ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2021 р. Справа№ 910/15877/19

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Тищенко А.І.

Михальської Ю.Б.

при секретарі судового засідання Линник А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 15.07.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020

у справі № 910/15877/19 (суддя Бондарчук В.В.)

за позовом Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області

до Львівської обласної ради (відповідач - 1),

Львівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок (відповідач - 2),

Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства (відповідач - 3),

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Головного управління Держгеокадастру у Львівській області

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору

В судовому засіданні 15.07.2021 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/15877/19 у задоволенні позову Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, прокурор звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/15877/19 скасувати у повному обсязі; ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовну заяву першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області, визнати незаконним і скасувати рішення Львівської обласної ради від 22.11.2016 № 298 «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області Львівській обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок на території Перемишлянського району Львівської області», а також визнати недійсним договір про умови ведення мисливського господарства від 05.12.2016 № 24, укладений між Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Львівською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок.

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2019 Перший заступник керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Львівської обласної ради (далі - відповідач-1), Львівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок (далі - відповідач-2) та Львівського обласного управління лісового та мисливського господарства (далі - відповідач-3) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Львівської обласної ради від 22.11.2016 №298 «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області Львівській обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок на території Перемишлянського району Львівської області»;

- визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 05.12.2016 №24, укладеного між Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Львівською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорюване рішення відповідача-1 прийнято з порушенням норм чинного законодавства, зокрема ч. 6 ст. 21 та ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»:

- Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області не надавалось погодження відповідачу-2 на ведення мисливського господарства на території Перемишлянського району;

- у погодженні ДП «Бібрський лісгосп» не зазначено на який термін надається дозвіл на ведення мисливського господарства, а в деяких рішеннях сільських рад щодо погодження відповідачу -2 вказано, що такі дозволи надаються до 2030 року;

- всі погодження надано без долучення до них картографічних матеріалів; площа угідь, погоджена для ведення мисливського господарства відповідачу-2, є значно більшою від фактичної (наявної) площі земель на території сільських рад Перемишлянського району;

- відсутні будь-які погодження Львівської обласної державної адміністрації про передачу відповідачу-2 для ведення мисливського господарства 133 га водно-болотних угідь на території Перемишлянського району;

- відповідачем-2 не укладено з власниками та користувачами земельних ділянок договорів на користування мисливськими угіддями.

Оскільки рішення відповідача-1 «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області Львівській обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок на території Перемишлянського району Львівської області» є незаконним, відповідно, на думку прокурора, підлягає визнанню недійсним договір про умови ведення мисливського господарства №24 від 05.12.2016.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/15877/19 у задоволенні позову Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області відмовлено.

Відмовляючи прокурору у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з необґрунтованості заявлених вимог, встановивши наступне:

- спірне рішення Львівської обласної ради прийняте за результатами розгляду подання Державного агентства лісових ресурсів України від 19.05.2016 № 03-11/2936-16 щодо надання у користування мисливських угідь Львівській обласній організації українського товариства мисливців та рибалок на території Перемишлянського району Львівської області загальною площею 18 148,0 га, на строк не менше як на 15 років;

- до справи долучені документи, що були передані на розгляд Львівської обласної ради, зокрема: погодження Львівської обласної державної адміністрації №5/29-8576/0/2-15/1-10 від 15.12.2015, яким погоджено надання у користування мисливських угідь відповідачу-2, загальною площею 18 148,0 га для ведення мисливського господарства, а також погодження сільських рад про надання мисливських угідь, погодження фермерських господарств, а також власників земельних ділянок сільських рад;

- рішення Осталовицькою, Добряницькою, Дусанівською, Подусівською, Подусільнянською, Болотнянською, Іванівською та Бачівською сільськими радами були прийняті у 2014 році, тому відповідно погодження були надані до 2030 року, що становить 15 років; водночас, оскаржуване рішення обласної ради прийнято у 2016 році строком на 15 років, як передбачено ст. 22 Законом України «Про мисливське господарство та полювання»;

