СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"30" серпня 2021 р. Справа № 905/641/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Бородіна Л.І., суддя Плахов О.В.

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.

за участю представників:

позивача за первісним позовом - Фєдосєєв Д.О., свідоцтво серія ПТ №1685 від 04.04.2017; ордер серія ПТ №234645 від 13.08.2021

відповідача за первісним позовом - Гінінгер А.А., довіреність №11/20/16 від 01.01.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи ОСОБА_1 , м. Київ (вх. №2260 Д/2)

на рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21 ( суддя Аксьонова К.І., повний текст рішення складено та підписано 02.07.2021)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт, м.Київ

до Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод, м.Авдіївка, Донецька область

про визнання припиненим зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт за договором №438/18Ю від 30.04.2018 з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 та надання рецензії на звіт про оцінку ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018

та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод, м. Авдіївка, Донецька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт, м. Київ

про зобов`язання усунути недоліки робіт за договором від 30.04.2018 №438/18Ю Звіту про оцінку вартості однієї акції (у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду з метою реалізації права обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій) ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод від 02.05.2018 шляхом приведення його у повну відповідність до вимог чинного законодавства, які регулюють оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні,-

встановила:

У квітні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт (позивач за первісним позовом) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод про визнання припиненим зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт за договором №438/18Ю від 30.04.2018 з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 та надання рецензії на звіт про оцінку ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 (з урахуванням уточненої позовної заяви вх.№8133/21 від 19.04.2021).

В обґрунтування позовних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт зазначало, що укладений між сторонами договір №438/18Ю від 30.04.2018 з боку позивача виконаний в повному обсязі та належним чином, оцінку однієї простої іменної акції проведено, вказані послуги оплачені, тобто зобов`язання за договором припинилися їх належним виконанням. Претензію ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод щодо усунення недоліків звіту про оцінку позивач за первісним позовом вважав безпідставною.

Відповідач за первісним позовом проти позову заперечував , посилаючись на невизнання факту належного виконання зобов`язань позивача за договором №438/18Ю від 30.04.2018, оскільки наданий ТОВ Оціночний стандарт звіт про оцінку містить численні недоліки, отже підстави для визнання зобов`язання за договором №438/18Ю від 30.04.2018 припиненим відсутні.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 01.06.2021 до спільного розгляду з первісним позовом у справі №905/641/21 прийнято зустрічний позов Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (далі ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод) до Товариства з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт (далі ТОВ Оціночний стандарт) про зобов`язання усунути недоліки робіт за договором від 30.04.2018 №438/18Ю Звіту про оцінку вартості однієї акції (у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду з метою реалізації права обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій) ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод від 02.05.2018 шляхом приведення його у повну відповідність до вимог чинного законодавства, які регулюють оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що під час проведення оцінки майна допущені порушення з боку ТОВ Оціночний стандарт, які вплинули на достовірність оцінки ринкової вартості акцій, що зокрема підтверджується висновками, наведеними в рецензії Фонду державного майна України від 27.04.2018.

Відповідач за зустрічним позовом проти зустрічного позову заперечував, посилаючись на дотримання вимог чинного законодавства під час проведення оцінки вартості акції у виконання зобов`язань за договором від 30.04.2018 №438/18Ю; формальні недоліки звіту не вплинули на достовірність оцінки; зобов`язання за договором припинено належним виконанням; вимоги ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод щодо виконання додаткових умов вважає безпідставними.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21 у задоволенні первісного позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Приймаючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з обставин, якими встановив:

- підставами для звернення до суду з первісним позовом є існування між сторонами спору щодо належного виконання ТОВ Оціночний стандарт умов договору №438/18Ю від 30.04.2018 з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 та надання рецензії на звіт про оцінку ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції;

- обраний ТОВ «Оціночний стандарт» спосіб захисту у вигляді визнання припиненим зобов`язання за договором №438/18Ю від 30.04.2018 з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 та надання рецензії на звіт про оцінку ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», не передбачений законом або договором;

- неналежність такого способу захисту як визнання припиненим зобов`язання за договором та його неефективність для захисту прав позивача як сторони за договором №438/18Ю від 30.04.2018, є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову;

- зустрічні позовні вимоги полягають у зобов`язанні ТОВ Оціночний Стандарт усунути недоліки робіт за договором від 30.04.2018 №438/18Ю Звіту про оцінку вартості однієї акції (у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду з метою реалізації права обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій) ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод від 02.05.2018 шляхом приведення його у повну відповідність до вимог: Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні; Національного стандарту № 1 Загальні засади оцінки майна і майнових прав, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 № 1440; Національного стандарту № 3 Оцінка цілісних майнових комплексів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2006 № 1655; інших вимог чинного законодавства, які регулюють оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.

- матеріалами справи не доведено порушення ТОВ Оціночний стандарт зобов`язань за договором від 30.04.2018 № 438/18Ю з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) акції товариства станом на 26.04.2018 у розмірі 13,13 грн;

- зобов`язання ТОВ Оціночний стандарт за договором припинене належним виконанням, отже ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод не має права вимагати виконання відповідачем за зустрічним позовом додаткових вимог в частині виправлення звіту про оцінку акції товариства, а тому зустрічний позов не підлягає задоволенню з мотивів його безпідставності.

