висновків, що строк позовної давності у даних правовідносинах не минув.

Отже, позивач вважає, що доводи відповідача викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному рішенні. Суд першої інстанції здійснив повне та всебічне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, надав їм належної правової оцінки, врахував актуальні правові висновки Верховного Суду та виніс законне та обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що на думку позивача, дає підстави для залишення його без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, 31.03.2017 року між ДП «АМПУ» в особи Южненської філії (нова назва Південна філія) (Замовник) та ФОП Монолатієм Г. Ю. (Виконавець) укладений договір про надання послуг № 35-В-ЮЖФ-17, за умовами якого Виконавець зобов`язався протягом строку дії Договору надавати Замовнику за плату послуги автоперевізника для доставки робітників Адміністрації з/на роботу згідно з кодом ДК 021:2015-60140000-1.

Пунктом 2.1.19 Договору передбачено, що Виконавець повинен надавати Замовнику належним чином оформлені податкові накладі/розрахунки коригування податкових накладних, складені в електронній формі та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) в порядку та строки, визначені чинним законодавством України.

Оплата вартості послуг здійснюється прямим банківським переведенням коштів за фактично надані послуги, протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з моменту підписання відповідного Акту здавання-приймання наданих послуг, який підписується представниками сторін протягом 5 (п`яти) календарних днів після фактичного надання послуг, на підставі отримання рахунку (п. 3.3. Договору).

Пунктом 4.8. Договору передбачено, що у разі реєстрації Виконавцем податкових накладних/розрахунків коригування податкових накладних в ЄРПН у строки, що перевищують строки, визначені пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, у зв`язку з чим Замовник втрачає право на нарахування податкового кредиту за відповідною сумою податку. Виконавець за першою вимогою Замовника протягом 7 (семи) календарних днів з дати отримання такої вимоги сплачує Замовнику штраф у розмірі такого податкового кредиту.

На виконання умов договору, 30.11.2017 сторонами був підписаний акт виконаних робіт на загальну суму 321 996,00 грн., з якої ПДВ складає 53 666,00 грн. (т.1, а.с. 23-24).

Цього ж дня, ФОП Монолатій Г. Ю. подав податкову накладну за №4 на загальну суму 320 340,00 грн., з якої ПДВ складає 53 390,00 грн. (т.1, а.с. 25-27). Однак, остання не була зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування (Д8), оскільки Рішенням комісії Державної фіскальної служби України №495377/ від 28.12.2017 відмовлено ФОП Монолатію Г.Ю. у реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної №4 від 30.11.2017 у зв`язку з тим, що «платником податку надано копії документів, які складені з порушенням законодавства та не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН».

10.01.2018 на виконання п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України та у зв`язку із відсутністю зареєстрованої відповідачем податкової накладної на суму, яка зазначена в акті виконаних робіт від 30.11.2017, позивач додав до своєї податкової декларації за грудень 2017 року заяву про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначені обов`язкових реквізитів податкової накладної та порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної або розрахунку коригування (Д8) (т.1, а.с. 29-30).

04.04.2019 Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6506/18, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.10.2019 було визнано протиправним рішення Комісії Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про відмову в реєстрації податкової накладної №495377/ від 28.12.2017 та зобов`язано Державну фіскальну службу України зареєструвати податкову накладну №4 від 30.11.2017, складену ФОП Монолатієм Г. Ю. (т.1, а.с. 35-42).

При розгляді адміністративної справи, судами було встановлено, зокрема, що ФОП Монолатій Г.Ю. надав послуги з перевезення, за відповідним договором про надання послуг від 31.03.3017, реальність якого підтверджується відповідними первинними документами.

Проте, адміністративним судом при розгляді справи № 420/6506/18 не було надано оцінку різниці в розмірах вартості наданих послуг, зазначених в Акті виконаних робіт від 30.11.2017 на загальну суму 321 996,00 грн., у т.ч. ПДВ 53 666,00 грн. та сумам, вказаним відповідачем в податковій накладній № 4 від 30.11.2017 320 340, 00 грн., у т.ч. ПДВ - 53 390,00 грн.

Однак, з документів які наявні в матеріалах справи вбачається, що саме відповідачем допущено помилку у визначені суми, яку слід було вказати в податковій накладній і яка б відповідала вартості фактично наданих відповідачем позивачу послуг з перевезення.

