РІШЕННЯ

Іменем України

02 вересня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/808/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Моцьора В.В., за участю секретаря судового засідання Гринчук О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу, розгляд якої здійснено у порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродпром-Еко"

вул. Інструментальна, буд. 1, м. Чернігів, 14037

електронна адреса:

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод "Піаст-Ніжин"

вул. Носівський шлях, 23, м. Ніжин, Чернігівська область, 16601

електронна адреса:

про стягнення 535 389,13 грн

За участю представників:

від позивача: Феленко С.О., адвокат

від відповідача: не прибув

У судовому засіданні була проголошена вступна та резолютивна частини рішення, на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрпродпром-Еко" подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод "Піаст-Ніжин" про стягнення 535 389,13 грн заборгованості, з яких: 510526,00 грн - сума основного боргу, 19 184,45 грн - пеня за період з 10.05.2021 по 30.07.2021, 3814,51 - 3% річних за період з 10.05.2021 по 30.07.2021, 1864,17 грн - інфляційні втрати за червень 2021 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №10 від 09.04.2021 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.08.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 02.09.2021.

Сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи по суті, шо підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 06.08.2021 №669; №855.

Ухвалою суду від 25.08.2021 задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та ухвалено провести судове засідання, призначене на 02.09.2021, в режимі відеоконференції.

У судове засідання 02.09.2021 уповноважений представник відповідача не прибув.

Зважаючи на те, що згідно зі ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані користуватися визначеними законом процесуальними правами; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, а тому неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч.1,8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до ст.169 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом.

Заяв та клопотань від сторін до суду не надходило.

Ухвалою суду від 06.08.2021 відповідач був попереджений, що у разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки, відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, своїм процесуальним правом участі у судовому засіданні не скористався, заяв та клопотань від нього не надходило, рішення приймається за наявними матеріалами справи на підставі ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Предметом спору у даній справі є стягнення з відповідача 535 389,13 грн заборгованості, з яких: 510526,00 грн - сума основного боргу, 19 184,45 грн - пеня за період з 10.05.2021 по 30.07.2021, 3814,51 - 3% річних за період з 10.05.2021 по 30.07.2021, 1864,17 грн - інфляційні втрати за червень 2021 року, за неналежне виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №10 від 09.04.2021 в частині своєчасної та повної оплати за поставлений товар.

До обставин, які є предметом доказування у даній справі, відноситься встановлення факту наявності між сторонами договірних відносин, виконання позивачем умов договору щодо поставки товару та відповідно неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати товару.

Як слідує із матеріалів справи, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпродпром-Еко» (Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод Піаст-Ніжин» (Покупець) було укладено Договір поставки №10 від 09.04.2021 (надалі -Договір).

Згідно з п. 1.1. Договору Постачальник зобов`язується поставити та передати у власність Покупця макуху соєву (надалі - товар), згідно з умовами і в порядку, передбаченим даним Договором, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Ціна за тону товару, а також вартість кожної партії товару вказується у видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного Договору (п. 2.1. Договору).

Оплата кожної партії товару здійснюється Покупцем у національній валюті, у безготівковій формі, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару Покупцем, що підтверджується підписанням видаткової накладної. Датою оплати вважається дата грошових коштів на поточний рахунок Постачальника (п.2.3. Договору).

Відповідно до п. 3.1. Договору поставка товару здійснюється Продавцем за адресою: м. Ніжин, вул. Носівський шлях, буд.23.

Згідно п. 3.2. Договору право власності на товар переходить до Покупця з моменту фактичного отримання товару Покупцем, що підтверджується підписанням уповноваженим представником Покупця видаткової накладної на товар згідно прийнятої ваги в момент отримання товару.

Постачальник оформляє передачу товару видатковою накладною, яка є достатнім доказом передачі товару за даним Договором (п. 4.1. Договору).

У п. 5.1. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну або неповну оплату Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2021 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п.7.2. Договору).

На виконання умов Договору позивач поставив і передав у власність відповідача товар на загальну| суму 797 526,00 грн, що підтверджується видатковими накладними №РН-0000030 від 09.04.20021 на суму 394 560,00 грн, №РН-0000031 від 19.04.2021 на суму 402 966,00 грн та товарно-транспортними накладними №09042021 від 09.04.2021, №19042021 від 19.04.2021, підписаними сторонами та скріпленими печатками сторін.

Заперечень щодо факту поставки позивачем товару від відповідача не надходило. Доказів наявності розбіжностей щодо кількісних та якісних показників товару, відповідачем суду також не надано.