Особа, яка не є учасником справи - ОСОБА_1 , із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився, керуючись нормами ст. 254 ГПК України, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить:

- змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21, виключивши з тексту мотивувальної частини розділ Розглядаючи зустрічний позов, суд виходить з такого, по абзац Підсумовуючи, матеріалами справи не доведено порушення ТОВ Оціночний стандарт зобов`язань за договором від 30.04.2018 № 438/18Ю з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) акції товариства станом на 26.04.2018 у розмірі 13,13 грн включно.

У зустрічному позові відмовити з інших підстав, а саме у зв`язку із припиненням зобов`язань по договору № 438/18Ю від 30.04.2018, що виключає висунення додаткових вимог в частині виправлення звіту про оцінку акції товариства.

Постановити окрему ухвалу на адресу судді господарського суду Донецької області Аксьонової К.І. у зв`язку із умисним порушенням норм матеріального права та необґрунтованим відступленням від правових позицій вищих судів при розгляді даної справи №905/641/21. Стягнути з відповідача за первісним позовом судові витрати апелянта.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою ОСОБА_1 зазначає, що він є одним із колишніх акціонерів Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод (далі ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод), якого проти власної волі, примусово, було позбавлено права власності на належні йому акції відповідно до ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства» та публічної безвідкличної вимоги від 05.05.2018 року.

Апелянт також повідомляє, що не погоджується із заявленою ціною викупу акцій ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод, у зв`язку з чим, до Господарського суду Донецької області ним подано позов про визнання недійсною публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод від 05.05.2018 в частині встановлення ціни придбання акцій 15 гривень за одну акцію та про стягнення з ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод збитків, спричинених визначенням заниженої ціни для пред`явлення публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій, суми завданої шкоди, що доводиться ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.05.2021 у справі № 905/776/21, розгляд якої призначено на 20.07.2021 року.

Як вважає скаржник, рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі № 905/641/21 порушує права апелянта, оскільки створює спробу прецеденту легалізації відступлення від правових позицій, висловлених у постанові Верховного Суду від 17.02.2021 у справі №905/1926/18. Не заперечуючи проти рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні первісних позовних вимог, ОСОБА_1 зазначає, що оскаржує рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі № 905/641/21 в частині, що стосується зустрічного позову.

Зокрема, в частині відмови у задоволенні первісного позову апелянт вважає висновки суду правомірними, оскільки зобов`язання Оцінювача за договором №438/18Ю від 30.04.2018 з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод» фактично виконані належним чином і прийняті замовником. За висновком суду, передбачений законом спосіб захисту у вигляді припинення судом існуючого правовідношення на майбутнє (ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України, п. 7 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України) за своєю правовою суттю відрізняється від способу захисту у вигляді визнання судом припиненим договору в минулому, що відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №916/1415/19 від 19.01.2021.

В оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовує апеляційну скаргу наступними доводами:

- у зустрічному позові ПрАТ «АКХЗ» вимагає від суду спонукати Оцінювача виконати певні роботи у межах зобов`язання, яке сам суд визнав припиненим, отже, суд повинен був аналогічним чином відмовити у зустрічному позові, як у первісному позові - у зв`язку із виконанням зобов`язання належним чином. Якщо ПрАТ «АКХЗ», дійсно, хотів мати уточнення вартості акцій, він просто повинен був укласти новий договір з даним оцінювачем або з іншим оцінювачем, а не ініціювати штучні спорі. Суду для відмови у зустрічному позові, достатньо було послатися на те, що зобов`язання Оцінювача перед ПрАТ виконані у повному обсязі та є вичерпаними, у зв`язку з чим, відмовити у зустрічному позові. В той же час, суд вдався до з`ясування питання, чи належним чином Оцінювач здійснив оцінку вартості однієї акції, у зв`язку з чим, штучно вирішив питання легалізації заниженої оцінки вартості акцій ПрАТ «АКХЗ».

- визначивши правильною ціну викупу акцій за ціною 13,13 грн, суд порушив права апелянта, який з цією ціною не погоджується, оскільки вважає, що зустрічний позов ПрАТ «АКХЗ» переслідує мету створити штучну преюдицію щодо правильності Звіту про оцінку майна для усіх інших справ, де заявлені претензії до заниженої ціни викупу. Отже, зустрічний позов ПрАТ Авдіївський коксохімічний завод заявлений штучно і має розглядатися як зловживання процесуальними правами, що підкреслює правомірінсть вимог апеляційної скарги, оскільки прагнення створити прецедент, спрямований проти інтересів апелянта, який також є позивачем у справі №905/776/21, предметом позову якої є вимоги про: 1) визнання недійсною публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників Приватного акціонерного товариства "Авдієвський коксохімічний завод" від 05 травня 2018 року, в частині встановлення ціни придбання акцій 0,564 гривні за одну акцію; 2) стягнення з Приватного акціонерного товариства "Авдієвський коксохімічний завод" на відшкодування збитків, спричинених визначенням заниженої ціни для пред`явлення публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій, суму завданої шкоди в розмірі 107 977,00 грн.;

