РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

31.08.2021Справа № 910/9382/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Комарової О.С. розглянув в порядку спрощеного позовного провадження

позовну заяву фізичної особи-підприємця Пінчука В`ячеслава Олександровича

до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС»

про стягнення 54 706, 26 грн

Без повідомлення (виклику) учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Пінчук В`ячеслав Олександрович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» про стягнення 54 706, 26 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 52.18-24 від 17.01.2018 щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар, внаслідок чого й утворилась спірна заборгованість про стягнення якої, з урахуванням пені, 3% річних та інфляційних втрат, просить позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 позовну заяву було залишено без руху через її невідповідність вимогам статтям 162, 164 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

18.06.2021 до суду надійшла заява позивача в порядку усунення недоліків, зі змісту якої вбачається, що виявлені ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.06.2021 недоліки усунуто.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

02.08.2021 від відповідача надійшов відзив, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в частині стягнення пені, посилаючись на пропуск строку позовної давності. Заперечень щодо іншої частини вимог відзив не містить.

19.08.2021 від позивача надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

17.01.2018 між Комунальним підприємством «КИЇВПАСТРАНС» (покупець) та фізичною особою-підприємцем Пінчуком В`ячеславом Олександровичем (постачальник) укладено договір № 5218-24 (далі - Договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцю «Частини залізничних або трамвайних локомотивів чи рейкового рухомого складу; обладнання для контролю залізничного руху» код 34630000-2 за ДК 021:2015 (карданний вал, чаша хрестовини до трамвайних вагонів) (надалі - Товар), а покупець сплатити за товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток № 1), що додається до цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Згідно п. 4.1 Договору, розрахунок за поставлений товар здійснюється покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 60 (шістдесяти) робочих днів з дати підписання покупцем видаткової накладної на фактично поставлену окрему партію товару.

У Додатку № 3 до Договору сторонами узгоджені порядок приймання-передачі товару, гарантійні зобов`язання.

Так, за умовами п. 1.1, пп. 1.4.1 датою поставки товару за Договором вважається відповідна дата підписання сторонами накладної на фактично поставлений товар.

Уповноважені представники обох сторін перевіряють відповідність товару вимогам Договору. За результатами перевірки уповноважені представники сторін підписують накладну на товар.

Відповідно до п. 7.3 Договору, за порушення термінів оплати товару покупець сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від вартості поставленого в строк товару, за кожен день прострочення оплати.

У пункті 11.1 Договору визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2018 включно, але у будь-якому випадку - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторін від виконання зобов`язань, які виникли під час дії цього Договору.

У Специфікації (Додаток № 1 до Договору) сторонами погоджено постачання ряду товарів, а саме:

- Карданний вал МТВ-82 у кількості 16 шт на суму 144 240, 00 грн;

- Хрестовина карданного валу МТВ-82 у кількості 50 шт на суму 50 500, 00 грн;

- Чашка хрестовини карданного валу МТВ-82 у кількості 100 шт на суму 23 100, 00 грн;

- Карданний вал Т-3 у кількості 200 шт на суму 1 066 000, 00 грн;

- Хрестовина карданного валу Т-3 у кількості 280 шт на суму 110 880, 00 грн;

- Чашка хрестовини карданного валу Т-3 у кількості 550 шт на суму 74 250, 00 грн;

- Карданний вал Т-3 (підсилений) у кількості 220 шт на суму 1 204 500, 00 грн;

- Хрестовина карданного валу Т-3 (підсилена) у кількості 104 шт на суму 66 040, 00 грн;

- Чашка хрестовини карданного валу Т-3 (підсилена) у кількості 712 шт на суму 140 976, 00 грн.

Як зазначає позивач, на виконання своїх договірних зобов`язань, він відвантажив на користь відповідача товар на загальну суму 151 047, 00 грн, який відповідач отримав, проте власні зобов`язання щодо оплати за поставлений товар виконав частково, сплативши лише 110 000, 00 грн, що й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Як вбачається з правовідносин, що виникли між сторонами, їм притаманні ознаки, що характеризують цивільні відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу (поставки).

Відповідно до частини 1 статті 265 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 4 ст. 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (ч. 6 ст. 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За приписами ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

У відповідності до норм ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Згідно з частиною 1 статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання і одностороння зміна умов договору не допускається.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. 692 ЦК України врегульовано порядок оплати товару за договорами купівлі-продажу (поставки). Зокрема, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).

За встановленими обставинами, в межах спірних правовідносин досліджується виконання сторонами своїх зобов`язань за поставками згідно трьох видаткових накладних, а саме № 2 від 24.01.2019, № 5 від 05.02.2018 та № 6 від 20.02.2019.

За видатковою накладною № 2 від 24.01.2019 було поставлено товар на суму 29 562, 00 грн, а саме:

- Карданний вал (підсилений) у кількості 3 шт на суму 16 425, 00 грн;

- Хрестовина карданного валу МТВ-82 у кількості 3 шт на суму 3 030, 00 грн;

- Чашка хрестовини карданного валу МТВ-82 у кількості 12 шт на суму 2 772, 00 грн;

- Чашка хрестовини карданного валу Т-3 у кількості 25 шт на суму 3 375, 00 грн;

- Хрестовина карданного валу Т-3 у кількості 10 шт на суму 3 960, 00 грн.

За видатковою накладною № 5 від 05.02.2018 було поставлено товар на суму 11 985, 00 грн, а саме:

- Карданний вал МТВ-82 у кількості 1 шт на суму 9 015, 00 грн;

- Чашка хрестовини карданного валу Т-3 (підсилена) у кількості 15 шт на суму 2 970, 00 грн.