Відповідачу було виставлено рахунки-фактури №СФ-0000003 від 09.04.2021 і №СФ-0000004 від 19.04.2021.

У період з 29.04.2021 по 22.07.2021 відповідачем було сплачено позивачу за поставлений товар 287 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками від 29.04.2021, від 12.05.2021, від 17.05.2021, від 04.06.2021, від 17.06.2021, від 01.07.2021, від 22.07.2021.

Заборгованість відповідача перед позивачем згідно з Договором склала 510 526,00 грн.

Позивачем на адресу відповідача було направлено претензію від 15.06.2021 про сплату заборгованості за вказаним Договором. Дана претензія була залишена відповідачем без відповіді, сума заборгованості сплачена не була.

Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару стала підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача основної заборгованості, пені, річних та суми інфляційних втрат.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.7 ст.179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Зі змісту укладеного між сторонами договору поставки № 10 від 09.04.2021 вбачається, що цей договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2 ст.712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч.2,3 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона має вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. За ч.1 ст.193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених цим Кодексом.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (ч.1,2 ст.538 Цивільного кодексу України).

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем та отримання відповідачем товару на загальну суму 797 526,00 грн за вищевказаним Договором, а тому відповідно до ст. 538 Цивільного кодексу України, у відповідача виникло зустрічне зобов`язання розрахуватись за отриманий товар.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі №910/14263/13.

Відповідач свої зобов`язання за Договором щодо оплати поставленого позивачем товару не виконав, своєчасно та у повному розмірі за поставлений позивачем товар не розрахувався. Заборгованість відповідача за поставлений позивачем товар становить 510 526,00 грн.

Враховуючи, що відповідач не надав суду жодних належних доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної повної оплати за поставлений за Договором товар, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної сплати коштів за поставлений товар є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

З огляду на наведені обставини та представлені докази, суд доходить висновку про правомірність та обґрунтованість позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 510 526,00 грн суми основного боргу.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних від простроченої суми, сплата яких передбачена ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, зазначені нарахування носять компенсаційний характер і пов`язані із знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, право стягнення яких передбачене безпосередньо в Цивільному кодексі України і не передбачається обов`язковості зазначення такого положення в договорі.

На підставі ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та пред`явлення до стягнення з відповідача 3814,51 3% річних за період з 10.05.2021 по 30.07.2021 та 1864,17 грн інфляційних втрат за червень 2021 року.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних нарахувань, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем сплати поставленого товару, суд доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3814,51 3% річних за період з 10.05.2021 по 30.07.2021 та 1864,17 грн інфляційних втрат за червень 2021 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Крім того, за порушення умов Договору позивач просить суд стягнути з відповідача 19 184,45 грн пені за період з 10.05.2021 по 30.07.2021.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно зі ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яка сплачується у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до ст. 1,3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Як вже зазначалось вище, сторони у п. 5.1. Договору сторони передбачили, що за несвоєчасну або неповну оплату Покупець зобов`язаний сплатити Постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, враховуючи, що матеріалами справи підтверджується прострочка відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару за Договором, суд доходить висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача 19 184,45 грн пені за період з 10.05.2021 по 30.07.2021, обґрунтована та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін.

За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлено позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він будує заперечення проти позову.

Відповідно до положень ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч.1 ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставин, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Всупереч наведеним нормам, відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які підтверджують неможливість здійснення ним своєчасної оплати товару по договору поставки № 10 від 19.04.2021, а тому дії відповідача щодо несвоєчасної та повної оплати товару, є порушенням положень договору та норм чинного законодавства.

Враховуючи, що відповідач в порушення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару не виконав, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки, спір виник у зв`язку з неправомірними діями відповідача, то відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та ст. 4 Закону України „Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 8030,85 грн.

Керуючись ст.73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 233, 238, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрпродпром-Еко" () до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комбікормовий завод "Піаст-Ніжин" () про стягнення 535389,13 грн, задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбікормовий завод «Піаст-Ніжин» (вул. Носівський шлях, 23, м. Ніжин, Чернігівська область, 16601; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрпродпром-Еко» (вул. Інструментальна, буд. 1, м. Чернігів, 14037; ) 510526,00 грн основного боргу, 19184,45 грн пені, 3814,51 грн 3% річних, 1864,17 грн інфляційних втрат та 8030,85 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення набирає законної сили у строк та в порядку, встановленому ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду в строк, встановлений ст.256 Господарського процесуального кодексу України та в порядку, передбаченому ст.257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 03.09.2021.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В.В. Моцьор