РІШЕННЯ

27 серпня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/658/21
Господарський суд Чернігівської області у складі головуючого судді Фесюри М.В., здійснив розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження

за позовом: Державна установа "Солонянська виправна колонія" (№21), , вул. Військове містечко, 37, с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровська область, 52406, , е-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Імпульс", вул. Незалежності, буд. 42, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, , е-mail:

про стягнення 182 700 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи (без проведення судового засідання)

Обставини справи.

23.06.2021 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Державної установи "Солонянська виправна колонія" (№21) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Імпульс" про стягнення 182 700 грн., сплачених останньому позивачем за товар, поставлений згідно договору №20/046/Г-198 від 11.11.2020 та переданий відповідачеві на відповідальне зберігання згідно договору №Г-257 відповідального зберігання від 16.11.2020.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення на першу вимогу майна, переданого йому на відповідальне зберігання.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.06.21 справа №927/658/21 передана на розгляд судді Фесюрі М.В.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.06.21, відкрито провадження у даній справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання до суду та позивачу у порядку, визначеному ст. 165, 251 Господарського процесуального кодексу України, відзиву на позовну заяву разом з усіма доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення.

Сторони по справі належним чином повідомлені про відкриття провадження у даній справі та здійснення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення: №524 від 09.07.21, №516 від 09.07.21.

Відповідач своїм своїм процесуальним правом на подання відзиву у визначений судом у відповідності до Господарського процесуального кодексу строк не скористався.

На адресу суду від учасників справи не надходило належно оформленого клопотання про розгляд справи у судовому засіданні, з повідомленням сторін, відповідно до ст. 252 ГПК України.

Згідно зі ст.248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Суд встановив.

Державна установа "Солонянська виправна колонія (№21)" зареєстрована 29.11.1999, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за №0000577.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Імпульс" зареєстроване в якості суб`єкта господарювання 09.09.2002, про що у Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесені відомості за № 0000165.

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 - 175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново - господарськими визнаються цивільно - правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

11 листопада 2020 року між Державною установою "Солонянська виправна колонія (№ 21)" (Покупець) в особі начальника Пустовіта О.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Імпульс" (Постачальник) в особі директора Репешка Б.О. був укладений договір №20/046/Г-198, за умовами якого Постачальник зобов`язався в 2020 році виготовити та поставити Покупцеві за кодом ДК 021:2015-35120000-1 Системи та пристрої нагляду та охорони (Сповіщувач ємнісний СЄ-2 та контролер СОЄ) (далі-товар), а покупець - прийняти та оплатити товар згідно з умовами цього договору (п.1.1.).

Загальна кількість товару, що підлягає поставці (асортимент, види, марки) та вартість одиниці товару визначається у специфікації (Додаток № 1), що додається до договору та є його невід`ємною частиною (п.1.2.).

Загальна сума поставки за цим Договором становить 182 700,00 гривень, у т.ч. ПДВ - 30 450,00 грн. Ціна договору включає в себе вартість самого товару, його упаковки, маркування, доставки, ПДВ-30450,00 грн, усі податки та збори, що сплачуються або мають бути сплачені щодо поставки товару (п.3.1.).

Розрахунок за цим договором проводиться шляхом оплати покупцем 100% загальної суми поставки за цим договором, зазначеної в пункті 3.1., протягом 10 банківських днів після отримання покупцем товару, на підставі накладної, що підтверджує передачу товару покупцеві, а також пред`явлення постачальником рахунка на оплату (п.4.1.).

Постачальник протягом 30 діб після підписання сторонами даного договору виготовляє товар та передає його разом з накладною та рахунком перевізнику для доставки покупцю (п.5.1.).

Покупець в день отримання товару від перевізника підписує накладну на товар та відправляє її разом з довіреністю постачальнику (п.5.2.).

Відповідно до п. 10.1 Договору цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2020, або до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Специфікацією до цього Договору сторони погодили поставку наступного товару: 1. сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 10 шт, ціна за одиницю з ПДВ 16800,00 грн, загальною вартістю 168000,00 грн; 2. контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт, ціна за одиницю з ПДВ 14700,00 грн, всього на суму 14700 грн (а.с. 16).

На виконання умов Договору №20/046/Г-198 від 11.11.20 згідно видаткової накладної №ІЦ-0000023 від 11.11.2020 відповідач поставив позивачеві товар на суму 182 700,00 грн.

Факт отримання позивачем поставленого товару підтверджується підписом його уповноваженої особи на вказаній вище видатковій накладній, скріплений печаткою юридичної особи.

Позивач, в свою чергу, на виконання взятих на себе зобов`язань платіжним дорученням №629 від 11.11.2020 перерахував відповідачеві грошові кошти в сумі 182 700,00 грн.

Згідно ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Отже, після передання відповідачем сповіщувача ємнісного (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 10 шт та контролера СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт позивачеві, що підтверджується видатковою накладною №ІЦ-0000023 від 11.11.2020, останній набув право власності на товар, який є предметом Договору №20/046/Г-198.

16.11.20 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Імпульс" (далі - зберігач) та Державною установою "Солонянська виправна колонія (№21)" (надалі - поклажодавець) укладено Договір Г-257 відповідального зберігання (далі - Договір зберігання, а.с. 17).