- судом відхилені також і доводи прокурора щодо відсутності в погодженнях фермерських господарств терміну надання земельних ділянок у користування, оскільки чинним законодавством не передбачено визначення цього терміну саме в погодженнях, при цьому, в законі чітко передбачено, що такі угіддя можуть передаватися в користування не менше як на 15 років, що кореспондується зі строком, визначеним в оскаржуваному рішенні;

- не прийняті до уваги доводи прокурора з посиланням на те, що площа угідь, погоджена для ведення мисливського господарства відповідачу-2, є значно більшою від фактичної (наявної) площі земель на території сільських рад Перемишлянського району, оскільки у наведених вище погодженнях сільських рад, фермерських господарств та власників земельних ділянок сільських рад (фізичних осіб) додається загальна площа всіх угідь, до яких також включено водно-болотні угіддя;

- відхилені посилання прокурора на те, що всі погодження надано без долучення до них картографічних матеріалів, оскільки ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» не передбачено долучення до матеріалів про надання у користування мисливських угідь картографічних матеріалів;

- ураховуючи відмову суду у задоволенні вимоги про скасування рішення Львівської обласної ради від 22.11.2016 №298, на підставі якого було укладено договір № 24 про умови ведення мисливського господарства між Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Львівською обласною організацією Українського товариства мисливців та рибалок, вимога про визнання цього договору недійсним також визнана судом такою, що не підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник прокурора Львівської області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/15877/19 скасувати у повному обсязі; ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовну заяву першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор посилається на наступне:

- судом першої інстанції залишено поза увагою доводи прокурора про те, що відповідно до даних Відділу у Перемишлянському районі ГУ Держгеокадастру у Львівській області (лист від 09.01.2019) станом на 01.01.2016 у межах адміністративних територій Бачівської, Болотнянської, Боршівської, Брюховецької, Вовківської, Добряницької, Дусанівської, Іванівської, Корелицької, Осталовицької, Подусівської та Подусільнінської сільських рад Перемишлянського району перебувало 1371,676 га земель запасу, розташованих поза межами населених пунктів, а також 290,9162 га земель резервного фонду;

- документація із землеустрою, інші документи, що посвідчують право користування Львівською обласною організацією УТМР земельними ділянками сільськогосподарського призначення (державної власності) за межами населених пунктів на території Перемишлянського району відсутні;

- безпідставним є визначення судом обов`язкового взаємозв`язку щодо укладення користувачем мисливських угідь договорів з власниками чи користувачами земель лише при умові використання таких під забудовами, насадженнями тощо; наведене тлумачення є невірним, вибірковим та не відповідає положенням ч. 5 і 6 ст. 21 Закону «Про мисливське господарство та полювання»;

- судом залишено поза увагою наведені у позові факти порушень при наданні погодження ТОВ «Бачів Агро» від 11.02.2016 щодо передачі для ведення мисливського господарства земель площею 300 га на території Бачівської сільської ради, ПП «Агрофірма «Дзвони» від 12.03.2015 на 3 100 га та ФГ «Агрообрій» від 12.03.2015 на 262 га;

- у доданих до подання Держлісагенства документах переліченими сільгоспвиробниками та власниками земельних ділянок (паїв) не зазначено конкретного строку на надання в користування відповідачу-2 мисливських угідь;

- усі зазначені погодження орендарів та власників земельних ділянок надано без долучення до них картографічних матеріалів, а тому по них неможливо встановити конкретне місцезнаходження земельних ділянок;

- з приводу припущення суду першої інстанції щодо необхідності застосування заходів контролю, а відповідно звернення із таким позовом Державною екологічною інспекцією, прокурор посилається на те, що Законом України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» з серпня 2014 року в Україні встановлено мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері Господарської діяльності; та оскільки Державна екологічна інспекція України не проводила відповідні перевірки, тому позбавлена можливості як виявляти можливі порушення вимог природоохоронного законодавства, так і відповідно реагувати на виявлені порушення (в тому числі шляхом звернення до суду).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 16.07.2020.

Ухвалами Північного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги у справі відкладався, останній раз на 15.07.2021.

До справи під час апеляційного провадження від Львівської обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу; від прокурора надійшли письмові пояснення з обґрунтуванням представництва на підставі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» із врахуванням правових позицій Верховного Суду.

Явка представників сторін

Представник прокурора в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове про задоволення позову.