За видатковою накладною № 6 від 20.02.2019 було поставлено товар на суму 109 500, 00 грн, а саме:

- Карданний вал (підсилений) у кількості 20 шт на суму 109 500, 00 грн.

Відвантаження товару підтверджується належним чином оформленими видатковими накладними, підписаними уповноваженими особами сторін та скріпленими печатками.

Наведені обставини також підтверджує відповідач у відзиві на позовну заяву.

Згідно з частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надані позивачем видаткові накладна містять найменування юридичних осіб, а також підписи осіб, які передають та отримують товар, найменування товару, його кількість, вартість, та інші необхідні реквізити, тобто відповідають вимогам законодавства, тому є первинними документами, які фіксують факт здійснення господарської операції та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Враховуючи відсутність претензій щодо асортименту, комплектності, кількості і якості поставленого товару, суд вважає, що позивач виконав свої зобов`язання за договором.

З урахуванням погодженого сторонами у п. 4.1 Договору, способу оплати, граничним строком оплати за поставлений згідно видаткових накладних № 2 від 24.01.2019 є 25.03.2019, № 5 від 05.02.2018 є 06.04.2018, № 6 від 22.02.2019 є 23.04.2019.

З наданих позивачем платіжних доручень № ДТД01264/1 від 08.05.2019 на суму 5 000, 00 грн, № ДТД01265/1 від 08.05.2019 на суму 5 000, 00 грн, № ДТД01317/1 від 14.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД01335/1 від 15.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД01357/1 від 17.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД01382/1 від 21.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД01664/1 від 14.06.2019 на суму 5 000, 00 грн, № ДТД02089/1 від 17.07.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД02105/1 від 18.07.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД02124/3 від 10.10.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД01206/1 від 07.05.2019 на суму 5 000, 00 грн, № ДТД03757/1 від 26.11.2019 на суму 10 000, 00 грн, № ДТД01167/1 від 03.05.2019 на суму 10 000, 00 грн, вбачається, що відповідачем сплачено 110 000, 00 грн за придбаний товар.

Докази погашення решти грошових зобов`язань в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідач в порушення умов договору та норм чинного законодавства належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість в розмірі 41 047, 00 грн, що належними та допустимими доказами спростовано не було.

З огляду на вищенаведене та враховуючи доведеним факт невиконання відповідачем обов`язку з оплати поставленого товару за договором № 5218-24 від 17.01.2018, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 41 047, 00 грн є цілком обґрунтованими.

Керуючись пунктом 7.3 Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню в розмірі 6 985, 86 грн.

Відповідно до статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення у сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 Цивільного кодексу України.

Так, згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 546, 549 ЦК України, виконання зобов`язань можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання.

За приписами статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 ГК України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки, судом встановлено наявність порушення відповідачем термінів здійснення взаєморозрахунків, передбачених договором, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені не суперечать закону.

Разом з цим, суд знаходить слушними доводи відповідача щодо неправильного визначення періоду нарахування пені.

Судом вище наводився граничний термін виконання грошових зобов`язань за видатковими накладними № 2 від 24.01.2019, № 5 від 05.02.2018 та № 6 від 22.02.2019. Грошове зобов`язання вважається простроченим з наступного дня від граничного, тому розрахунок пені слід проводи починаючи з 26.03.2019, за видатковою накладною № 2 від 24.01.2019, з 07.04.2018, за видатковою накладною № 5 від 05.02.2018 та з 23.04.2019, за видатковою накладною № 6 від 22.02.2019.

Згідно ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Поряд із цим, стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідач просить застосувати наслідки пропуску строку позовної давності щодо нарахованої суми пені.

Суд вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо пропуску строку позовної давності в частині стягнення пені за прострочення виконання грошового зобов`язання у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3 % річних в сумі 2 523, 55 грн та 4 149, 85 грн інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, позивачем помилково визначено суму початку прострочення грошового зобов`язання. Попри це, заявлена до стягнення сума не перевищує розмір 3% річних та інфляційних втрат, розрахований судом, у зв`язку з чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому розмірі з огляду на положення ч. 2 ст. 237 ГПК України.

Враховуючи викладене в сукупності, зважаючи на зміст позовних вимог, обставини, встановлені під час розгляду справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, у зв`язку з чим наявні підстави для часткового задоволення позову та стягнення 47 720, 40 грн.

Судові витрати, відповідно до положень статті 129 ГПК України, покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1 980, 13 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 254 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «КИЇВПАСТРАНС» (04070, м. Київ, вул. Набережне шосе, буд. 2; ідентифікаційний код 31725604) на користь фізичної особи-підприємця Пінчука В`ячеслава Олександровича ( АДРЕСА_1 ; рнокпп НОМЕР_1 ) 41 047, 00 грн (сорок одна тисячі сорок сім гривень 00 коп.) основного боргу, 2 523, 55 грн (дві тисячі п`ятсот двадцять три гривні 55 коп.) 3% річних, 4 149, 85 грн (чотири тисячі сто сорок дев`ять гривень 85 коп.) інфляційних втрат та 1 980, 13 грн (одна тисячі дев`ятсот вісімдесят гривень 13 коп.) судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів в порядку, передбаченому ст.ст. 253-259, з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Рішення в повному обсязі складено 31.08.2021.

Суддя О.С. Комарова