ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27.08.2021 м. Ужгород Справа № 907/805/20 (907/446/21)

Суддя Господарського суду Закарпатської області Андрейчук Л.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 , м. Київ

до відповідача Товариства обмеженою відповідальністю "Стілмен", м. Мукачево

про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди

заявленої в межах справи про банкрутство № 907/805/20

за заявою кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю "Метінвест-СМЦ", м. Київ

до боржника Товариства обмеженою відповідальністю "Стілмен", м. Мукачево

про відкриття провадження у справі про банкрутство

секретар судового засідання - Боднар Т.

сторони не викликались

СУДОВІ ПРОЦЕДУРИ

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.01.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства обмеженою відповідальністю "Стілмен", введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Потупало Наталію Ігорівну.

У справі проведено попереднє засідання та затверджено реєстр вимог кредиторів боржника.

На електронну адресу суду від ОСОБА_1 надійшла позовна заява від 08.06.2021 про стягнення середнього заробітку за період з 29 листопада 2019 року по день прийняття рішення у справі, а також 100 000,00 грн моральної шкоди.

Разом з заявою позивачем подано клопотання про звільнення його від сплат судового збору. В обґрунтування своїх доводів щодо наявності підстав для звільнення її від сплати судового збору, покликається на положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір", вказуючи що належний до сплати розмір судового збору складає понад 5 відсотків розміру річного доходу заявниці за 2020 рік. На підтвердження вказаної обставини заявником подано копію довідки з органу Державної податкової служби України про розмір доходів за попередній календарний рік від 24.03.2021 року №311/Б/26-15-59-04-11.

Так, статтею 8 Закону України "Про судовий збір" унормовано, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати за умови, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Зважаючи на таке, та з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 11.11.2020 № 9901/77/20, суд доходить висновку про наявність підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про звільнення її від сплати судового збору, відтак, задовольняє його.

Ухвалою суду від 29 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглянути спір в порядку спрощеного провадження без виклику сторін та встановлено строки для подання заяв по суті спору.

27 липня 2021 року відповідач (в особі арбітражного керуючого Потупало Н.І.) надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Правова позиція позивача

У позовній заяві позивач стверджує, що 28 листопада 2019 року було ухвалено рішення суду у справі №761/22011/18, яким визнано незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілмен» № 40-к/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » вiд 27 квітня 2018 року; прийнято рішення поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді менеджера зі збуту відділу продажу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілмен»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стiлмен» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 153 425,00 (сто п`ятдесят три тисячі чотириста двадцять п`ять гривень 00 коп) та моральну шкоду у розмірі 1 000,00 (одна тисяча гривень 00 коп)

Проте, позивач заявляє, що дане рішення суду не було виконане, та просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 29 листопада 2019 року по день прийняття рішення судом. Крім цього, просить стягнути моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Заперечення відповідача

У відзиві відповідач просить відмовити у задоволенні позову та стверджує, що позивач не надав жодних доказів порушення трудового законодавства щодо позивача чи нанесення їй моральних чи фізичних страждань у період з 29.11.2019 до сьогодні.

Відповідач зазначає, що позивач не зверталася до Державної виконавчої служби з метою виконання рішення суду, а відтак це може свідчити про те, що рішення суду виконане позивачем у добровільному порядку.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

13 квітня 2018 року між позивачем та відповідачем виникли трудові відносини на підставі наказу № 36-к/тр про прийняття на роботу.

Наказом №40-к/тр від 27 квітня 2018 року, ОСОБА_1 звільнено з посади менеджера із збуту відділу продажу ТОВ «Стілмен» з 02 травня 2018 року, у зв`язку з встановленням її невідповідності займаній посаді, на яку її прийнято, протягом строку випробування п.11 ст.40 КЗпП України (а.с.6).

В червні 2018 року Позивач звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із заявою, в якій просила: визнати звільнення незаконним та скасувати наказ ТОВ "Стілмен" від 27 квітня 2018 року № 40-к/тр «Про звільнення з роботи»; просила поновити на посаді менеджера із збуту відділу продажу ТОВ "Стілмен" з 02 травня 2018 року; стягнути з ТОВ "Стілмен» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період часу з 02 травня 2018 року по день прийняття рішення судом; стягнути з ТОВ "Стілмен" на свою користь моральну шкоду у сумі 10 000,00 грн.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2019 р. у справі №761/22011/18 позовна заява позивача була задоволена частково, зокрема судом було визнано незаконним наказ Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілмен» № 40-к/тр «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 » вiд 27 квітня 2018 року; прийнято рішення поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді менеджера iз збуту відділу продажу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілмен» з 02 травня 2018 року; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Стiлмен» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 153 425 (сто п`ятдесят три тисячі чотириста двадцять п`ять) грн. 00 коп.; моральну шкоду у розмірі 1 000 ( одна тисяча ) грн. 00 коп.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва вiд 28 листопада 2019 року у справі № 761/22011/18 було допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді менеджера із збуту відділу продажу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілмен» та виплатити їй суми середньомісячної заробітної плати за один місяць, рішення набрало законної сили 09 січня 2020 року.