Представники відповідачів1 та 2 в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представники відповідача-3 та третьої особи в судові засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суд не повідомили.

Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень (ч. 3 ст. 120 ГПК України).

Учасники процесу були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, про що свідчать наявні в матеріалах справи докази.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника відповідача-3 та третьої особи обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

22.11.2016 Львівською обласною радою прийнято рішення № 298 про надання в користування мисливських угідь Львівській обласній організації Українського товариства мисливців та рибалок терміном на 15 років на території Перемишлянського району Львівської області у визначених межах згідно з додатком до цього рішення.

Відповідно до додатку до цього рішення Львівській обласній організації Українського товариства мисливців та рибалок надано в користування мисливські угіддя загальною площею 18 148 га, з яких 12 054 га - польові, 5 961 га - лісові, 133 га - водно-болотні.

05.12.2016 між Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Львівською обласною організацією Українського товариства мисливців та рибалок укладено договір № 24 про умови ведення мисливського господарства.

Відповідно до п. 1.1. договору рішенням Львівської обласної ради від 22.11.2016 № 298, Львівській обласній організації Українського товариства мисливців та рибалок терміном до 22.11.2031 надано мисливські угіддя на території Перемишлянського району для ведення мисливського господарства загальною площею 18 148 га, у тому числі: лісові угіддя - 5 961 га, польові - 12 054 га, водно-болотні - 133 га в межах: від с. Тучне автомобільною польовою дорогою через села Розсохи, Осталовичі в село Мерещів, до місця перетину з межею Вовківської сільської ради, далі межею земель Вовківської та Брюховицької сільських рад до лісового масиву 12 кварталу Брюховицького лісництва ДП «Бібрський лісгосп» охоплюючи з півночі квартали 12, 13, 20-22 Брюховицького лісництва ДП «Бібрський лісгосп», далі східною межею Вовківської сільської ради до лісового масива 7 кварталу Брюховицького лісництва, далі краєм цього лісового масиву охоплюючи квартали 7, 6, 10, 9, 8, 5, 2, 1 Брюховецького лісництва, далі від кварталу № 1 цього ж лісництва межею ДП «Бібрське лісове господарство» і ДП «Золочівське лісове господарство» через село Хомина до села Новосілки, далі до межі Львівської області, далі границею Перемишлянського району з Тернопільською, Івано-Франківською областями, далі Жидачівським районом до села Тучне Перемишлянського району.

Оскаржуване рішення органом місцевого самоврядування прийняте за розглядом подання Державного агентства лісових ресурсів України № 03-11/2936-16 від 19.05.2016 щодо надання у користування мисливських угідь Львівській обласній організації українського товариства мисливців та рибалок на території Перемишлянського району Львівської області загальною площею 18 148,0 га, на строк не менш як на 15 років.

До подання були долучені такі матеріали:

- погодження Львівської обласної державної адміністрації №5/29-8576/0/2-15/1-10 від 15.12.2015, яким погоджено надання у користування мисливських угідь відповідачу-2, загальною площею 18 148,0 га для ведення мисливського господарства;

- свідоцтво про державну реєстрацію Львівської обласної організації українського товариства мисливців та рибалок;

- опис меж мисливських угідь, які надаються відповідачу-2 для ведення мисливського господарства: від с. Тучне по дорозі на с. Росохи - с. Осталовичі - с. Мерещів до перетину з межею Вовківської сільської ради, по межі Вовківської сільської ради з Брюховицькою сільською радою до 12 кварталу Брюховицького лісництва охоплюючи з півночі 12, 13, 20-22 квартали Брюховицького лісництва, далі краєм лісового масиву охоплюючи квартали 7, 6, 10, 9, 8, 5, 2, 1 Брюховицького лісництва, далі від кварталу № 1 цього ж лісництва по межі ДП «Бібрівське лісове господарство» і ДП «Золочівське лісове господарство» через с. Хомина до с. Новосілки і до межі області, по межі Перемишлянського району з Тернопільською, Івано-Франківською областями та Жидачівським районом до с. Тучне, загальною площею 18 148 га в т.ч. 12 054 польових угідь, 5 961 га лісових угідь, 133 га водно-болотних угідь;

