ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 року м.Дніпро

Справа № 904/275/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)

суддів: Кузнецова В.О., Чередка А.Є.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 (прийняте суддею Фещенко Ю.В.) у справі № 904/275/21

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Приватного підприємства "Кобо Плюс"

про стягнення заборгованості за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Кобо Плюс" (далі - відповідач) заборгованість за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 у цій справі, у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Приватного підприємства "Кобо Плюс" про стягнення заборгованості за договором № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп. - відмовлено у повному обсязі.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з тих обставин, що сторонами у договорі була визначена вартість різних видів послуг за договором, зокрема й збереження локомотива протягом 30 діб. Доказів внесення змін до договору, шляхом укладення додаткової угоди, в частині вказаної вартості послуг зі збереження локомотива матеріали справи не містять.

При цьому, доказів виставлення рахунку на заявлену до стягнення суму 44 400 грн. 13 коп., як і на суму 55 363 грн. 51 коп., матеріали справи не містять.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог зазначив, що п.3.8 договору сторони визначили вартість договору, яка є приблизною у зв`язку з тим, що буде визначатись об`ємом робіт, який не є постійним і становить приблизно 68176, 77 грн. При цьому, у вказаному пункті договору сторонами була визначена вартість різних видів послуг за договором, зокрема й збереження локомотива протягом 30 діб (150,38 вартість 1 доби)* 1,2 =5 413,68 грн.

Проте, відповідно до наданого розрахунку вартості послуг по збереженню тепловозу в цеху з ремонту тепловозів в січні-лютому 2019 року, були не включені до калькуляції витрати на опалення, плата за землю тощо, та вартість мала складати 55 363, 51 ґрн. з ПДВ.

Разом з тим, за зазначений період ТЧ-2 виставлено рахунки на загальну суму 10 963,38 грн. з ПДВ.

Отже, на думку скаржника, недонарахування становить 44 400,13 грн.

Апелянт вказує, що вищезазначені витрати підтверджуються Калькуляцією вартості послуг та Актом службової перевірки філії "Центр управління Промисловістю " Акціонерного товариства "Українська залізниця ", яким встановлено, що вартість по збереженню тепловозу в тепловозному цеху виконавця в січні та лютому 2019 року мала складати 55 363, 51 грн, а також довідками про витрати теплоенергії та повідомлення про виставлені рахунки на опалення за лютий-січень 2019 року.

Відповідач сплатив кошти за послуги по збереженню локомотива за січень-лютий 2019 року у розмірі 10 963,38 грн.

За доводами скаржника, офертою позивача є виставляння рахунків на суму 55 363,51 грн, а факт прийняття пропозиції позивача відповідачем є вчинення відповідних конклюдентних дій, зокрема оплата 10 963, 38 грн.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Відповідач згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. В обґрунтування відповідач зазначає, що предметом розгляду зазначеної справи є сплата відповідачем вартості послуг зі зберігання локомотива, які надавалися залізницею у період з 01 січня 2019 року по 04 березня 2019 року. Послуги зберігання надавалися на підставі Договору №ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018, укладеного між сторонами. Предметом договору були послуги з поточного ремонту тепловозів, технічного огляду локомотивів та збереження локомотивів, які надавала залізниця відповідачеві. Сторони погодили ціну договору, у тому числі і вартість послуг збереження локомотива, які склали 150,38 грн варт. 1 доби*1,2(ПДВ), тобто 5 413,68 грн з ПДВ за 30 діб.

Відповідач вказує, що в матеріалах справи містяться рахунки позивача на оплату вартості послуг зберігання, а також докази сплати вказаних рахунків відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем сплачено вартість послуг зберігання у повному обсязі у відповідності до виставлених позивачем рахунків та підписаних актів.

Також відповідач вказує, що у апеляційній скарзі позивач зазначає про те, що офертою позивача є виставлення рахунків на суму 55 363,51 грн, а факт прийняття пропозиції позивача відповідачем є вчинення відповідних конклюдентних дій, зокрема оплата 10 963,38 грн.

Проте, відповідач не отримував жодного рахунку або рахунків від позивача на суму 55 363,51 грн або на будь-яку іншу суму, яка не була сплачена відповідачем.

Разом з цим, залізниця не надає ні відповідних рахунків, на які посилається, ні доказів отримання таких несплачених рахунків відповідачем.