- надавши оцінку доводам ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» щодо неправильного визначення Оцінювачем об`єкту оцінки, суд сказав про те, що виходячи із мети оцінки пакету акцій, що підлягав викупу у міноритарних акціонерів згідно із Законом України «Про акціонерні товариства» (оцінка ринкової вартості акцій для цілей викупу акцій у міноритарних акціонерів, які сукупно володіють 5% акцій і менше) об`єкт оцінки у вигляді акцій мінориторного пакету (4,99928% від статутного фонду) не суперечить законодавству ані про оцінку майна, ані про акціонерні товариства. Водночас, вказаний висновок суперечить законодавству України, правовим позиціям Верховного Суду та позиції Фонду державного майна України;

- у пункті 5.42 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 Судом вказано, що ціна однієї простої акції Товариства має визначатися у складі пакету загальною кількістю 100% від статутного фонду (капіталу); у пунктах 129-131 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.02.2021 у справі № 910/8714/18 вказано про те, що суд вважає передчасним відхилення судами першої та апеляційної інстанцій доводів позивача про неправомірність здійснення оцінки ринкової вартості акції Товариства саме в пакеті розміром 3,256%. У вказаній постанові Верховний суд також зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій лише констатували, що оцінка акцій у складі міноритарного пакету нібито «не заборонена», але не змогли навести жодної норми, де це було б прямо встановлено. натомість у даній справі № 905/641/21 суд першої інстанції припустився тієї ж самої помилки, що також підтверджується листом Фонду державного майна України (ФДМУ) віч 19.12.2018 року, який зазначав про відсутність правового обґрунтування оцінки саме міноритарного пакету акцій;

- в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.02.2021 у справі №905/1926/18 Судом наведено правову позицію про те, що при розрахунку справедливої (ринкової) вартості акцій при «сквіз-ауті» має бути застосований майновий метод оцінки (як єдиний або поряд з іншими). При цьому ціна однієї простої акції Товариства має визначатися ... за формулою: «ринкова вартість чистих активів товариства поділена на загальну кількість простих акцій товариства». В той же час, суд першої інстанції у даній справі №905/641/21 дійшов хибного висновку про необов`язковість застосування усіх методі оцінки, зокрема, майнового.

- суддя першої інстанції Аксьонова К.І. свідомо проігнорувала факт штучної преюдиції проти акціонерів, але навіть, якщо добросовісно помиляласm щодо справжніх намірів сторін, то відступила від висновків Верховного Суду, що є навмисним порушенням ч. 4 ст. 236 ГПК України, що є підставою для винесення окремої ухвали відносно судді Аксьонової К.І.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також заявляв про те, що планує понести витрати на правничу допомогу у розмірі 60 000,00 грн (4000,00 грн х15 годин).

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21 та призначено її до розгляду на 17.08.2021, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, тощо, до 12.08.2021.

12.08.2021 від представника Приватного акціонерного товариства Авдіївський коксохімічний завод надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх. №9296), в якому відповідач за первісним позовом проти доводів апеляційної скарги заперечує та зазначає, що справа №905/641/21 стосується правовідносин сторін за договором №438/18Ю від 30.04.2018, за умовами якого ТОВ «Оціночний стандарт» надавало ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» послуги щодо проведення оцінки майна. Під час розгляду справи предметом дослідження були договірні правовідносини саме вказаних учасників договору. В постанові Верховного Суду від 23.11.2020 у справі №826/3508/17 наведено правові висновки з приводу процесуального статусу особи, яка вважає, що судовим рішенням було вирішено питання про її права, інтереси та обов`язки, як елемент змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір, такий зв`язок має бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкованим іншими правовідносинами. В даному випадку оскаржуване судове рішення ані в мотивувальній, ані в резолютивній частині не містить судження про права та обов`язки заявника апеляційної скарги. Заявник апеляційної скарги не є учасником спірних правовідносин за договором №438/18Ю від 30.04.2018, а тому, виходячи з наведеної правової позиції Верховного Суду, заявник апеляційної скарги не може обґрунтовувати своє право на подання апеляційної скарги опосередкованим відношенням до договору №438/18Ю від 30.04.2018 у зв`язку з тим, що вказаним договором був виконаний звіт про оцінку, який в подальшому був затверджений наглядовою радою ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» (але не використаний) під час проведення процедури сквіз-аут у 2018 році. Думка судді Аксьонової К.І., у відношенні якої апелянт просить суд винести окрему ухвалу, є правовою позицією суду стосовно суті спору і правовідносин сторін. Враховуючи викладене, ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» вважає про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 ГПК України.