- карта Перемишлянського мисливського господарства Львівської обласної організації УТМР, межі господарства;

- перелік земель (мисливських угідь) на території сільських рад Перемишлянського району, які надаються відповідачу-2 для ведення мисливського господарства, загальна площа яких складає 18 148 га, в тому числі 12 054 польових угідь, 5 961 га лісових угідь, 133 га водно-болотних угідь;

- погодження Перемишлянської районної державної адміністрації;

- погодження Державного підприємства «Бібрський лісгосп»;

- погодження Перемишлянського ДЛГП «Галсільліс»;

- довідка відділу Держгеокадастру у Перемишлянському районі Львівської області про мисливські угіддя на території Перемишлянського району;

- погодження сільських рад про надання у користування мисливських угідь: рішенням № 421 від 27.01.2015 Брюховецька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 663,32 га; рішенням № 43 від 14.11.2014 Осталовицька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 204 га; рішенням № 232 від 20.11.2014 Добряницька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 81,5 га; рішенням № 71 від 23.11.2014 Корелицька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 253 га; рішенням № 288 від 26.01.2015 Дусанівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 845 га; рішенням № 69 від 26.01.2015 Подусівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 469 га; рішенням № 193 від 04.11.2014 Подусільнянська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 922 га; рішенням № 303 від 15.09.2014 Болотнянська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 800 га; рішенням № 261 від 21.11.2014 Іванівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 435 га; рішенням №312 від 21.05.2015 Бачівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 878 га. У вказаних рішеннях сільськими радами погоджено строк для ведення мисливського господарства 15 років;

- погодження фермерських господарств: ТОВ «Бачів Агро» погодило 300 га на території Бачівської сільської ради; ПП Агрофірма «Дзвони» погодило 3 100 га на території земель сільських рад: Болотнянської (398 га), Іванівської (217 га), Брюховецької (695 га), Вовківської (596 га), Осталовицької (168 га), Корелицької (496 га) та Дусанівської (530 га); ФГ «Агрообрій» погодило 262 га на території земель сільських рад: Іванівська (127 га) та Подусівська (135 га);

- погодження власників земельних ділянок сільських рад: Корелицької (198,53 га), Добряницької (190,66 га), Дусанівської (156,14 га), Подусільнянської (253,13 га), Подусівської (136,1671 га), Осталовицької (23,599 га), Болотнянської (60,0893), Брюховецької (62,24 га), Бачівської (124,6892 га), Іванівської (99,88 га);

- пояснювальна записка голови Львівської обласної організації Українського товариства мисливців та рибалок щодо Переліку земель сільських рад і фермерських господарств, поданих Львівською обласною організацією УТМР відповідно до довідки начальника відділу Держгеокадастру у Перемишлянському районі.

В частині застосування норм матеріального права, а саме ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», суд першої інстанції правильно виходив з того, що рішення обласної ради прийнято у 2016 році строком на 15 років, а погодження Осталовицькою, Добряницькою, Дусанівською, Подусівською, Подусільнянською, Болотнянською, Іванівською та Бачівською сільськими радами були прийняті у 2014 році, тому відповідно такі були надані до 2030 року, що становить 15 років.

Окрім того, відхиляючи доводи прокурора про неотримання відповідачем-2 погодження Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на ведення мисливського господарства на території Перемишлянського району, суд першої інстанції зазначив, що частиною 1 ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» (на час прийняття рішення Львівською обласною радою) не передбачено отримання погодження обласного Головного управління Держгеокадастру на ведення мисливського господарства, водночас, ця норма закону передбачає погодження з обласними державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Оцінюючи підстави заявлених прокурором вимог, судом встановлено, що в матеріалах про надання у користування мисливських угідь Львівській обласній організації українського товариства мисливців та рибалок на території Перемишлянського району Львівської області містяться: Погодження Львівської обласної державної адміністрації №5/29-8576/0/2-15/1-10 від 15.12.2015, яким погоджено надання у користування мисливських угідь відповідачу-2, загальною площею 18 148,0 га для ведення мисливського господарства, а також погодження сільських рад про надання мисливських угідь, погодження фермерських господарств, а також власників земельних ділянок сільських рад.