Так, помилка в загальній сумі податкової накладної №4 (320 430,00 грн., у т.ч. ПДВ 53 390,00 грн.) виникла внаслідок внесення в графу 6 (Кількість (об`єм, обсяг)) та в графу 10 (Обсяги постачання (база оподаткування) без урахування податку на додану вартість) відомостей, які не відповідали відомостям, що містились в Акті виконаних робіт від 30.11.2017.

В пункті 21 податкової накладної №4 від 30.11.2017 вказано 3 дні надання послуг (графа 6) замість 4-х днів, зазначених в Акті, та обсяг послуг вказаний на суму 4 140, 00грн. без ПДВ (графа 10) замість обсягу послуг на суму 5 520,00 грн. без ПДВ, зазначену в Акті виконаних робіт від 30.11.2017.

Вказана помилка Відповідача призвела до неможливості віднесення Позивачем суми в розмірі 53 666,00 грн. до податкового кредиту та зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, що фактично є збитками позивача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права та законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Зважаючи на зазначені норми, для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного із цих елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Судовою колегією встановлено, що

- відповідач не здійснив реєстрацію податкової декларації на суму, яка відповідає первинному документу (акту виконаних робіт від 30.11.2017), що свідчить про протиправну поведінку відповідача, яка призвела до порушення умов договору укладеного між сторонами та вимог податкового законодавства;

- внаслідок неправомірної поведінки відповідача, позивач зазнав збитки у розмірі 53 666,00 грн., які були понесені останнім внаслідок неможливості включення зазначеної суми ПДВ до податкового кредиту позивача та, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму;

- наявний причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача та збитками, які понесення позивачем, а саме порушення відповідачем вимог Податкового кодексу України в наслідок чого, позивач втратив право на включення суми податку до податкового кредиту;

- наявність вини відповідача підтверджується відсутністю реєстрації останнім податкової накладної на суму 321 996,00 грн., у тому числі ПДВ 20% - 53 666,00 грн. відповідно до акту виконаних робіт від 30.11.2017.

Тобто в діях відповідача наявний повний склад елементів, що утворюють склад правопорушення, що дає підстави кваліфікувати поведінку відповідача як правопорушення та, відповідно, є підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, а саме: стягнення збитків, у зв`язку з цим, судова колегія вважає що суд першої інстанції правомірно задовольнив позов у повному обсязі.

Стосовно строку позовної давності, судова колегія встановила наступне.

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність це, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки правильна податкова накладна повинна була бути складеною 30.11.2017 на суму 321 996,00 грн. з врахуванням ПДВ, що відповідає акту виконаних робіт від 30.11.2017, то граничним терміном для її реєстрації є 15.12.2017, відповідно до вимог п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України.

Однак пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні /розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів здати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.

Отже, в даному випадку позивач мав право на податковий кредит протягом 1095 календарних днів з дати, коли повинна була бути складна коректна податкова накладна на правильну суму.

Тобто, останнім днем для включення позивачем суми податку до складу податкового кредиту є 29.11.2020. Отже порушення прав позивача виникло з 30.11.2020, коли ним було остаточно втрачено право на віднесення суми ПДВ в розмірі 53 666,00 грн. до податкового кредиту і відповідного зменшення податкового зобов`язання на вказану суму. Саме з цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду з вимогами про стягнення з відповідача збитків.

Враховуючи встановлене, судова колегія дійшла висновку, що ДП «АМПУ» в особи Південної філії звернулась до господарського суду 11.05.2021 в межах строку позовної давності, які почались з 30.11.2020 та закінчуються 29.11.2023 (включно).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи, не спростовують висновків місцевого суду та не доводять їх помилковість, а тому не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

Отже, приймаючи до уваги вище встановлене, судова колегія дійшла висновку, що доводи і вимоги апеляційної скарги не підтверджують наявність обставин, які згідно зі ст. 277 Господарського процесуального кодексу України визначені в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч. 4 ст. 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, у зв`язку з цим, апеляційна скарга ФОП Моноталія Г. Ю. залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з апеляційним переглядом підлягають віднесенню на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ФОП Моноталія Г. Ю. - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Одеської області від 12.07.2021 залишити без змін.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя: Головей В.М.

Судді: Колоколов С.І.

Разюк Г.П.