У відповідності до пунктів 1.1-1.3, 2.1.1-2.1.3, 2.1.8, 2.1.9 Договору зберігання поклажодавець передає, а зберігач приймає на відповідальне безоплатне зберігання згідно Акту приймання-передачі товарів (Додаток 1 до договору), який є невід`ємною частиною договору:

1. сповіщувач ємнісний (СЄ-2) ТУ У 31.6-9:2011 у кількості 10 шт, ціна за одиницю з ПДВ 16800,00 грн, загальною вартістю 168000,00 грн;

2. контролер СОЄ ТУ У 31.6-2:2012 у кількості 1 шт, ціна за одиницю з ПДВ 14700,00 грн, всього на суму 182700,00 грн.

Місце зберігання: Чернігівська область, м. Ніжин, вул. Незалежності, 42.

Зберігач зобов`язаний повернути майно по першій вимозі (п.2.1.3.).

Поклажодавець зобов`язаний: надати зберігачеві майно в день підписання цього договору (п.3.1.1.). Поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повністю або частково майно, яке знаходиться на зберіганні (п.3.2.).

Сторони погодили, що Договір зберігання вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до 31.12.03.21.

За змістом ст. 936, 938, 942, 949, 953 Цивільного кодексу України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі.

Зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

Таким чином, укладений між сторонами Договір №Г-257 за своєю правовою природою є договором зберігання.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджується те, що сторони належним чином виконали умови Договору №Г-257 в частині передачі - приймання на зберігання майна.

Вказаними вище приписами чинного законодавства України (ст. 949, 953 Цивільного кодексу України), як і умовами Договору №Г-257 (п.п. 2.1.3 п. 2.1 р. 2) передбачений обов`язок Зберігача (відповідача) повернути майно Поклажодавцю (позивачу) на першу його вимогу.

Як свідчать матеріали справи, листом від 10.03.2021 №21/4-1123 позивач просив відповідача згідно п. 2.1.3, п. 2 Договору зберігання повернути майно, яке було передане згідно Акту приймання-передачі майна на відповідальне зберігання від 16.11.20 (а.с. 23).

Відповідно до отриманої відповіді листом №147 від 09.04.21 відповідач повідомив про те, що відповідно до ухвал Печерського районного суду м. Києва від 28.01.21, від 15.02.2021, старшим слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань в межах проведення кримінального провадження №0000033 від 18.01.2021 проведено вилучення обладнання, повернення якого передбачено в межах виконання Договору зберігання та пропонував у зв`язку з невизначеністю термінів повернення обладнання продовжити термін виконання Договору зберігання до 31.12.2021 з оформленням відповідної додаткової угоди (а.с. 22).

Згідно листа від 19.03.21 №21/4-1242, Державна установа "Солонянська виправна колонія (№21)" звернулась до відповідача з проханням надати копії описів вилучення із зазначенням переліку вилученого майна.

Посилаючись на викладені вище обставини та норми ст.ст.611, 903, 949 Цивільного кодексу України, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр "Імпульс" заборгованості у розмірі 182700,00 грн, що обумовлена внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення на першу вимогу майна, переданого йому на відповідальне зберігання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі 917/1739/17 зроблено висновок, що правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обгрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом необхідно керуватися при вирішенні спору. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

За правилами ст. 74, 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як вже зазначалось вище, відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву у зв`язку з чим дана справа вирішується за наявними в ній матеріалами.

Будь - яких належних і допустимих доказів того, що Державним бюро розслідувань дійсно були вилучені предмети передані позивачем на зберігання відповідачеві останній не надав; при цьому зобов`язання щодо повернення майна позивачеві на першу його вимогу відповідач не виконав.

Статтями 224 - 226 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включається, зокрема вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Учасник господарських відносин, який вчинив господарське правопорушення, зобов`язаний вжити необхідних заходів щодо запобігання збиткам у господарській сфері інших учасників господарських відносин або щодо зменшення їх розміру, а у разі якщо збитків завдано іншим суб`єктам, - зобов`язаний відшкодувати на вимогу цих суб`єктів збитки у добровільному порядку в повному обсязі, якщо законом або договором сторін не передбачено відшкодування збитків в іншому обсязі. У разі невиконання зобов`язання про передачу їй індивідуально визначеної речі (речей, визначених родовими ознаками) управнена сторона має право вимагати відібрання цієї речі (речей) у зобов`язаної сторони або вимагати відшкодування останньою збитків.

За змістом ст. 950, 951 Цивільного кодексу України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем, зокрема у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Як вже було вказано вище і як підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, вартість спірного майна становить 182 700,00 грн.

За таких обставин позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання до суду даної позовної заяви позивачем було сплачено 2740,50 грн судового збору.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру встановлюються в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2270,00 грн.

Зважаючи на те, що ціна позову становить 182 700 грн, розмір судового збору становить 2270,00 грн.

Таким чином, позивачем переплачено 470,50 грн судового збору.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Зважаючи на те, що станом на день винесення рішення судом позивачем відповідного клопотання не подано, суд не вирішує питання про повернення надлишково сплаченого судового збору. Зазначене питання буде вирішено після надходження відповідного клопотання.

Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір у розмірі 2270 грн покладається на відповідача.

Керуючись ст. 173 - 175, 193, 224-226 Господарського кодексу України, ст. 11, 202, 205, 526, 530, 626, 629, 936, 938, 942, 949, 950, 951, 953 Цивільного кодексу України, ст. 123, 129, 165, 233, 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інженерний центр «Імпульс" (16600, м. Ніжин, Чернігівської області, вул. Незалежності, 42, ) на користь Державної установи "Солонянська виправна колонія" (№21), (, вул. Військове містечко, 37, с. Аполлонівка, Солонянського району, Дніпропетровська область, 52406, ) 182 700 грн заборгованості та 2 270,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги через місцевий господарський суд.

Суддя М.В. Фесюра

Веб адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/