Зокрема, рішенням №421 від 27.01.2015 Брюховецька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 663,32 га; рішенням № 43 від 14.11.2014 Осталовицька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 204 га; рішенням № 232 від 20.11.2014 Добряницька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 81,5 га; рішенням № 71 від 23.11.2014 Корелицька сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 253 га; рішенням № 288 від 26.01.2015 Дусанівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 845 га; рішенням № 69 від 26.01.2015 Подусівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 469 га; рішенням № 193 від 04.11.2014 Подусільнянська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 922 га; рішенням № 303 від 15.09.2014 Болотнянська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 1 800 га; рішенням № 261 від 21.11.2014 Іванівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 435 га; рішенням №312 від 21.05.2015 Бачівська сільська рада Перемишлянського району Львівської області погодила 878 га.

Разом з тим, матеріалами справи підтверджено отримання погодження фермерських господарств, зокрема ТОВ «Бачів Агро» погодило 300 га на території Бачівської сільської ради; ПП Агрофірма «Дзвони» погодило 3 100 га на території земель сільських рад: Болотнянської (398 га), Іванівської (217 га), Брюховецької (695 га), Вовківської (596 га), Осталовицької (168 га), Корелицької (496 га) та Дусанівської (530 га); ФГ «Агрообрій» погодило 262 га на території земель сільських рад: Іванівська (127 га), Подусівська (135 га) та погодження власників земельних ділянок сільських рад: Корелицької (198,53 га), Добряницької (190,66 га), Дусанівської (156,14 га), Подусілянської (253,13 га), Подусівської (136,1671 га), Осталовицької (23,599 га), Болотнянської (60,0893), Брюховецької (62,24 га), Бачівської (124,6892 га), Іванівської (99,88 га).

За висновками суду першої інстанції, відповідачу-2 було погоджено надання в користування мисливських угідь терміном на 15 років Перемишлянського району Львівської області Львівською обласною державною адміністрацією, сільськими радами, фермерськими господарствами та власниками земельних ділянок цих сільських рад. При цьому, судом першої інстанції правомірно відхилені доводи прокурора щодо відсутності в погодженнях фермерських господарств терміну надання земельних ділянок у користування, оскільки чинним законодавством не передбачено визначення цього терміну саме в погодженнях, тоді як в законі чітко передбачено, що такі угіддя можуть передаватися в користування не менше як на 15 років, що кореспондується зі строком, визначеним в оскаржуваному рішенні.

Щодо площі угідь та невідповідності наявній фактичній площі земель сільських рад, земельних ділянок фермерських господарств та власників земельних ділянок сільських рад (фізичних осіб), суд першої інстанції правильно враховував, що у наведених вище погодженнях сільських рад, фермерських господарств та власників земельних ділянок сільських рад (фізичних осіб) додається загальна площа всіх угідь, до яких також включено водно-болотні угіддя.

Правильними також є висновки суду, в частині застосування положень ч. 5 та 6 ст. 21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», відхилення на цій підставі доводів прокурора про неукладення Львівською обласною організацією УТМР з власниками та користувачами земельних ділянок договорів про користування мисливськими угіддями, з огляду на те, що прокурором не надано суду належних доказів на підтвердження використання відповідачем-2 цих угідь за вказаними призначеннями; до того ж, неукладення цих договорів, не тягне собою недійсність рішення обласної ради, якою передано в користування мисливські угіддя.

Висновки суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області про визнання незаконним та скасування рішення Львівської обласної ради від 22.11.2016 №298 «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області Львівській обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок на території Перемишлянського району Львівської області» відповідають встановленим обставинам справи.

Апеляційний господарський суд погоджується з тим, що при відмові у задоволенні вимоги про скасування рішення Львівської обласної ради від 22.11.2016 №298, на підставі якого було укладено договір № 24 про умови ведення мисливського господарства між Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Львівською обласною організацією Українського товариства мисливців та рибалок, вимога про визнання цього договору недійсним також не підлягає задоволенню.

