ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року м.Харків Справа № 913/182/21

Провадження №34/913/182/21

Господарський суд Луганської області у складі:

суддя Іванов А.В.

при секретарі судового засідання Саутенко К.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу

за позовом Фермерського господарства «Васильок-2018», м. Сватове Луганської області,

до Селянського фермерського господарства «Агродар», с. Новоселівське Сватівського району Луганської області,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:

1. ОСОБА_1 , с. Рудівка Сватівського району Луганської області,

2. ОСОБА_2 , с. Куземівка Сватівського району Луганської області,

3. ОСОБА_3 , с. Новомикільське Кремінського району Луганської області,

4. ОСОБА_4 , м. Сєвєродонецьк Луганської області,

5. ОСОБА_5 , смт Куп`янськ-Вузловий Харківської області,

про витребування земельних ділянок та стягнення 1 319 046 грн. 59 коп.

У засіданні брали участь:

від позивача: адвокат Зеленський В.В., ордер Серія АО №1028500 від 21.04.2021;

від відповідача: адвокат Акользіна М.В., ордер Серія ЛГ №022186 від 14.06.2021;

від третіх осіб: не прибув.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Суть спору: Фермерське господарство «Васильок-2018» звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Селянського фермерського господарства «Агродар», в якій просить витребувати із незаконного володіння відповідача наступні земельні ділянки: земельна ділянка загальною площею 5,6869 га із кадастровим номером :26:005:0119 (власник ОСОБА_2 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 11,1845 га із кадастровим номером :26:005:0121 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 6,8394 га із кадастровим номером :26:005:0120 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 5,7167 га із кадастровим номером :11:002:0094 (власник ОСОБА_1 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 6,8810 га із кадастровим номером :26:005:0117 (власник ОСОБА_4 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради; земельна ділянка загальною площею 7,8059 га із кадастровим номером :26:005:0122 (власник ОСОБА_5 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради.

Також позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму завданих протиправним заволодінням чужого майна реальних (прямих) збитків в розмірі 133 857 грн. 42 коп. та недоотриманого доходу (упущена вигода) в сумі 1 185 189 грн. 17 коп., а всього 1 319 046 грн. 59 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між СФГ «Васильок» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були укладені Договори оренди земельних ділянок №5 від 21.10.2013, №16 від 15.03.2014, №17 від 15.03.2014, №28 від 11.12.2014, №36 від 12.06.2017 та №62 від 05.06.2018 з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0121, :26:005:0120, :11:002:0094, :26:005:0117, що знаходяться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області.

На підставі вказаних Договорів оренди була здійснена державна реєстрація права оренди земельних ділянок за СФГ «Васильок».

В подальшому, 26.12.2017 між СФГ «Васильок» та СФГ «Агродар» було укладено ряд Договорів інвестування щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0121, :26:005:0120, :11:002:0094, :26:005:0117, що знаходяться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області.

При цьому, позивач зазначає, що стосовно земельної ділянки із кадастровим номером :26:005:0122, між позивачем та відповідачем не укладалось інвестиційного або будь-якого іншого договору, а провадження господарської діяльності на згаданій ділянці відбувалось відповідачем в форматі самовільного зайняття земельної ділянки та без будь-яких правових підстав.

Позивач вказує, що державна реєстрація Договорів інвестування була проведена лише 29.03.2019, тобто майже через півтора роки після їх укладення та після початку сільськогосподарських робіт.

Також 04.03.2019 між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав ФГ «Васильок-2018», згідно умов якого до ОСОБА_7 перейшли у власність майнові права ФГ «Васильок-2018».

Яз зазначає позивач, Договори інвестування укладалися попереднім власником ФГ «Васильок-2018», тому про їх існування він дізнався лише 28.03.2019 під час виконання СФГ «Агродар» сільськогосподарських робіт на вищевказаних земельних ділянках.

На думку позивача, Договори інвестування є удаваними, оскільки сторони насправді мали намір вступити в правовідносини щодо оренди (суборенди) земельних ділянок. Позивач вказує, що взявши на себе зобов`язання надати СФГ «Агродар» земельні ділянки для вирощування товарної сільськогосподарської продукції СФГ «Васильок» фактично усунулось від права самостійного господарювання на земельних ділянках і надало право обробки земельних ділянок та збору врожаю відповідачу.