16.08.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю Оціночний стандарт до суду апеляційної інстанції надано відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач за первісним позовом вважає, що тлумачення норми ч.1 ст.254 ГПК України було надано у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 12/91, в якій Суд вказав, що рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. Резолютивна частина оскаржуваного рішення не визначає права та обов`язки апелянта, так само як і мотивувальна його частина не містить висновків щодо прав та обов`язків ОСОБА_1 . Доводи апелянта стосовно вирішення судом першої інстанції питання про його права, інтереси та (або) обов`язки спростовуються чинною судовою практикою, зокрема правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі 921/730/13-г/З, в якій Верховний Суд дійшов висновку, що особа, яка не брала участі у справі, не має права на апеляційне оскарження рішення, якщо у цьому рішенні встановлено обставини, що входять до предмету доказування у іншій справі. Зокрема, у наведеній постанові зазначено, що згідно з положеннями ч. 5 ст. 75 ГПК України встановлені рішенням суду обставини можуть бути спростовані цією особою у загальному порядку під час розгляду іншої справи. Оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання щодо прав, інтересів та (або) обов`язків апелянта, а тому предмет спору у справі № 905/641/21 виключає можливість вирішення судом першої інстанції прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 . Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 269 ЦК України). За змістом наведених правових норм, договір може породжувати обов`язки лише для його сторін. У інших осіб на підставі договору можуть виникати лише права. Договір не наділяє третіх осіб, в тому числі апелянта жодними правами та не може визначати його обов`язки, оскільки останній не є стороною Договору. У відповідності до умов п.1 Договору ТОВ «Оціночний стандарт» повинно було встановити саме ринкову вартість акції, тобто у складі питання щодо належності виконання ТОВ «Оціночний стандарт» Договору суд повинен був проаналізувати і питання ринкової вартості акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод». Доводи апелянта не відповідають положенням процесуального законодавства, а тому не можуть бути підставою для зміни оскаржуваного рішення. на підставі викладеного вважає, що провадження у справі має бути закрито на підставі п.З ч. 1 ст .264 ГПК України.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 задоволено клопотання представника фізичної особи ОСОБА_1 адвоката Бєлкіна Л.М. та відкладено розгляд справи на 30.08.2021.

19.08.2021 ОСОБА_1 надано відповідь на відзив ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» в якому скаржник вважає, що метою поданих позовів є створення прецедентів проти акціонерів та апелянта, в тому числі, у зв`язку з чим вважає, що рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21 об`єктивно впливає на права скаржника. При цьому вважає оскаржуване рішення «квазіпреюдиціальним», оскільки раніше відповідні прецеденти вже створені Верховним Судом і суд першої інстанції, всупереч ч. 4 ст. 236 ГПК України, не мав би права їх спростовувати. Доказом впливу рішення, що є предметом оскарження, на права бувших акціонерів ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», які (акціонери) не погоджуються із ціною примусового «викупу» акцій («сквіз-аут») і вимагають доплати, є, як зазначено в апеляційній скарзі, абзац рішення наступного змісту: «Підсумовуючи, матеріалами справи не доведено порушення ТОВ «Оціночний стандарт» зобов`язань за договором від 30.04.2018 № 438/18Ю з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) акції товариства станом на 26.04.2018 у розмірі 13,13 грн». Тобто, за твердженням скаржника, суд нібито, між іншим, визначив правильною ціну викупу акцій 13,13 грн, що прямо порушує права ОСОБА_1 , який з цією ціною не погоджується. Також вважає, що в разі, якщо апеляційний суд погодиться із змістом відзиву ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» про відсутність впливу рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі № 905/641/21 на права акціонерів, у тому числі ОСОБА_1 , то це створить більш переконливу запоруку незастосування цього рішення у подальших судових спорах проти акціонерів.

У зв`язку з цим, апелянт вважає відзив необґрунтованим, просить доводи відзиву відхилити, а апеляційну скаргу - задовольнити.

В судове засідання 30.08.2021 представник апелянта не з`явився.

Колегія суддів враховує, що 13.08.2021 представник апелянта адвокат Бєлкін Л.М. звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із відпусткою, надавши до суду на підтвердження доводів про відкладення розгляду справи копію посадочного документу.

За результатом розгляду клопотання колегія суддів визнала наведені у клопотанні доводи поважними, такими, що підтверджені належними доказами, у зв`язку з чим, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.2021 вказане клопотання представника фізичної особи ОСОБА_1 адвоката Бєлкіна Л.М. було задоволено та відкладено розгляд справи на 30.08.2021.