В частині представництва Першого заступника керівника Золочівської місцевої прокуратури Львівської області інтересів держави при зверненні до суду з позовом, суд першої інстанції проаналізував положення Конституції України, Закону України «Про прокуратуру», врахував позиції Конституційного Суду та питання порушені у Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 №1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону», а також правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду №924/1237/17 від 20.09.2018 та №910/18770/17 від 01.11.2018, №920/284/18 від 26.02.2019.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення має бути залишеним без змін виходячи з наступного.

Прийняттям 22.11.2016 Львівською обласною радою рішення № 298 було вирішено питання про надання в користування мисливських угідь Львівській обласній організації Українського товариства мисливців та рибалок терміном на 15 років на території Перемишлянського району Львівської області у визначених межах згідно з додатком до цього рішення.

Спеціальним законом, яким визначено правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання є Закон України «Про мисливське господарство та полювання».

Ведення мисливського господарства та користування мисливськими угіддями врегульовано положеннями розділу IV Закону, порядок надання у користування мисливських угідь визначено ст. 22 Закону, згідно з якою: мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Підставою для прийняття Львівською обласною радою оспорюваного рішення стало подання Державного агентства лісових ресурсів України № 03-11/2936-16 від 19.05.2016, погодження Львівської обласної державної адміністрації від 15.12.2015 та отримані погодження сільських рад про надання мисливських угідь, погодження фермерських господарств, а також власників земельних ділянок сільських рад.

Доводи апеляційної скарги, що всупереч положенням частини 2 статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» у доданих до подання Державного агентства лісових ресурсів України погодженнях суб`єктів господарювання - сільськогосподарських товаровиробників, а також власників земельних ділянок (паїв) не зазначено, на який саме строк вони погодили надання відповідачеві-2 мисливських угідь у користування; усі погодження орендарів і власників земельних ділянок надано без долучення до них картографічних матеріалів, що унеможливлює встановлення конкретного місцезнаходження земельних ділянок та, відповідно, надання висновку про їх належність до складу проектованих меж мисливських угідь,

колегія суддів вважає помилковими з огляду на те, що прокурором не надано належних і допустимих доказів, за якими власники чи землекористувачі, які надали погодження, заперечували такі обставини або заявляли про порушення своїх прав у зв`язку із передачею відповідачеві-2 у користування спірних мисливських угідь (аналогічні висновки містяться у п. 53 постанови Верховного Суду від 01.11.2018 у справі 910/18770/17).

Зазначені посилання прокурора обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим апеляційний господарський суд погоджується, окрім того, колегія суддів звертає увагу на правову позицію, висловлену у постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №910/4019/17, відповідно до якої норми ст. 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» не визначають форми погодження надання мисливських угідь для ведення мисливського господарства, не встановлюють вимог щодо обов`язкового дотримання такої форми та, відповідно, не встановлюють наслідків недотримання форми погодження.

В частині невідповідності площі земельних ділянок, по яких отримані погодження, фактичним розмірам земельних ділянок які наявні у користуванні ТОВ «Бачівагро» на території Бачівської сільської ради, ПП «Агрофірма Дзвони» та ФГ «Агрообрій», доводи апелянта не беруться судом до уваги, оскільки прокурором не зазначено та не надано доказів неправомірного використання відповідачем-2 території цих суб`єктів господарювання, конкретних розмірів, а також про заявлення ними будь-яких самостійних вимог тощо, що свідчить про порушення вимог частини 4 статті 53 ГПК України (у редакції, чинній станом на день подання позову), оскільки чинним законодавством не передбачено звернення прокурора в інтересах суб`єктів господарювання.

При цьому, згідно пояснень відповідача-2, які підтверджені матеріалами справи, останнім протягом 2014-2015 років збиралися погодження про надання у користування мисливських угідь в період реорганізації Держкомзему у Держгеокадастр, і тому окремі сільські ради, не маючи штату землевпорядників, у свої погодження зараховували під мисливські угіддя різні обсяги земель за межами населених пунктів (наприклад, землі резерву і запасу, сільськогосподарські землі і землі непридатні для ведення сільського господарства, непродуктивні землі, площі під меліоративними каналами та ставами тощо).