Відповідач зазначає, що 23 грудня 2020 року позивач звертався до відповідача з претензією про відшкодування вартості послуг зі зберігання тепловозу у розмірі 44 400,13 грн, на яку 11 січня 2021 року відповідач надав відповідь та відмовив у її задоволенні, оскільки витрати, які зазначені у розрахунку до позову не є витратами, які є безпосередньо необхідними для збереження тепловозу ЧМЕЗ 2532 за січень-лютий 2019 року та не є непередбачуваними, оскільки виплата заробітної плати, опалення, амортизації, загальновиробничі витрати, плата за землю, сплата податків є звичайними витратами усіх суб`єктів господарювання незалежно від виду діяльності та, як правило, враховуються при визначені вартості робіт та послуг.

При цьому, на думку відповідача, амортизація, плата за землю, ПДВ регулюються Податковим кодексом України та загалом не стосуються господарських відносин.

Крім того, відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу заявлено вимогу про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ "Укрзалізниці" на користь Приватного підприємства "Кобо Плюс" судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2750,00 гривень.

04.08.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу. У відповіді на відзив наведено клопотання про поновлення процесуального строку на подачу відповіді на відзив на апеляційну скаргу по справі № 904/275/21.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подання відповіді на відзив протягом п`яти днів з дати отримання цих документів.

Відзив на апеляційну скаргу отримано позивачем засобами поштового зв`язку Укрпошта 30.06.2021, відповідно до даних сайту Укрпошта щодо відстеження пересилань поштових відправлень.

Тобто, зазначену відповідь на відзив на апеляційну скаргу подано позивачем з пропуском строку.

Обґрунтовуючи неможливість своєчасного подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу позивач зазначає про значний обсяг судових справ, які супроводжують представники позивача, перебування останніх на лікарняних, а також короновірусною хворобою, через яку залізниця перебуває в стані простою.

Проте, колегія суддів не вбачає поважних підстав пропуску строку подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу. Копія відзиву була отримана позивачем завчасно; процесуальне законодавство не обмежує сторону у подачі заяв до суду засобами поштового зв`язку або в електронному вигляді.

За викладеного, суд приходить до висновку, що своєчасне подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу залежало виключно від волевиявлення позивача, а відповідно не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача та продовження процесуального строку для подання відповіді на відзив на апеляційну скаргу у справі.

6. Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 22.06.2021 відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 у справі № 904/275/21 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

28.12.2018 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" в особі структурного підрозділу "Криворізьке локомотивне депо" Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - виконавець, позивач) та Приватним підприємством "Кобо Плюс" (далі - замовник, відповідач) було укладено договір № ПР/Т-18820/НЮдч (далі - договір, а. с. 5-10), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з:

- проведення поточного ремонту тепловозів ЧМЕЗ в об`ємі ПР-1 (пункт 1.1.1. договору);

- технічного огляду локомотивів у недіючому стані з видачею замовнику актів на право транспортування їх по колії виконавця у складі поїзда або окремим локомотивом (пункт 1.1.2. договору);

- збереження локомотивів, які є власністю замовника (пункт .1.1.3. договору).

У пунктах 9.1. та 9.2. договору сторони визначили, що договір набирає чинності з моменту підписання його обома сторонами і діє до 31.12.2018, але сторони встановили, що умови договору поширюються на договірні відносини, що виникли між ними з 01.04.2018. Договір може бути пролонгований до закінчення терміну дії при взаємному погодженні сторонами умов договору на наступний визначений період шляхом укладання додаткової угоди, яка буде невід`ємною частиною договору.

Доказів зміни, визнання недійсним або розірвання вказаного договору сторонами суду не надано.

За умовами пункту 1.2. договору вартість послуг визначається доданими до договору калькуляціями (додатки № 1-4), які є невід`ємною частиною договору.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що за послуги, які виконавець надає замовнику відповідно до предмету даного договору, останній на умовах 100% попередньої оплати на підставі рахунку виконавця протягом трьох робочих днів з моменту отримання рахунку в безготівковій формі перераховує на поточний рахунок виконавця вартість послуг відповідно до вартості, визначеної в калькуляціях (додатки № 1-4), які є невід`ємною частиною договору.