25.08.2021 апелянтом ОСОБА_1 та представником апелянта Бєлкіним Л.М. до суду надано клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (вх.№9705, 9796) від 25.08.2021, в яких заявники просять провести судове засідання у справі №905/641/21 в режимі відеоконференції, проведення якої доручити Господарському суду Запорізької області, посилаючись на неможливість прибуття до суду через участь представника апелянта в іншому судовому засіданні як адвоката, що скаржник підтверджував доданою до клопотання ухвалою Господарського суду Запорізької області. Крім того, у наданих клопотаннях заявники просили в разі неможливості бронювання часу розгляд справи відкласти.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 відмовлено в задоволенні клопотань апелянта ОСОБА_1 та представника апелянта адвоката Бєлкіна Л.М. про проведення судового засідання у справі №905/641/21 в режимі відеоконференції з Господарським судом Запорізької області з тих підстав, що в ході з`ясування судом апеляційної інстанції можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції, 30.08.2021 о 10:45 годині встановлено, що згідно даних WEB-програми "Бронювання систем відеоконференцзв`язку" ДП "Інформаційні судові системи" суд, визначений апелянтом та його представником для проведення відеоконференції заброньовано для проведення інших судових засідань, що підтверджується довідкою Статистично-інформаційного відділу Східного апеляційного господарського суду від 26.08.2021 №12-41/52. Також заявників повідомлено, що вимогами чинного законодавства не передбачено можливості зміни дати та часу призначеного судового засідання у зв`язку з поданням стороною клопотання про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Клопотання в порядку ч. 1 ст. 197 ГПК України про участь в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою системи відеоконференцзв`язку "EasyCon" скаржником та представником апелянта не заявлялось.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (частина третя статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Судом враховано, що чинний ГПК України спрямований на забезпечення своєчасного розгляду справ і правової визначеності. В розумінні статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень через механізм подачі заяв по суті справи, якими, згідно статті 161 Господарського процесуального кодексу України є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Колегія суддів також зазначає, що правова позиція ОСОБА_1 у даній справі викладена ним в апеляційній скарзі, у відповідях на відзив на апеляційну скаргу, розгляд справи відкладався судом саме за клопотанням апелянта, жодних обставин, які б вказували на існування об`єктивних перешкод для розгляду справи апелянтом не наведено та судом не встановлено, обов`язковою участь учасників справи в судовому засіданні судом не визнавалась.

За таких підстав, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та в задоволенні клопотання апелянта та його представника про відкладення розгляду справи відмовляє.

У зв`язку з цим, суд апеляційної інстанції вважає за можливим здійснювати розгляд за відсутності апелянта або ж його представника за наявними у справі документами.

Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні підтримав доводи, викладені у відзиві на апеляційну скаргу та просив закрити провадження у справі. Присутній в судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом також просив закрити провадження у справі.

Відповідно до частини 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується із рішенням місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог, оскільки вважає, що визнавши в мотивувальній частині оскаржуваного рішення вартість акцій за ціною 13,13 грн, що була встановлена за результатом виконання укладеного між ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» та ТОВ «Оціночний стандарт» договору №438/18Ю від 30.04.2018, суд порушив права ОСОБА_1 , як колишнього акціонера ПрАТ "Авдієвський коксохімічний завод", акції якого в процедурі публічної безвідкличної вимоги від 05.05.2018 було реалізовано за ціною, що не є справедливою.

У зв`язку з цим, апелянт просить змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21, виключивши з тексту мотивувальної частини розділ Розглядаючи зустрічний позов, суд виходить з такого, по абзац Підсумовуючи, матеріалами справи не доведено порушення ТОВ Оціночний стандарт зобов`язань за договором від 30.04.2018 № 438/18Ю з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) акції товариства станом на 26.04.2018 у розмірі 13,13 грн включно. У зустрічному позові відмовити з інших підстав, а саме у зв`язку із припиненням зобов`язань по договору №438/18Ю від 30.04.2018, що виключає висунення додаткових вимог в частині виправлення звіту про оцінку акції товариства.

Таким чином, колегія суддів здійснює перегляд рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, як то встановлено приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзивах на апеляційну скаргу доводи сторін, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників сторін, перевіривши у відповідності до приписів ст. 269 ГПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення суду, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів зазначає наступне.

У статті 1 Конституції України закріплено, що Україна є правовою державою. Як будь-яка правова держава, Україна гарантує захист прав і законних інтересів людини і громадянина в суді шляхом здійснення правосуддя.

За змістом частин першої та другої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Обов`язок держави забезпечувати право кожної людини на доступ до ефективних та справедливих послуг у сфері юстиції та правосуддя закріплені як основоположні принципи у Конституції України, національному законодавстві та її міжнародних зобов`язаннях, у тому числі міжнародних договорах, стороною яких є Україна.

Основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини першої статті 129 Конституції України).

Отже, держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.12.2007 № 11-рп/2007).

Згідно з ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Сокуренко і Стригун проти України" від 20.07.2006 вказав, що фраза "встановленого законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Суд зазначає, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права (рішення ЄСПЛ від 12.07.2001 у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини").

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Як засвідчує позиція Європейського суду з прав людини, основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Водночас право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (див. рішення у справах "Ейрі проти Ірландії", від 09.10.1979, п. 24, Series A N 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява N 38695/97, п.43, ECHR 2000-II).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (див., наприклад, Monnel and Morris v. the United Kingdom, рішення від 02.03.1987, серія A, N 115, с. 22, п. 56, а також Helmers v. Sweden, рішення від 29.10.1996, серія A, N 212-A, с. 15, п. 31).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 ГПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У ч. 1 ст. 254 ГПК України закріплено норму, відповідно до якої учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

Особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку статті 254 ГПК України, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято про її права, інтереси та (або) обов`язки.

Отже, Господарський процесуальний кодекс України передбачає необхідність з`ясування апеляційним господарським судом питання про те, чи вирішено оскаржуваним рішенням місцевого господарського суду питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №921/730/13-г/3 від 12.05.2020.

Судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути і вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на час розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо зазначив про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають зі сформульованого в п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може бути взято до уваги.

Отже, за змістом ст. 17, 254 ГПК України особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку цих статей Кодексу, повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок, і такий зв`язок має бути очевидним і безумовним, а не ймовірним, що означає, що скаржник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення (в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, та про які саме.

Якщо скаржник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права та/або інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що рішенням вирішено про його права та/або обов`язки чи інтереси, то такі посилання, не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду апеляційної скарги.

Аналогічні висновки наведені Об`єднаною Палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 15.05.2020 у справі № 904/897/19, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 26.06.2020 у справі № 910/3438/17, від 01.12.2020 у справі № 910/5511/19.

Колегія суддів також зазначає, що норма ч. 1 ст. 254 ГПК України розширює коло осіб, які мають право оскаржити судове рішення в апеляційному порядку, порівняно з учасниками справи, лише на перший погляд, оскільки особи, про які йдеться в цій нормі, є суб`єктами матеріально-правових відносин, яких стосується спір, що отримав вирішення в судовому рішенні. Та обставина, що вони не приймали участь у справі, була обумовлена застосуванням щодо них незаконних процесуальних обмежень.

Отже, як вже зазначалось, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести свій правовий зв`язок зі сторонами спору або безпосередньо із судовим рішенням через обґрунтування такого критерію, як вирішення судом питання про її право, інтерес та/або обов`язок, як елементів змісту матеріально-правових відносин, в площині яких виник спір. Такий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не ймовірним та опосередкований іншими правовідносинами.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав, вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 264 ГПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи прийнято оскаржуване судове рішення про права, інтереси та/або обов`язки скаржника, про які саме, в якій саме частині судового рішення прямо вказано про таке, та після встановлення цих обставин вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права, інтереси та/або обов`язки заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права та/або обов`язки, та/або інтереси стосовно сторін у справі судом не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.07.2018 у справі № 5023/4734/12.

Апелянт, який не брав участі у справі вважає, що оскаржуваним рішенням Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21 було порушено його права та інтереси як особи, яка є одним із колишніх власників акцій ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» та яку примусово за процедурою безвідкличної вимоги від 05.05.2018 було позбавлено права власності на належні йому акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» відповідно до ст. 65-2 Закону України «Про акціонерні товариства». Також апелянт вважає, що зустрічні позовні вимоги у даній справі, а саме, вимоги про зобов`язання усунути недоліки робіт за договором №438/18Ю від 30.04.2018 шляхом приведення його у повну відповідність до вимог чинного законодавства, які регулюють оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, були штучними та направлені на заниження вартості однієї акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» в процедурі безвідкличної вимоги про придбання акцій усіх власників акцій ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 05.05.2018. За доводами апеляційної скарги, рішенням суду першої інстанції фактично підтверджено правомірність визначення суб`єктом оціночної діяльності вартість однієї акції в розмірі 13,13 грн та встановлено, що проведення ТОВ «Оціночний Стандарт» вартості однієї акції здійснено правомірно з урахуванням ринкової вартості такої оцінки.

При цьому, скаржник зазначає, що не погоджуючись із заявленою ціною викупу належних йому акцій ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» в процедурі безвідкличної вимоги, він звернувся до Господарського суду Донецької області із позовом про визнання недійсною публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників акцій ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 05.05.2018, в частині встановлення ціни придбання акцій 15,00 грн за одну акцію та про стягнення з ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» відшкодування збитків, спричинених визначенням заниженої ціни для пред`явлення публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій, суми завданої шкоди, що доводиться ухвалою Господарського суду Донецької області від 20.05.2021 у справі №905/776/21.

Колегією суддів встановлено, що спірні правовідносини сторін у даній справі виникли з приводу виконання укладеного 30.04.2018 між ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» та ТОВ «Оціночний Стандарт» договору №438/18Ю, предметом якого була оцінка ринкової вартості 1 (однієї) акції простої іменної ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», у складі пакетів загальної кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 з метою реалізації права обов`язкового продажу простих іменних акції акціонерами на вимоги особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій та надання рецензії незалежного оцінювача на Звіт «Оцінка ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» у складі пакетів загальної кількістю 4,99928% від статутного фонду станом на 26.04.2018 з метою реалізації права обов`язкового продажу простих іменних акції акціонерами на вимоги особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакету акцій».

Предметом первісного позову у цій справі є визнання припиненим зобов`язання ТОВ «Оціночний стандарт» за договором №438/1810 від 30.04.2018 з проведення оцінки ринкової вартості 1 (однієї) простої іменної акції ПРАТ «АКХЗ» у складі пакетів загальною кількістю 4.99928 % від статутного фонду станом на 26.04.2018.

Предметом зустрічного позову у даній справі є вимоги ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» про зобов`язання ТОВ «Оціночний стандарт» усунути недоліки робіт за договором від 30.04.2018 №438/18Ю «Звіту про оцінку вартості однієї акції (у складі пакетів загальною кількістю 4,99928% від статутного фонду з метою реалізації права обов`язкового продажу простих акцій акціонерами на вимогу особи (осіб, що діють спільно), яка є власником домінуючого контрольного пакета акцій) ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 02.05.2018 шляхом приведення його у повну відповідність до вимог чинного законодавства, які регулюють оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні.