Не доводять протиправності оскаржуваного рішення обласної ради і твердження прокурора про наявність у тексті рішень сільських рад виправлень та пропусків тексту, оскільки належних доказів підроблення, фальшування таких документів суду представлено не було; відповідні виправлення були враховані при розгляді таких документів Комісією з питань екології, природних ресурсів та рекреації Львівської обласної ради 06.09.2016, якою відхилені зауваження начальника відділу правової та кадрової політики обласної ради з цього приводу, а згідно наданих пояснень відповідача-2 такі мали місце через те, що сільські ради у текстах рішень про надання погоджень Львівській обласній організації УТМР вжили термін Перемишлянське МРГ (мисливсько-рибальське господарство), тобто допустили описку у тексті, що не доводить факту порушення порядку надання у користування мисливських угідь, встановленого законом.

Не є підставою недійсності оскаржуваного рішення Львівської обласної ради доводи апелянта про відсутність документації із землеустрою, інших документів, що посвідчують право користування Львівською обласною організацією УТМР земельними ділянками сільськогосподарського призначення (державної власності) за межами населених пунктів на території Перемишлянського району, оскільки судом першої інстанції досліджено та правильно встановлено предмет регулювання спірних відносин - надання в користування мисливських угідь, а не надання в користування земельних ділянок сільськогосподарського призначення (державної власності) за межами населених пунктів на території Перемишлянського району.

Відповідно до Закону України «Про землеустрій» суб`єктами землеустрою є землевласники та землекористувачі. Землеустрій полягає у сукупності соціально-економічних та екологічних заходів, спрямованих на регулювання земельних відносин та раціональну організацію території адміністративно-територіальних одиниць, суб`єктів господарювання, що здійснюються під впливом суспільно-виробничих відносин і розвитку продуктивних сил. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації.

Чинним законодавством не передбачено при наданні мисливських угідь у користування розроблення технічної документації та здійснення землевпорядкування території. Користувач мисливських угідь не є землекористувачем, у зв`язку з чим при наданні таких мисливських угідь у користування не розробляються текстові і графічні матеріали.

Положення Земельного кодексу України, на які посилається прокурор в позовній заяві та апеляційній скарзі, регулюють земельні відносини (щодо володіння, користування і розпорядження землею), тоді як для ведення мисливського господарства земельні ділянки не передаються у власність чи оренду; власниками та користувачами землі надаються погодження на ведення мисливського господарства.

Згідно з частиною четвертою статті 22 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» переважне право на користування мисливськими угіддями мають: власники та постійні користувачі земельних ділянок; користувачі мисливських угідь, які продовжують строк користування цими угіддями.

Оскільки земельні ділянки та мисливські угіддя є різними об`єктами користування з різним порядком надання їх в таке користування, спірне рішення не встановлює, не змінює та не припиняє жодних прав саме на земельні ділянки (аналогічна правова позиція викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.02.2018 у справі №910/23965/16, від 30.07.2019 у справі №910/1711/18).

Колегія суддів зазначає, що зважаючи на норми статей 79, 90, 92, 95 Земельного кодексу України земельні ділянки та мисливські угіддя є різними об`єктами користування, проте, водночас мисливське угіддя як ділянка суші має свою чітко окреслену територію на земельній ділянці, у зв`язку з чим права та інтереси землекористувачів, власників земельних ділянок та користувачів мисливських угідь перетинаються та тісно пов`язані.

В контексті зроблених вище висновків, належно та обгрунтовано, з правильним застосуванням положень ч. 5 та 6 ст. 21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» відхилені судом першої інстанції посилання прокурора на неукладення відповідачем-2 з власниками та користувачами земельних ділянок договорів щодо регулювання відносин між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь.

Частинами 5 та 6 ст. 21 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» встановлено, що для потреб мисливського господарства користувачі мисливських угідь мають право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок; відносини між власниками або користувачами земельних ділянок і користувачами мисливських угідь регулюються відповідними договорами.

У відповідності до ст. 24 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» користування мисливськими угіддями є платним. Розмір та порядок внесення плати за користування мисливськими угіддями визначаються у договорі між користувачем мисливських угідь та власником або постійним користувачем земельних ділянок, на яких знаходяться ці угіддя. Розмір плати за користування мисливськими угіддями встановлюється залежно від їх місцезнаходження, природної якості та інших факторів.