У пункті 2.1.1. договору сторони узгодили, що замовник зобов`язується надавати свої власні локомотиви своїми силами за свій рахунок для проведення поточного ремонту ПР-1 і таким самим чином забирати їх назад.

Пунктом 3.8. договору сторони визначили, що вартість договору є приблизною у зв`язку з тим, що буде визначатись об`ємом робіт, який не є постійним і становить приблизно 68 176 грн. 77 коп. разом з ПДВ.

При цьому, у вказаному пункті договору сторонами була визначена вартість різних видів послуг за договором, зокрема й збереження локомотива протягом 30 діб (150,38 вартість 1 доби) * 1,2 (ПДВ) = 5 413 грн. 68 коп. з ПДВ.

Умовами пунктів 3.3.-3.4. договору визначено, що в період дії договору вартість послуг може бути змінена, при умові зміни фонду оплати праці, вартості матеріалів, палива, електроенергії, та інших витрат виконавця. При зміні ціни договору сторони укладають додаткову угоду, яка після підписання сторонами є невід`ємною частиною договору.

Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Приватного підприємства "Кобо Плюс" (далі - відповідач) заборгованість за договором № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що переданий відповідно до договору №ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018 у листопаді 2018 року на ремонт тепловоз ЧМЕ-З № 2532 після проведення ремонту продовжував знаходитись на території виконавця до 04.03.2019, але у повному обсязі послуги по його зберіганню не були оплачені відповідачем.

При цьому, Актом службової перевірки філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з питань, викладених у доповідній записці директора з економічної та інформаційної безпеки Акціонерного товариства "Українська залізниця" № ЦЦБ-14/199 від 14.08.2020 встановлено, що вартість по збереженню тепловозу в тепловозному цеху виконавця в січні та лютому 2019 року мала складати 55 363 грн. 51 коп., проте за вказаний період виконавцем було виставлено, а відповідачем оплачено рахунки на загальну суму 10 963 грн. 38 коп., на підставі чого комісією встановлено недонарахування за зберігання тепловозу ЧМЕ-3 № 2532 у сумі 44 400 грн. 13 коп., які просить стягнути позивач.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору про надання послуг, строку його дії, порядок та строки надання послуг, факт надання та передачі послуг замовнику, загальна вартість наданих послуг, настання строку їх оплати, наявність часткової чи повної оплати, допущення прострочення оплати.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором про надання послуг, який підпадає під правове регулювання норм глави 61 розділу ІІІ Книги п`ятої Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Позивач у позовній заяві зазначає, що переданий відповідно до договору № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018 у листопаді 2018 року на ремонт тепловоз ЧМЕ-3 № 2532 після проведення ремонту продовжував знаходитись на території виконавця до 04.03.2019, але у повному обсязі послуги по його зберіганню не були оплачені відповідачем.

При цьому, Актом службової перевірки філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з питань, викладених у доповідній записці директора з економічної та інформаційної безпеки Акціонерного товариства "Українська залізниця" № ЦЦБ-14/199 від 14.08.2020 встановлено, що вартість по збереженню тепловозу в тепловозному цеху виконавця в січні та лютому 2019 року мала складати 55 363 грн. 51 коп., проте за вказаний період виконавцем було виставлено, а відповідачем оплачено, рахунки на загальну суму 10 963 грн. 38 коп., на підставі чого комісією встановлено недонарахування за зберігання тепловозу ЧМЕ-3 № 2532 у сумі 44 400 грн. 13 коп., які просить стягнути позивач.

За приписами статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд зазначає, що статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В даному випадку, правовідносини зі зберігання локомотиву, переданого на ремонт відповідно до договору № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018, регулюються вказаним вище договором, оскільки у пункті 3.8. договору сторонами було визначено умови щодо порядку надання таких послуг, а також їх вартості.

Так, у пункті 3.8. договору сторони визначили, що вартість договору є приблизною у зв`язку з тим, що буде визначатись об`ємом робіт, який не є постійним і становить приблизно 68 176 грн. 77 коп. разом з ПДВ.

При цьому, у вказаному пункті договору сторонами була визначена вартість різних видів послуг за договором, зокрема й збереження локомотива протягом 30 діб (150,38 вартість 1 доби) * 1,2 (ПДВ) = 5 413 грн. 68 коп. з ПДВ.

