ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"03" вересня 2021 р. Справа № 918/54/21

Головуючий суддя (суддя-доповідач у справі) Північно-західного апеляційного господарського суду Петухов М.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.03.2021

(ухвалене о 12:06 год. у м. Рівне, повний текст складено 03.03.2021)

у справі № 918/54/21 (суддя Романюк Р.В.)

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 у справі № 918/54/21 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради про стягнення коштів задоволено частково. Стягнуто з Комунального підприємства "Дубнокомуненергія" Дубенської міської ради на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 643 262 грн 09 коп. боргу, 44 094 грн 56 коп. пені, 33 249 грн 65 коп. 3 % річних, 30 615 грн 59 коп. інфляційних втрат та 11 929 грн 75 коп. витрат по сплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулося Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у якій просить скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 у справі № 918/54/21 в частині відмови в стягненні 33 089 грн 03 коп. пені та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги та додані до неї документи, перевіривши відповідність їх вимогам Господарського процесуального кодексу України, суд встановив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без руху, з огляду таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 258 ГПК України до апеляційної скарги додаються, зокрема докази сплати судового збору.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" апеляційний господарський суд зазначає, що до скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи зі змісту пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

При цьому, відповідно до п.п.4 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" розмір судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду складає 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається, із вимог апеляційної скарги, скаржник оскаржує рішення Господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 у справі № 918/54/21 в частині відмови в стягненні 33 089 грн 03 коп. пені

Тобто, оспорюваною сумою є 33 089 грн 03 коп., тому розмір судового збору, що підлягає сплаті за подання апеляційної скарги на вказане рішення у цій справі складає 3 405 грн, а саме: (33 089 грн 03 коп. x 1,5% = 496 грн 34 коп., що становить менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому 2 270 грн x 150 %), де 1,5% - ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, 2 270 грн. - 1 розмір прожиткового мінімуму на 2021 рік, 150 - ставка судового збору за подання апеляційної скарги.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, підлягає залишенню без руху.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано вимоги п. 2 частини 3 статті 258 ГПК України, що відповідно до вимог статті 260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Отже, скаржнику необхідно подати до суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 3 405 грн.

Також, скаржник просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 у справі № 918/54/21, з тих підстав, що: повний текст оскаржуваного рішення скаржник отримав 05.04.2021; встановлений в регіонах з 19.12.2020 по 31.08.2018 карантин; перебування працівників позивача на віддаленому режимі, що в свою чергу, ускладнює обмін кореспонденції між відділами позивача; серед працівників позивача є хворі на гостру респіраторну хворобу COVID-19, у зв`язку із чим інші працівники позивача залишалися на самоізоляції.

Розглядаючи клопотання про поновлення строку, суд враховує таке.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на апеляційне оскарження судового рішення.

Статтею 256 ГПК України урегульовано питання строку на апеляційне оскарження і підстав для його поновлення.

Так, відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений судом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відтак, статтею 119 ГПК України не передбачено конкретного переліку обставин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його поновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку, встановити чи є такий строк значним та чи поновлення такого строку не буде втручанням у принцип юридичної визначеності з врахуванням балансу суспільного та приватного інтересу.

При цьому поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій. Поновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яке він використовує виходячи із поважності причин пропуску строку на оскарження.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку в розумінні статті 86 Господарського процесуального кодексу України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд бере до уваги, що оскаржене судове рішення було ухвалене 03.03.2021, а тому останнім днем подання апеляційної скарги на вказане судове рішення є 23.03.2021.

При цьому, як вбачається із конверту, в якому було направлено копію судового рішення позивачу, на ньому вказаний трек номер 782, а перевіривши надіслання такої кореспонденції на сайті Укрпошта, суд встановив, що повний текст оскаржуваного рішення отриманий позивачем 09.03.2021, а не 05.04.2021, як зазначає представник позивача в апеляційній скарзі.

Апеляційний господарський суд зазначає, що посилання представника позивача на здійснення діяльності у віддаленому режимі та хворобу працівників позивача не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки вони стосуються причин щодо виконання представником професійних обов`язків та зводяться до внутрішньої організації роботи підприємства, діяльності структурних підрозділів, тобто мають суб`єктивний характер і не свідчать про об`єктивну неможливість вчинити відповідну процесуальну дію в межах встановлених законом строків.

Подібна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 15.03.2021 у справі №910/1590/20.

Суд відмічає також, що дистанційна форма роботи не є тотожним поняттям "закриття/припинення" функціонування юридичної особи, а відтак, доводи скаржника про відсутність можливості вчасно подати апеляційну скаргу, апеляційний суд розцінює критично.

Також, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне вказати, що скаржником не надано доказів на підтвердження того, що карантин та відповідні обмежувальні заходи, запроваджені у м. Києві, позбавили можливості подати апеляційну скаргу у визначений законом строк.

При цьому, жодними належними та допустимими доказами факту обмеження функціонування діяльності внутрішніх відділів позивача з моменту ухвалення рішення судом першої інстанції та до моменту подання апеляційної скарги на неї, скаржником не підтверджено.

Суд враховує, що відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань.

Стаття 6 Конвенції встановлює процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі при розгляді цивільного позову в національному суді, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Відповідно до усталеної практики Суду право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006 № 23436/03).

У пункті 41 Рішення від 03.04.2008 "Пономарьов проти України" Суд вказав, що "правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків".

Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 вказаної Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (Рішення у справі "Рябих проти Росії").

Суд враховує, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Алімента-ріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява N 50966/99, від 14.10.2003).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що викладені в апеляційній скарзі причини поновлення строку не є поважними, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції.

За наведеного, апеляційний господарський суд зауважує, що скаржник пропустив строк на апеляційне оскарження рішення суду. При цьому, наведені скаржником доводи щодо причин пропуску такого строку не визнаються судом поважними.

Відповідно до ч. 3 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, підлягає залишенню без руху.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано вимоги ч.3 ст.260 ГПК України, що відповідно до вимог статті 260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Відповідно до ч.2 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, суд бере до уваги, що клопотання про поновлення строку, в силу вимог ст. 258 ГПК України, є додатком до апеляційної скарги, а тому відповідно до ст. 259 ГПК України, мають бути надіслані іншим учасникам справи листом з описом вкладення, а докази такого надіслання - подані суду.

Отже, скаржнику необхідно подати до суду апеляційної інстанції мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, докази надсилання копії клопотання іншим учасникам справи листом з описом вкладення.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 03.03.2021 у справі № 918/54/21 - залишити без руху.

2. Скаржнику - Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" протягом 10-днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки та надати суду: докази сплати судового збору у розмірі 3 405 грн в порядку визначеному Законом України "Про судовий збір"; мотивоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду, вказавши інші підстави для поновлення строку; докази надіслання копії клопотання іншому учаснику справи листом з описом вкладення.

3. Роз`яснити скаржнику, що невиконання вимог даної ухвали тягне за собою наслідки передбачені ст.ст.260, 261 ГПК України.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Суддя-доповідач Петухов М.Г.