Позивач вважає, що право володіння та користування, що належать землекористувачеві на підставі ст. 93 ЗК України, за умовами Договорів інвестування реалізовувались не самим землекористувачем - СФГ «Васильок», а СФГ «Агродар» шляхом обробки землі та збору врожаю на підставі Договорів інвестування. При цьому, право самостійного господарювання на землі як право, надане ч. 1 ст. 95 ЗК України саме землекористувачеві, згідно умов Договорів інвестування використовувалося не землекористувачем, якому належить право оренди земельної ділянки на підставі договору, а СФГ «Агродар», що суперечить вказаній нормі права. Тому вказані Договори інвестування не відповідають вимогам ст. 93, 95 ЗК України.

Як стверджує позивач, згоду власники земельних ділянок на передачу останніх в суборенду СФГ «Агродар» орендатору СФГ «Васильок» - не надавали. Ця обставина вже була встановлена рішеннями господарських судів в інших справах. Отже, СФГ «Васильок», взявши на себе права та обов`язки за Договорами інвестування, здійснив розпорядження земельними ділянкам, без згоди власників щодо передачі земельної ділянки в суборенду.

Позивач вказує, що земельні ділянки не належать СФГ «Агродар» на жодному з титулів - праві власності чи праві оренди, тому, на думку позивача, Договори інвестування, укладені між СФГ «Васильок» та СФГ «Агродар» є удаваними та укладались з метою приховати інший правочин - договір суборенди земельної ділянки.

При цьому, факт користування СФГ «Агродар» спірними земельними ділянками без належної правової підстави є доведеним фактом та закріплений в судових рішеннях Господарського суду Луганської області та Східного апеляційного господарського суду у справах №913/344/19, №913/420/19, №913/320/19, №913/270/19 та №913/405/19, в яких суд дійшов висновку щодо протиправності укладення Договорів інвестування.

Крім того, позивач зауважує, що таким неправомірним володінням та користуванням зазначеними вище земельними ділянками СФГ «Агродар» завдало йому значної шкоди у вигляді прямих збитків та упущеної вигоди в розмірі 1 319 046 грн. 59 коп.

За таких обставин позивач вважає, що на даний час наявна можливість витребування земельних ділянок, що знаходяться в оренді у ФГ «Васильок-2018», із незаконного володіння СФГ «Агродар», а також стягнення з останнього суми завданих позивачу збитків та упущеної вигоди, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім того, позивач надав розрахунок вартості витрат, пов`язаних із розглядом справи, відповідно до якого: 1) витрати на правничу допомогу становлять 42 500 грн. 00 коп., 2) витрати на проведення експертизи - 50 000 грн. 00 коп.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2021 справу №913/182/21 передано на розгляд судді Іванову А.В.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 07.04.2021 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк 10 днів з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви та подання до суду заяви про усунення недоліків.

22.04.2020 на адресу суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.04.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Клопотання позивача про залучення третіх осіб задоволено. Залучено до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1 (92620, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Рудівка, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ); ОСОБА_2 (92620, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Куземівка, ідентифікаційний код НОМЕР_2 ); ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ); ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_5 ). Підготовче засідання призначено на 26.05.2021 о 14 год. 30 хв.

13.05.2021 від Коломийчиської сільської ради Сватівського району Луганської області надішла відповідь на запит суду, в якій зазначається, що ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_4 , що враховується судом при подальшому розгляді справи.

13.05.2021 через канцелярію суду від третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 надійшли пояснення аналогічного змісту від 11.05.2021, в яких зазначають, що у Договорах оренди не передбачено можливості передання земельної ділянки в суборенду. Треті особи вказують, що дозволу на передачу земельних ділянок в суборенду СФГ «Аргодар» вони не надавали та будь-яких договорів з ним не укладали. До того ж, як власники земельних ділянок треті особи заперечують проти їх передання в суборенду чи в користування відповідачу. В зв`язку з чим треті особи ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 підтримують позовні вимоги та просять здійснювати розгляд справи без їх участі.

18.05.2021 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що не визнає позовні вимоги. Відповідач вказує, що спірні земельні ділянки не знаходяться у його володінні чи користуванні з вересня 2019 року, а земельна ділянка з кадастровим номером :26:005:0122 взагалі не перебувала у його володінні чи користуванні. Відповідач ставить під сумнів протокол огляду місяця події від 14.09.2019 в якості допустимого доказу.