Умовами пунктів 3.3.-3.4. договору визначено, що в період дії договору вартість послуг може бути змінена, при умові зміни фонду оплати праці, вартості матеріалів, палива, електроенергії, та інших витрат виконавця. При зміні ціни договору сторони укладають додаткову угоду, яка після підписання сторонами є невід`ємною частиною договору.

Доказів внесення змін до договору, шляхом укладення додаткової угоди, в частині вказаної вартості послуг зі збереження локомотива матеріали справи не містять.

Із матеріалів справи вбачається, що в спірний період між позивачем та відповідачем було складено акти виконаних робіт по договору № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018, а саме:

- акт № 23/264 від 31.01.2019, в якому сторони зафіксували факт надання позивачем послуг зі зберігання локомотива ЧМЕ-3 № 2532 з 01.01.2019 по 31.01.2019 на суму 5 594 грн. 14 коп. (а.с.69);

- акт № 72/264 від 28.02.2019, в якому сторони зафіксували факт надання позивачем послуг зі зберігання локомотива ЧМЕ-3 № 2532 з 01.02.2019 по 28.02.2019 на суму 5 202 грн. 96 коп., а також факт надання позивачем послуг зі зберігання локомотива ЧМЕ-3 № 2532 з 01.01.2019 по 31.01.2019 на суму 166 грн. 28 коп., а всього на суму 5 369 грн. 24 коп. (а.с.71);

- акт № 108/264 від 04.03.2019, в якому сторони зафіксували факт надання позивачем послуг зі зберігання локомотива ЧМЕ-3 № 2532 з 01.03.2019 по 03.03.2019 на суму 557 грн. 46 коп. (а.с.72).

За наведеного, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачем та відповідачем під час підписання вказаних актів було досягнуто згоди щодо зміни вартості послуг зі зберігання локомотива ЧМЕ-3 № 2532 за договором, але лише в межах тієї вартості, що вказана у вказаних вище Актах виконаних робіт по договору № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018.

Згідно з пунктом 3.2. договору замовник перераховує кошти на поточний рахунок одержувача коштів, тобто на поточний рахунок структурного підрозділу "Служба локомотивного господарства", шляхом їх безготівкового перерахування на підставі наданого рахунку бухгалтерією виконавця не менш ніж за одну декаду місяця наперед.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем, що виставлені відповідно до вказаних вище актів від 31.01.2019. 28.02.2019 та від 04.03.2019 рахунки були у повному обсязі оплачені відповідачем відповідно до платіжних доручень № 26 від 26.02.2019, № 31 від 01.03.2019, № 44 від 02.04.2019 (а.с.73-75).

Посилання позивача на Калькуляцію вартості послуг, на Акт службової перевірки філії "Центр управління промисловістю" Акціонерного товариства "Українська залізниця" з питань, викладених у доповідній записці директора з економічної та інформаційної безпеки Акціонерного товариства "Українська залізниця" № ЦЦБ-14/199 від 14.08.2020, яким встановлено, що вартість по збереженню тепловозу в тепловозному цеху виконавця в січні та лютому 2019 року мала складати 55 363 грн. 51 коп., а також на довідку про витрати теплоенергії та повідомлення про виставленні рахунки на опалення за лютий-січень 2019 року, відхиляються судом, з огляду на те, що вказані докази не є належними, оскільки:

- долучена до матеріалів справи розрахункова Калькуляція вартості послуг по збереженню тепловозу в тепловозному цеху в січні та лютому 2019 року, а також довідка про витрати не є додатком до договору № ПР/Т-18120/НЮдч від 28.12.2018 (пункт 1.2. договору) та підписана лише позивачем;

- зазначена в Акті службової перевірки вартість послуг визначена позивачем також в односторонньому порядку, без узгодження з відповідачем та, відповідно, без внесення змін до умов пункту 3.8. договору, отже не може прийматися до уваги судом.

Крім того, як зазначено вище, доказів внесення змін до договору, шляхом укладення додаткової угоди, в частині вказаної вартості послуг зі збереження локомотива матеріали справи не містять.

При цьому, доказів виставлення рахунку на заявлену до стягнення суму 44 400 грн. 13 коп., як і на суму 55 363 грн. 51 коп., матеріали справи також не містять.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 78 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи встановлені вище обставини, апеляційний суд вважає, що позивачем не доведено правомірності вимог про стягнення з відповідача заборгованості за договором № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400 грн. 13 коп.

