РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.08.2021Справа № 910/6424/21

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні

справу № 910/6424/21

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Телко Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТА ГРУП"

про стягнення 797 590,45 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: Герасимик Б.В.;

від відповідача: не з`явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Телко Україна" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТА ГРУП"; 2) Фізичної особи-підприємця Нечитайла Віктора Григоровича про стягнення 797 590,45 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за Договором поставки № 63-11/0217 від 01.02.2017 та Договором поруки № 64-11/0217 від 01.02.2017, у зв`язку з чим позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за отриманий товар у сумі 531 666,35 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 134 990,70 грн, штраф - 53 166,64 грн, 3% річних - 31 153,78 грн та інфляційні втрати у сумі 46 603,98 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.04.2021 відкрито провадження у справі, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання), надано відповідачу строк на подання відзиву - протягом 15 днів з дати вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі.

17.05.2021 на адресу Господарського суду міста Києва від відповідача-2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти позову в частині пред`явлення до нього вимог заперечує, посилаючись на те, що не підписував Договір поруки № 64-11/0217 від 01.02.2017 та Згоду на внесення змін до Договору поставки № 63-11/0217 від 01.02.2017 не давав. При цьому, відповідач-2 також просить здійснити судовий розгляд у судовому засіданні за участю представників сторін.

Дослідивши матеріали справи та подані відповідачем-2 заперечення проти позову, суд дійшов висновку про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) представників сторін та витребуваних на підставі ч. 4 ст. 74 ГПК України у позивача оригіналів документів, копії яких додані до позовної заяви та на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.05.2021 постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 17.06.2021. Також, суд витребував у позивача для огляду в судовому засіданні оригінали доказів, копії яких додані до позовної заяви та на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги.

14.06.2021 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

Присутній у судовому засіданні 17.06.2021 представник позивача позовні вимоги підтримав та надав суду для огляду оригінали документів, копії яких додані до позовної заяви та на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги.

Представник відповідача-1 в засідання суду не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Представник відповідача-2 в частині позовних вимог, пред`явлених до Фізичної особи-підприємця Нечитайла Віктора Григоровича, заперечив, наполягаючи на тому, що останній Договір поруки № 64-11/0217 від 01.02.2017 та зміни до нього не підписував, що підтверджується висновком експерта № 18/21, складеного ТОВ «Центр судових експертиз «Норма».

Позивач заперечив щодо вказаного висновка експерта, оскільки він був складений по копіям документів.

Таким чином, з огляду на підстави заявлених позовних вимог та заперечення відповідача-2, перед судом постає питання щодо призначення судової почеркознавчої експертизи по справі.

Положеннями статті 182 ГПК України визначено, що питання призначення експертизи вирішується у підготовчому засіданні.

Відтак, враховуючи подані сторонами докази, суд дійшов висновку про здійснення подальшого розгляду справи за правилами загального позовного провадження для остаточного визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів по справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.06.2021 постановлено розгляд справи № 910/6424/21 здійснювати за правилами загального позовного провадження. Замінено розгляд справи по суті підготовчим засіданням. Призначено підготовче засідання по справі № 910/6424/21 на 22.07.2021.

15.07.2021 на адресу суду від позивача надійшло клопотання про роз`єднання позовних вимог, в якому останній просить роз`єднати в самостійні провадження вимоги ТОВ "Телко Україна" до ТОВ "ВІСТА ГРУП" та ФОП Нечитайла В.Г.

22.07.2021 через канцелярію суду від відповідача-2 надійшло клопотання про проведення почеркознавчої експертизи.

У судовому засіданні 22.07.2021 позивач звернувся до суду з заявою про залишення позовної заяви в частині позовних вимог до ФОП Нечитайла В.Г. без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Телко Україна" про залишення позову без розгляду в частині позовних вимог задоволено. Позовну заяву в частині позовних вимог до Фізичної особи-підприємця Нечитайла Віктора Григоровича залишено без розгляду. Виключено Фізичну особу-підприємця Нечитайла Віктора Григоровича зі складу відповідачів у справі № 910/6424/21.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 відмовлено в задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Телко Україна" про роз`єднання позовних вимог; відмовлено в задоволенні клопотання представника Фізичної особи-підприємця Нечитайла Віктора Григоровича про проведення почеркознавчої експертизи; закрито підготовче провадження у справі № 910/6424/21 та призначено справу до судового розгляду по суті; судове засідання для розгляду справи по суті призначен на 19.08.2021.

Присутній у судовому засіданні 19.08.2021 представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвали суду від 21.04.2021, від 19.05.2021, від 17.06.2021, від 22.07.2021 були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 04080, м. Київ, вул. Тульчинська, буд. 9.

Однак, конверти з ухвалами суду від 21.04.2021, від 19.05.2021, від 17.06.2021, від 22.07.2021 були повернуті до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

За приписами п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відтак, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у справі в силу положень п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Станом на дату винесення рішення від відповідача відзив на позовну заяву не надійшов.

Згідно з ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих позивачем.