Як вважає відповідач у позовній заяві не зазначено за який період нараховані збитки та упущена вигода, з чого вони складаються та в чому полягають. На думку відповідача, висновок судової економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020 не може бути належним доказом по даній справі, оскільки вона проводилась в рамках кримінального провадження. До того ж, відповідач стверджує, що позивач подав цивільний позов в кримінальному провадженні, тому позовні вимоги про стягнення збитків та упущеної вигоди в межах господарського провадження є безпідставними.

Також відповідач зазначає, що звернувся до експертної установи для проведення судової економічної експертизи, після проведення якої надасть копію відповідного висновку.

В зв`язку з наведеним відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

20.05.2021 від Сватівської міської ради надішла відповідь на запит суду, в якій зазначається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , що враховується судом при подальшому розгляді справи.

24.05.2021 через канцелярію суду позивач надав відповідь на відзив, в якій вказав, що твердження відповідача щодо відсутності доказів на підтвердження факту володіння спірними земельними ділянками не відповідають дійсності, оскільки такими доказами є копії актів приймання-передачі спірних земельних ділянок, відповідно до яких СФГ «Агродар» прийняло земельні ділянки із відповідними кадастровим номерами. При цьому, зворотні акти приймання-передачі спірних земельних ділянок не складались.

Позивач зазначає, що протокол огляду місяця події від 14.09.2019 є допустимим доказом, оскільки його копія була надану представнику позивача як учаснику слідчої дії працівником СВ Сватівського ВП ГУНП в Луганській області. Також позивач вважає, що висновок судової економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020 є належним доказом, так як дослідження розміру завданих збитків відбувалось комплексно, а аргументи відповідача є спробою уникнути відповідальності. При цьому, призначення судово-економічної експертизи в рамках кримінального провадження №0001085 було наслідком задоволення клопотання ФГ «Васильок-2018», як потерпілого в тому кримінальному провадженні, тому примірник висновку правомірно знаходиться у позивача.

Також позивач посилається на те, що кримінальне провадження №0001085 знаходиться на стадії досудового слідства, провадження за цивільним позовом ФГ «Васильок-2018» судом не відкривалося та не розглядалося, тому цивільний позов не можна вважати окремим позовним провадженням.

В зв`язку з чим позивач просить задовольнити позов у повному обсязі.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 26.05.2021 встановлено відповідачу строк для надання заперечення до 11.06.2021 (включно). Запропоновано відповідачу подати заперечення з доказами направлення іншим учасникам справи. Встановлено третім особам строк для надання пояснень щодо відзиву до 11.06.2021 (включно). Запропоновано третім особам подати пояснення з доказами направлення іншим учасникам справи. Відкладено підготовче засідання на 14.06.2021 о 14 год. 30 хв.

10.06.2021 на адресу суду від відповідача надішли заперечення, в яких зазначає, що ні договорами інвестування, ні нормами діючого законодавства на відповідача не покладено обов`язку по поверненню земельних ділянок на підставі акту приймання-передачі. Відповідач стверджує, що з вересня 2019 року спірні земельні ділянки не перебувають у користуванні відповідача, а земельна ділянка з кадастровим номером :26:005:0122 взагалі не перебувала у його володінні чи користуванні.

Натомість, як вказує відповідач, обробку та посів сільськогосподарських культур на даних ділянках здійснює позивач. Відповідач вважає, що позивач самовільно, до набрання законної сили рішеннями судів про визнання недійсними договорів інвестування, з вересня 2019 року почав здійснювати господарську діяльність на даних земельних ділянках та перешкоджати відповідачу збирати врожай, хоча на той час СФГ «Аргодар» мало право безперешкодно користуватися всіма правами, набутими за договорами інвестування. На підтвердження доводів щодо некористування спірними земельними відповідач надав лист Коломийчиської сільської ради Сватівського району Луганської області №02-33 від 31.05.2021.

Також відповідач посилається на те, що позивач не надав доказів отримання копії протоколу від 13.09.2019 від працівників СВ Сватівського ВП ГУНП в Луганській області, тому даний протокол є недопустимим доказом. Крім того, відповідач вказує, що Договір поставки №1771 від 30.08.2019 насіння соняшнику врожаю 2019 року, з урахування якого було розраховано збитки згідно Звіту аудитора, взагалі не стосується врожаю зі спірних земельних ділянок і не має жодного відношення до предмету доказування по даній справі. Тому, на думку відповідача, Звіт аудитора, наданий позивачем, не може бути належним доказом на підтвердження заявлених позовних вимог. В свою чергу, відповідач наголошує, що згідно висновку комісійної судової економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021, проведеної за заявою відповідача, підтвердити розрахунок витрат, наведений у Звіті аудитора, не надається можливим.