Ухвалою господарського суду Закарпатської області від 27.01.2021 у справі 907/805/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілмен» () за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Метінвест-СМЦ» порушено провадження у справі про банкрутство, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Потупало Н.І.

На виконання приписів Ухвали господарського суду Закарпатської області на офіційному веб сайті ВГСУ було опубліковане оголошення про відкриття провадження справі про банкрутство № 65832 від 01.02.2021 та встановлено строк для подання заяв кредиторів з вимогами до боржника протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднено оголошення, тобто до 03.03.2021.

В межах строку для заявлення грошових вимог на адресу арбітражного керуючого надійшла заява з грошовими вимогами и №б/п від 20.02.2021 ОСОБА_1 у справі №907/805/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Стілмен» на загальну суму 153 425,00 грн, яку нараховано за період з 03.05.2018 по 28.11.2019.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 13.05.2021 цi вимоги визнано в повному обсязі.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ

Статтею 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено порядок розгляду спорів, стороною в яких є боржник.

Зокрема, частиною 2 статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Наведена норма співвідноситься з положеннями пункту 8 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Тобто, за умови відкриття провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без відкриття нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Кодексу України з процедур банкрутства, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Враховуючи викладене вище, справа № 907/446/21 про стягнення середнього заробітку та моральної шкоди підлягає розгляду в межах справи про банкрутство №907/805/20.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягає негайному виконанню.

За змістом норм статті 236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що трудові права позивача були порушені до відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ «Стілмен». Більше того, до цього моменту відповідачем не виконано рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28.11.2019, яким позивача поновлено на роботі. Доказів протилежного суду не надано.

Щодо стягнення середнього заробітку

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п.3 зазначеної Постанови в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

У позовній заяві позивач подає розрахунок середнього заробітку, який підлягає стягненню. Проте суд здійснив перерахунок наданих розрахунків та виявив неточності.

Таким чином, з урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 29 листопада 2019 року по 27 серпня 2021 року, що складає 169 575, 00 грн (8 075, 00 грн оклад х 21 місяць ( листопад 2019 року по серпень 2021 року - 169 575, 00 грн) без утримання відповідних податків й інших обов`язкових платежів.

Щодо стягнення моральної шкоди

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин ( незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Позивачка зазначає, що її звільнення та невиконання рішення суду про поновлення на роботі відобразилось на її моральному стані. Вона не мала можливості оплатити необхідне їй лікування, так як була звільнена та не мала можливості працевлаштуватися на хорошу роботу, вона не мала можливості повноцінно підтримувати нормальні життєві зв`язки та була змушена застосовувати додаткові зусилля для відновлення свого порушеного становища, їй були заподіяні душевні страждання, стрес, відчуття постійної тривоги та неспокою.

Суд враховує, що лише сам факт порушення трудового законодавства вже є підставою на відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Звільнення позивачки під час її непрацездатності є обставиною, що свідчить про наявність вимушених змін у життєвих стосунках працівника і такі дії є втручанням у право на майно (грошові кошти) що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 461/6803/16-ц.

Відтак, суд вирішив, частково задовільнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000, 00 грн, виходячи з принципів розумності та співмірності.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

Відповідно до частини 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В ході судового розгляду відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені судом. За таких обставин, розглянувши спір на підставі поданих позивачем доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 13, 20, 75, 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства обмеженою відповідальністю «Стілмен» (Закарпатська обл. м. Мукачево, вул. Т. Масарика, буд. 15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) середній заробіток за затримку виконання рішення суду про поновлення на роботі, у період з 29 листопада 2019 року по 27 серпня 2021 року в розмірі 169 575, 00 грн (сто шістдесят дев`ять тисяч п`ятсот сімдесят п`ять гривень 00 копійок) та 10 000,00 грн (десять тисяч гривень 00 копійок) моральної шкоди.

3. В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Л.В. Андрейчук