Судом відхиляються посилання апелянта щодо укладення між сторонами договору зберігання у спрощений спосіб, шляхом вчинення конклюдентних дій (виставлення рахунку виконавцем, його часткова оплата замовником), оскільки як зазначено вище, у даному випадку, правовідносини зі зберігання локомотиву, переданого на ремонт відповідно до договору № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018, регулюються цим же договором, оскільки у пункті 3.8. договору сторонами були визначені умови щодо порядку надання таких послуг, а також їх вартості.

Стосовно вирішення клопотання відповідача про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу понесених відповідачем під час розгляду апеляційної скарги в розмірі 2 750, 00 грн, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідачем до матеріалів справи надано договір про надання правової (професійної правничої) допомоги від 26.11.2020 укладений між Адвокатом Задніпряним Анатолієм Олеговичем та Приватним підприємством "Кобо Плюс" (а.с.63-66).

Додатковою угодою № 3 до договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 26.11.2020 сторони узгодили, що в порядку та на умовах, визначених договором, адвокат зобов`язується надати клієнту правову (професійну правничу) допомогу, яка полягає в представництві інтересів клієнта в якості відповідача у справі № 904/275/21 про стягнення з ПП "Кобо Плюс" заборгованості за договором № ПР/Т-18820/НЮдч від 28.12.2018 у розмірі 44 400, 13 грн або більшому розмірі, включаючи підготовку процесуальних документів та участь у судових засіданнях за необхідності.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди визначено, що гонорар за надання правової допомоги, визначеної в п.1 Додаткової угоди, становить 1 113, 84 грн за одну годину роботи адвоката, що еквівалентно 40 доларам США за офіційним курсом НБУ станом на день укладення цієї додаткової угоди.

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг № 25/06-21-1 від 25.06.2021 адвокатом було надано ПП "Кобо Плюс" послуги з підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" до ПП "Кобо Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 у справі № 904/275/21.

Відповідачем, в якості доказу понесення витрат на правничу допомогу надано квитанцію про отримання адвокатом грошових коштів від 25.06.2021 на суму 2 750, 00 грн.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд, дослідивши надані відповідачем документи на підтвердження понесених ним витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 2 750, 00 грн, встановив наступне.

Матеріалами справи встановлено наявність укладеного між адвокатом Задніпряним Анатолієм Олеговичем та Приватним підприємством "Кобо Плюс" договору про надання правової (професійної правничої) допомоги від 26.11.2020 з якого можливо встановити, що адвокат Задніпряний Анатолій Олегович надавав відповідачу професійну правничу допомогу в даній справі. Також в матеріалах справи наявний акт приймання-передачі наданих послуг № 25/06-21-1 від 25.06.2021. Факт понесення відповідачем витрат на правничу допомогу підтверджується квитанцією про отримання адвокатом грошових коштів від 25.06.2021 на суму 2 750, 00 грн.

Разом з тим, Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Дослідивши перелік послуг відповідно акту наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги від 25.06.2021 судом встановлено, що подання документів до суду не відноситься до надання правової допомоги, тоді як час зазначений на складання відзиву є завищеним, оскільки дана справа не є складною, а доводи відзиву на апеляційну скаргу є аналогічними доводам відзиву на позовну заяву, відповідно обґрунтованою суд вважає вартість підготовки відзиву у сумі 1 100, 00 грн, що дорівнює вартості однієї години роботи адвоката по договору про надання правничої допомоги.

Отже, дослідивши в сукупності наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доведеним та співмірним є розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1 100, 00 грн., в решті суми витрат суд відмовляє.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 у справі № 904/275/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.04.2021 у справі № 904/275/21 залишити без змін.

Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" (49038. м. Дніпро, проспект Д. Яворницького, буд. 108 ) на користь Приватного підприємства "Кобо Плюс" (, місцезнаходження Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вул. Шолохова. будинок 29, квартира 54) судові витрати на професійну правничу допомогу розгляд апеляційної скарги у розмірі 1 100, 00 гривень.

В решті вимог відмовити.

Доручити видачу наказу Господарському суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, за винятком випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 286 ГПК України.

Головуючий суддя Л.А. Коваль

Суддя В.О. Кузнецов

Суддя А.Є. Чередко