До того ж, відповідач заперечує щодо заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу на загальну суму 42 500 грн., оскільки такий розмір витрат не є документально обґрунтованим та не відповідає критерію розумної необхідності таких витрат, а витрати на проведення аудиту, як вважає відповідач, взагалі не є судовими витратами.

В зв`язку з наведеним, відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити та долучити до матеріалів справи лист Коломийчиської сільської ради Сватівського району Луганської області №02-33 від 31.05.2021. Вказаний лист разом із запереченнями відповідача долучено до матеріалів справи.

14.06.2021 через канцелярію суду від позивача надійшли додаткові пояснення з приводу судово-економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021, в яких зазначає, що надані сторонами судово-економічні експертизи є різними за своєю суттю, оскільки містять різні питання, що ставились перед експертами. Позивач вказує, що зі змісту висновку судово-економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020 вбачається, що в рамках даної експертизи вирішувалися питання стосовно документального підтвердження прямих збитків та упущеної вигоди позивача на підставі розрахунків відповідного аудитора. В свою чергу, позивач стверджує, що згідно висновку судово-економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021, ця експертиза була направлена на встановлення експертами-економістами розміру прямих збитків та упущеної вигоди позивача на підставі первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку, тобто внутрішніх документів позивача, що є порушенням науково-медотичних рекомендацій з підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Також позивач вважає, що питання, які розглядались в межах судово-економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021 не входять до предмету дослідження цього виду експертиз. Наведене, на думку позивача, свідчить про неналежність, недостатність та недопустимість висновку судово-економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021 як доказу.

Крім того, позивач звертає увагу, що у вказаному висновку експерти неодноразово зазначали про те, що наданих відповідачем документів критично не вистачає, оскільки відповідач не надав на експертизу договори оренди землі, укладені між позивачем та власниками земельних ділянок, відомості про оплату орендної плати та відповідних податків. Позивач зауважує, що відповідач цілеспрямовано відбирав, які документи подати на дослідження, переслідуючи мету отримати для себе необхідний висновок експерта. Тому висновок судово-економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021 не спростовує висновків судово-економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020, яка, за його твердженням, є більш повною та об`єктивною.

До того ж, позивач не погоджується вказівкою у висновку судово-економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021 на підтвердження дійсності упущеної вигоди наявністю форвардних договорів, оскільки підтвердженням не можливості отримання прибутку є понесення обов`язкових фактичних затрат на вирощування певної продукції. Позивач вказує, що такі затрати підтверджено висновком судово-економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020.

Вказані додаткові пояснення були долучені судом до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.06.2021 запропоновано третім особам надати письмові пояснення щодо висновку комісійної судової економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021 в строк до 09.07.2021 (включно) з доказами направлення іншим учасникам справи. Запропоновано позивачу та третім особам надати письмові пояснення щодо заперечення відповідача в строк до 09.07.2021 (включно) з доказами направлення іншим учасникам справи. Запропоновано адвокату Пакіній А.В. направити на адресу відповідача копії ордерів Серії АХ №1846 від 11.05.2021 в разі можливості виготовлення таких копій. Продовжено строк проведення підготовчого провадження на тридцять днів. Відкладено підготовче засідання на 14.07.2021 о 14 год. 30 хв.

В судовому засіданні 14.07.2021 взяли участь представники сторін та третіх осіб, надали усні пояснення.

Ухвалою господарського суду Луганської області від 14.07.2021 продовжено строк на надання додаткових письмових пояснень та доказів до 09.08.2021 (включно). Запропоновано позивачу надати пояснення щодо використання СФГ «Агродар» земельної ділянки з кадастровим номером :26:005:0122 та докази на їх підтвердження. Закрито підготовче провадження. Призначено справу до судового розгляду по суті на 16.08.2021 о 14 год. 30 хв.

09.08.2021 через канцелярію суду від позивача надійшла заява від 09.08.2021, в якій на виконання ухвали суду від 14.07.2021 позивачем надано додаткові пояснення щодо земельної ділянки з кадастровим номером :26:005:0122 з додатками.

