ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

27 серпня 2021 року Справа № 915/1300/21

м.Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши

заяву Приватного підприємства «Малмор» про забезпечення позову у справі

за позовом Приватного підприємства «Малмор» (54017, м. Миколаїв, пр. Леніна, 93/3, )

до відповідача: Миколаївської міської ради (54027, м. Миколаїв, вул. Адміральська. 20)

про: скасування рішення Миколаївської міської ради та визнання укладеною додаткової угоди до договору,

ВСТАНОВИВ:

25.08.2021 на адресу суду надійшла позовна заява Приватного підприємства «Малмор» до Миколаївської міської ради, якою позивач просить суд:

1) скасувати рішення Миколаїської міської ради №5/61 від 09.06.2021 в частині продажу права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :09:050:0019 шляхом виключення вище вказаної ділянки з переліку земельних ділянок комунальної власності, право оренди на які виставляється на земельні торги окремими лотами;

2) визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :09:050:0019 №9197 від 08.04.2013, укладеного між Миколаївською міською радою (орендодавець) та Приватним підприємством «Малмор» у редакції, наведеній у позовній заяві.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву від 20.08.2021 про забезпечення позову, якою позивач просить суд:

1) зупинити виконання та дію рішення Миколаївської міської ради №5/61 від 09.06.2021 в частині продажу права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :09:050:0019 шляхом заборони (зупинення) проведення торгів на продаж права оренди щодо вище вказаної земельної ділянки;

2) заборонити Миколаївській міській раді та будь-яким іншим особам приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії (в тому числі організаційно-правові дії щодо продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону) щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:050:0019;

3) заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав (в т.ч. Міністерству юстиції України та його територіальним органам, виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності на інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності на інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:050:0019.

Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що спірна земельна ділянки перебуває в його законному користуванні на підставі договору оренди від 08.04.2013, повідомлень стосовно припинення орендних правовідносин та повернення земельної ділянки з боку орендодавця на адресу ПП «Малмор» не надходило, позивач продовжує сплачувати орендні платежі. Проте відповідачем вчиняються активні дії щодо розпорядження даною земельною ділянкою, торги по спірній ділянці призначені на 06.09.2021.

На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист та поновлення порушених прав та інтересів позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

За правилами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ч. 1, 4 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За правилами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17.

Предметом позову в даній справі є скасування рішення Миколаївської міської ради №5/61 від 09.06.2021 в частині продажу права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :09:050:0019 та визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :09:050:0019.

Заявник просить суд вжити наступні заходи забезпечення позову:

1) зупинити виконання та дію рішення Миколаївської міської ради №5/61 від 09.06.2021 в частині продажу права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :09:050:0019 шляхом заборони (зупинення) проведення торгів на продаж права оренди щодо вище вказаної земельної ділянки;

2) заборонити Миколаївській міській раді та будь-яким іншим особам приймати будь-які рішення та вчиняти будь-які дії (в тому числі організаційно-правові дії щодо продажу права оренди на земельних торгах у формі аукціону) щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:050:0019;

3) заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію права власності та інших речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (в т.ч. до Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек) записи про державну реєстрацію права власності на інших речових прав та їх обтяжень, записи про скасування державної реєстрації права власності на інших речових прав та їх обтяжень, змін до таких записів щодо земельної ділянки з кадастровим номером :09:050:0019.

Стосовно вимоги позивача про забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення Миколаївської міської ради №5/61 від 09.06.2021 в частині продажу права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :09:050:0019 шляхом заборони проведення торгів з продажу права оренди суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів п. 6 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту.

Отже, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом позовних вимог, адже предмет позову не стосується визнання права власності на майно, а тому відсутні підстави для застосування судом вказаного позивачем заходу забезпечення позову.

Стосовно вимог позивача про заборону відповідачеві та будь-яким іншим особам вчиняти дії щодо спірної земельної ділянки, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України, іншим особам, які не є учасниками справи, можливо заборонити вчиняти ті чи інші дії тільки щодо предмета спору.

Як зазначено вище, предмет позову у даній справі не стосується визнання права власності на земельну ділянку, усунення перешкод в користуванні цим майном, витребування майна з незаконного володіння тощо.

Отже, передбачений п.4 ч. 1 ст. 137 ГПК України спосіб забезпечення позову не може бути застосований в цій справі.

Крім того, заява не містить обґрунтування доцільності вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони Миколаївській міській раді приймати будь-які рішення щодо земельної ділянки.

Отже, підстави для задоволення заяви позивача про забезпечення позову відсутні.

Керуючись ст.ст.136-140, 234, 235 ГПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1.У задоволені заяви Приватного підприємства «Малмор» від 20.08.2021 про забезпечення позову відмовити.

2.Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

3.Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України із врахуванням його перехідних положень.

Суддя В.О.Ржепецький