У судовому засіданні 19.08.2021, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

01.02.2017 між позивачем (далі - Постачальник) та відповідачем (далі - Покупець) було укладено Договір поставки №63-11/0217 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити відповідно до рахунків-фактур, видаткових накладних та товаросупроводжувальних документів, що являють собою невід`ємну частину цього договору, - продукти хімічної промисловості (надалі - «товар»), якість, кількість, строки поставки, умови оплати та ціна яких визначена цим договором, а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар і сплатити за нього.

Згідно п. 6.4. договору, умови оплати: протягом 14 календарних днів з дати оформлення видаткової накладна за партію товару, що відвантажується на адресу покупця на суму, що не перевищує 500 000,00 гривень з урахуванням ПДВ.

Пунктом 8.2. договору визначено, що за несвоєчасну оплату за товар, покупець сплачує продавцеві неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару за кожний день прострочення, а в випадку прострочення більш ніж 30 календарних днів додатково стягується також штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від суми несплаченого товару.

Цей Договір вступає в силу з моменту його укладення і діє до 31 грудня 2017 року, але в будь-якому випадку, до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань. У разі якщо жодна зі сторін за 30 календарних днів до закінчення терміну дії цього Договору письмово не заявить про намір розірвати договір, термін дії цього Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік, без обмеження кількості разів такої пролонгації (п. 8.2. договору).

Позивачем на виконання умов Договору було поставлено відповідачу товар на суму 576 606,24 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а саме №2140 від 25.03.2019 на суму 134 779,68 грн, №2471 від 03.04.2019 на суму 89 631,36 грн, №2543 від 05.04.2019 на суму 89 67,68 грн, №3019 від 16.04.2019 на суму 131 513,76 грн та №2923 від 16.04.2019 на суму 131 513,76 грн.

Відповідач здійснив часткову оплату поставленого товару 17.04.2019 на суму 44 939,89 грн.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання зобов`язань за Договором поставки № 63-11/0217 від 01.02.2017, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за отриманий товар у сумі 531 666,35 грн, за прострочення сплати якої нараховані пеня в сумі 134 990,70 грн, штраф - 53 166,64 грн, 3% річних - 31 153,78 грн та інфляційні втрати у сумі 46 603,98 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань за договором здійснив поставку товару, який прийнятий відповідачем без заперечень та зауважень, на загальну суму 576 606,24 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями видаткових накладних, які підписані представниками сторін та скріплені печатками підприємств, а саме №2140 від 25.03.2019 на суму 134 779,68 грн, №2471 від 03.04.2019 на суму 89 631,36 грн, №2543 від 05.04.2019 на суму 89 67,68 грн, №3019 від 16.04.2019 на суму 131 513,76 грн та №2923 від 16.04.2019 на суму 131 513,76 грн.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене та виходячи з норми ст.692 ЦК України, строк виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленого товару є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як свідчать матеріали справи, відповідач всупереч договору своє зобов`язання зі своєчасної оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав, здійснивши часткову з порушення строку на суму 44 939,89 грн, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість з оплати поставленого товару у розмірі 531 666,35 грн.

Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи те, що строк оплати вартості поставленого товару за договором настав, а доказів його оплати станом на день розгляду справи відповідачем не надано, позовні вимоги про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 531 666,35 грн.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Також, судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок пені та встановлено, що він неправильний, оскільки пеня має бути нарахована в межах шестимісячного строку з огляду на положення ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та відсутності в умовах укладеного між сторонами договору додаткових вимог.

За перерахунком суду з урахуванням викладеного розмір пені становить 92 240,32 грн, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині піддягають задоволенню на вказану суму.

Також, перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування штрафу, суд визнав його обґрунтованим, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню повністю в сумі 53 166,64 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

За перерахунком суду розмір 3% річних є більшим, ніж заявлено позивачем, проте суд, не виходячи за межі позовних вимог, задовольняє вказані вимоги відповідно до розрахунку позивача в сумі 31 153,78 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) (п. п. 3.2 п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Тобто, базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

В частині нарахування інфляційних втрат судом враховується правовий висновок, викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 20.11.2020 року у справі № 910/13071/19. Зокрема, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

За перерахунком суду розмір інфляційних втрат є більшим, ніж заявлено позивачем, проте суд, не виходячи за межі позовних вимог, задовольняє вказані вимоги відповідно до розрахунку позивача в сумі 46 603,98 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов`язань за Договором поставки № 63-11/0217 від 01.02.2017 щодо оплати товару належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 129, 237-238, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІСТА ГРУП" (04080, м. Київ, вул. Тульчинська, 9; ідентифікаційний код 40293691) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Телко Україна" (01135, м. Київ, вул. Григорія Андрющенка, 4-Г; ідентифікаційний код 32856918) заборгованість в сумі 531 666 грн 35 коп., пеню в сумі 92240 грн 32 коп., штраф в сумі 53 166 грн 64 коп., 3% річних в сумі 31 153 грн 78 коп., інфляційні втрати в сумі 46 603 грн 98 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 11 322 грн 47 коп.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.08.2021.

Суддя А.І. Привалов