Апелянт просить виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції аналіз доказів щодо ринкової вартості акцій ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», оскільки вважає, що рішення має «квазіпреюдиціальний характер» щодо встановлення правильності здійснення оцінки акції ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», а тому порушує його права як колишнього акціонера ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод».

Судом апеляційної інстанції з огляду на матеріали справи встановлено, що за результатом розгляду як первісного, так і зустрічного позову, рішенням суду першої інстанції від 22.06.2021 надано оцінку спірним правовідносинам, які виникли між ТОВ «Оціночний стандарт» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» під час виконання умов договору №438/18Ю від 30.04.2018.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч.1 ст.509 ЦК України).

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення частини першої статті 901 ЦК України вказує на те, що договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Згідно із ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення або припинення цивільних прав та обов`язків.

Спірний договір №438/18Ю від 30.04.2018 є двостороннім, укладений між учасниками справи ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» та ТОВ «Оціночний стандарт» та, як свідчать його умови та матеріали справи, не містить жодних положень щодо наявності прав та обов`язків ОСОБА_2 по відношенню до сторін цього спору. Учасниками спору з приводу виконання договору №438/18Ю від 30.04.2018 є зобов`язана сторона - ТОВ «Оціночний стандарт», яке здійснювало оцінку вартості акцій ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» та управнена сторона - ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», який був замовником послуг за даним договором. Натомість, ОСОБА_2 має зовсім інші правовідносини з ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», та які, як підтверджує сам апелянт, виникли на підстав іншого господарського спору у справі №905/776/21 за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» та BARLENCO LTD (Барленко ЛТД), яка розглядається Господарським судом Донецької області та предметом розгляду якої є вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсною публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій в усіх власників ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» від 05 травня 2018 року, в частині встановлення ціни придбання акцій 0,564 гривні за одну акцію; стягнення з ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» на відшкодування збитків, спричинених визначенням заниженої ціни для пред`явлення публічної безвідкличної вимоги про придбання акцій, суму завданої шкоди в розмірі 107977,00 грн. Отже, ОСОБА_2 не має правового зв`язку з учасниками спору, що виник з приводу виконання ТОВ «Оціночний стандарт» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» умов договору №438/18Ю від 30.04.2018.

При цьому, за змістом приписів ст. 11, 626, ст. 629, ст. 901 Цивільного кодексу України договір може породжувати обов`язки лише для його сторін, в той час як у інших осіб на підставі договору можуть виникати лише права. Водночас, укладений між сторонами договір №438/18Ю від 30.04.2018 не наділяє третіх осіб, в тому числі апелянта, жодними правами та не може визначати його обов`язки, оскільки останній не є стороною договору, укладеного між учасниками даного спору.

Апелянт також вважає, що зустрічний позов ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» переслідує мету створити штучну преюдицію щодо правильності Звіту про оцінку майна для усіх інших справ, де заявлені претензії до заниженої ціни викупу та спрямований проти інтересів апелянта, який також є позивачем у справі №905/776/21.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Факти, передбачені наведеною нормою, мають для суду преюдиціальний характер. Преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, позаяк їх вже встановлено у рішенні, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву законність судового акта, який вступив у законну силу.

Не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлені рішенням господарського суду (іншого органу, який вирішує господарські спори) у процесі розгляду іншої справи, в якій беруть участь ті самі сторони, в тому числі і в тих випадках, коли в іншому спорі сторони мали інший процесуальний статус. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме фактам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), але не правовій оцінці таких фактів, здійсненій іншим судом чи іншим органом, який вирішує господарський спір.

Правова позиція з цього питання викладена в постанові Верховного Суду у справі №908/156/18 від 08.07.2019.

В постанові від 11.12.2019 у справі №320/4938/15-ц Верховним Судом також висловлено наступну правову позицію.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Обставини, які підлягають встановленню судом у справі, - це юридичні факти, тобто життєві обставини (дії, події), з якими правом пов`язується виникнення юридичних наслідків. Натомість правова оцінка - це висновок щодо застосування права за певних обставин. Правова оцінка може полягати, зокрема, у висновках, зроблених у зв`язку з установленими судом обставинами, про те, чи виникли юридичні наслідки та які саме, чи порушене право особи, чи виконане зобов`язання належним чином відповідно до закону та договору, чи певна поведінка є правомірною або неправомірною, чи додержано стороною вимог закону тощо.

Колегія суддів зазначає, що в межах даної господарської справи №905/641/21 судом надавалась оцінка саме виконанню сторонами умов договору від 30.04.2018 №438/18Ю, тобто висновок суду першої інстанції щодо наявності спору у даних правовідносинах є правовою оцінкою договору між ПрАТ «АКХЗ» та ТОВ «Оціночний стандарт», в той час як преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення. Водночас, факти, встановлені в межах даного спору, не зазначені в резолютивній частині рішення, натомість у задоволенні зустрічних позовних вимог ПрАТ «АКХЗ» судом відмовлено.