Наведені положення свідчать, що користувачі мисливських угідь мають право за згодою власників або користувачів земельних ділянок, будувати на мисливських угіддях необхідні будівлі та біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства. При цьому, такі відносини регулюються відповідними договорами, а таке користування є платним.

Укладення договорів, як те визначено у ч. 6 ст. 21 Закону, не є передумовою надання у користування мисливських угідь, а відтак вказані обставини не можуть бути підставою недійсності рішення обласної ради від 22.11.2016 №298 та договору про умови ведення мисливського господарства від 05.12.2016 №24.

За встановлених під час розгляду справи обставин, якими спростовані доводи позовної заяви та апеляційної скарги прокурора, в ході погодження матеріалів та надання мисливських угідь в користування Львівській обласній організації УТМР не порушено інтересів держави, відповідно не підлягають задоволенню вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування рішення Львівської обласної ради від 22.11.2016 №298 «Про надання в користування мисливських угідь у Львівській області Львівській обласній організації Українського товариства мисливців і рибалок на території Перемишлянського району Львівської області» та визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 05.12.2016 №24, укладеного між Львівським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Львівською обласною організацією Українського товариства мисливців і рибалок.

Щодо звернення прокурора з вимогами на захист інтересів держави у даній справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до абзацу першого частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган;

2) у разі відсутності такого органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18 (пункт 76)).

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). А відповідно до абзаців першого та другого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (пункт 70)).

ЄСПЛ звертав увагу на те, що підтримка, яка надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, § 35).

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про мисливське господарство та полювання» державний контроль у галузі мисливського господарства та полювання здійснюється Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, місцевими державними адміністраціями, іншими державними органами відповідно до законодавства.

За змістом пунктів 1, 3, 7 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 № 521, таким центральним органом виконавчої влади є Державне агентство лісових ресурсів України, яке здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Положенням про Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, затвердженим наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 12.11.2012 № 404 передбачено, що Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства є територіальним органом Державного агентства лісових ресурсів України, та реалізує його повноваження на території Львівської області у сфері лісового та мисливського господарства.

Відповідно до п. 4.62 цього положення передбачено повноваження щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у галузі мисливського господарства і полювання.

Прокурором правомірно не визначено в якості органу, уповноваженого на здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах, Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, за умови оскарження договору укладеного управлінням (у частині позовних вимог щодо визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства від 05.12.2016 №24), що фактично створило би ситуацію, за умов якої позивачем та одним із відповідачів у справі була одна і та ж особа - Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства.

За таких обставин, захист інтересів держави має здійснювати Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства, проте, саме цей орган виконавчої влади вчинив дії у вигляді укладення договору, який згідно доводів прокурора порушує інтереси держави.

Львівське обласне управління лісового та мисливського господарства прокурором визначено одним із відповідачів у цій справі, тоді як саме вказаний орган виконавчої влади має здійснювати захист інтересів держави у сфері лісового та мисливського господарства; відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» у тексті позовної заяви прокурор обґрунтував, на його думку, відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати функції захисту її інтересів у спірних правовідносинах (тобто, навів підставу для представництва інтересів держави), а також обґрунтував, у чому, з погляду позивача, полягає порушення цих інтересів (тобто навів підстави позову).

Відповідно до статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини 1 статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

У зв`язку з наведеним, постановлене у справі судове рішення відповідає зазначеним вимогам процесуального закону, судом першої інстанції досліджено належним чином зібрані у справі докази та правильно встановлено обставини, що входять до предмета доказування, а отже, рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та законним.

З огляду на те, що під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції не підтверджено неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права, що підлягають застосуванню, та не встановлено порушення норм процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Таким чином, доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції, які в свою чергу, є обґрунтованими що обумовлює відсутність підстав для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що прокурором зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів прокурора суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/15877/19 залишається без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області на рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/15877/19 залишити без задоволення.

2.Рішення Господарського суду міста Києва від 13.02.2020 у справі № 910/15877/19 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/15877/19 повернути до Господарського суду м.Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 30.08.2021.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.І. Тищенко

Ю.Б. Михальська