Відповідно до ч. 7 ст. 75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

При цьому, колегія суддів враховує правову позицію викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №921/730/13-г/3 від 12.05.2020 в якій зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені стосовно певної особи судовим рішенням в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути в загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 2 ГПК України змагальність сторін належить до основних засад (принципів) цивільного та господарського судочинства. Тому судове рішення у справі не може бути використане проти особи, яка не брала участі у цій справі. До того ж протилежний підхід призвів би до порушення статті 6 «Право на справедливий суд» Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на приписи цих процесуальних норм, особа, що не брала участі у справі, у якій встановлені певні обставини щодо неї, які вона не визнає, вправі спростувати ці обставини у загальному порядку. Тобто таке рішення не буде мати преюдиційного значення для особи, яка не брала участі у справі.

З огляду на викладену у вищенаведеній постанові Великої Палати Верховного Суду позицію, особа, яка не брала участі у справі, не має права на апеляційне оскарження рішення, якщо у цьому рішенні встановлено обставини, що входять до предмету доказування у іншій справі, а встановлені рішенням суду обставини в порядку ч. 5 ст. 75 ГПК України можуть бути спростовані цією особою у загальному порядку під час розгляду іншої справи.

Крім того, особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

Тобто, якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в подібних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що обставини, встановлені в межах розгляду даної справи між ТОВ «Оціночний стандарт» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», не мають для апелянта преюдиційного значення, оскільки апелянт не брав участі у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, крім того, встановлені в оскаржуваному судовому рішенні обставини можуть бути ним спростовані в загальному порядку під час розгляду інших справ за участю скаржника.

В апеляційній скарзі апелянт також вважає, що суд першої інстанції відступив від правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду №905/1926/18 від 17.02.2021, що призвело до порушення прав та інтересів ОСОБА_1 як колишнього акціонера ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод».

Колегія суддів зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

Об`єднана Палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі №910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини, що формують зміст правовідносин між ТОВ «Оціночний стандарт» та ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» під час виконання умов договору №438/18Ю від 30.04.2018 в даній справі та предмет позову у справі Верховного Суду №905/1926/18 від 17.02.2021, на яку посилається апелянт та яку, на його думку, безпідставно не було взято до уваги судом першої інстанції, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично - доказової бази, що виключає подібність правовідносин у цих справах.

Рішення, що оскаржується особою, яка не брала участі у справі, є таким, що прийнято про права та обов`язки цієї особи, якщо саме у цьому рішенні (у його тексті) міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах, у мотивувальній частині рішення наведено висновок суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки такої особи, про що також зазначено у висновках Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 14.08.2019 у справі №62/112, від 16.01.2020 у справі № 925/1600/16.

Апеляційним господарським судом встановлено, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 22.06.2020 не містяться судження про права, інтереси та (або) та обов`язки ОСОБА_2 , у правовідносинах, що виникли між учасниками цієї справи, питання про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника судом першої інстанції у справі № 905/671/20 не вирішувалися, а в мотивувальній та резолютивній частинах оскаржуваного рішення не наведено висновків про права, інтереси та (або) обов`язки апелянта. До того ж, предмет спору у справі № 905/641/21 виключає можливість вирішення судом першої інстанції прав, інтересів та (або) обов`язків ОСОБА_1 .

За таких обставин, доводи, викладені ОСОБА_1 в апеляційній скарзі щодо порушення оскаржуваним рішенням його прав та інтересів не приймаються судом апеляційної інстанції, адже закріплене у ч. 1 ст. 254 ГПК України право особи, яка не брала участі у справі, на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, пов`язується з вирішенням судом в оскаржуваному рішенні питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи.

За наслідком висновку апеляційного господарського суду про те, що заявник апеляційної скарги не довів, що оскаржуване судове рішення стосується його прав інтересів та обов`язків, інші доводи заявника підлягають відхиленню.

Крім того, суд апеляціної інстанції вважає, що за наслідками апеляційного провадження слід відхилити клопотання про постановлення окремої ухвали стосовно судді Господарського суду Донецької області ОСОБА_3 в порядку ч. 10 ст. 246 ГПК України за допущені, на думку скаржника, порушення норм матеріального та процесуального права під час розгляду справи, оскільки в ході розгляду апеляційної скарги було встановлено, що оскаржуваним рішенням права та інтереси скаржника не порушені та не вирішувались. За таких обставин, відсутні підстави для винесення окремої ухвали в порядку ч. 10 ст. 246 ГПК України.

Оскільки встановлені по справі обставини свідчать, що ОСОБА_1 не є учасником провадження у справі №905/641/21, оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про його права, інтереси та (або) обов`язки, а тому апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21 підлягає закриттю.

Відповідно до норми п.5 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Отже, у випадку звернення особи, яка сплатила судовий збір з відповідним клопотанням, апеляційний господарський суд вирішить питання про повернення сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 234, 264 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі №905/641/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 03.09.2021

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя Л.І. Бородіна

Суддя О.В. Плахов