Позивача зазначає, що неправомірне користування відповідачем земельною ділянкою з кадастровим номером :26:005:0122 підтверджуються матеріалами справи №426/3163/19, зокрема, поясненнями співробітника СФГ «Агродар» Зеленського В.І., протоколом огляду місця події від 28.03.2019 тощо. Позивач вказує, що земельна ділянка з контуром 371, про яку йдеться в протоколі огляду місця події від 28.03.2019 та земельна ділянка з кадастровим номером :26:005:0122 є однією і тією ж земельною ділянкою, яка протиправно оброблялася відповідачем.

Вказана заява від 09.08.2021 з додатками приймається судом до розгляду та долучається до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.08.2021 взяли участь представники сторін.

Треті особи та їх представник у судове засідання 16.08.2021 не прибули, причини неявки суду не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

16.08.2021 через канцелярію суду від представника позивача надійшов супровідний лист від 16.08.2021, разом з яким надав для долучення до матеріалів справи додаткові документи, а саме: лист Сватівського районного суду Луганської області №8/213/2021від 10.08.2021, копію скарги від 03.04.2019 та копію ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 12.04.2019 №426/3163/19.

У судовому засіданні 16.08.2021 представник позивача заявив усне клопотання про долучення вказаних документів до матеріалів справи, з посиланням на неможливість їх подання у встановлені судом строки, з підстав які зазначалися у заяві від 09.08.2021.

Відповідно до ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

В обґрунтування неможливості подання даних доказів у строк, встановлений ухвалою від 14.07.2021, представник позивача зазначив, що намагався отримати їх вчасно, однак канцелярія Сватівського районного суду Луганської області надала не всі документи, запитувані позивачем.

Розглянувши зазначене клопотання, ураховуючи обґрунтовану неможливість подання позивачем додаткових документів, доданих до супровідного листа від 16.08.2021, у встановлений строк, суд приходить до висновку про його задоволення та долучення до матеріалів справи вказаних документів.

Також 16.08.2021 через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання, в якому просить оголосити перерву для надання можливості вивчити заяву позивача від 09.08.2021 з додатками, копію якої вона отримала лише 16.08.2021, та опонувати цим документам по суті позовних вимог.

За змістом ч. 2 ст. 216 ГПК України якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Розглянувши вказане клопотання, з метою надання представнику відповідача можливості ознайомитися із заявою позивача від 09.08.2021 та додатками до неї, суд дійшов висновку про задоволення даного клопотання та постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні з розгляду справи по суті до 17.08.2021 о 12:00.

Після перерви судове засідання продовджено 17.08.2021.

В судовому засіданні після перерви 17.08.2021 взяли участь представники сторін.

Треті особи та їх представник у судове засідання 17.08.2021 після перерви не прибули.

Представник позивача надав усні пояснення по суті позовних вимог та підтримав позов.

Представник відповідача надав усні пояснення по суті позовних вимог та проти позову заперечив.

У судовому засіданні 17.08.2021 суд, розглянувши справу по суті, заслухавши представників сторін, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, проголосив вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

21.10.2013 між ОСОБА_2 (Орендодавець, третя особа) та Селянським фермерським господарством «Васильок» (Орендар, позивач) укладено Договір оренди землі №5, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради, загальною площею 5,6869 га та має кадастровий номер :26:005:0119 (т. ІІ а.с. 60-64).

15.03.2014 між ОСОБА_3 (Орендодавець, третя особа) та Селянським фермерським господарством «Васильок» (Орендар, позивач) укладено Договір оренди землі №16, згідно умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради, загальною площею 6,8394 га та має кадастровий номер :26:005:0120 (т. ІІ а.с. 92-95).

24.05.2019 між сторонами було укладено Договір про зміни умов до даного Договору оренди землі, відповідно до якого строк дії Договору становить 15 років (т. ІІ а.с. 97).

Також 15.03.2014 між ОСОБА_3 (Орендодавець, третя особа) та Селянським фермерським господарством «Васильок» (Орендар, позивач) укладено Договір оренди землі №17, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради, загальною площею 11,1845 га та має кадастровий номер :26:005:0121 (т. ІІ а.с. 75-78).

24.05.2019 між сторонами було укладено Договір про зміни умов до даного Договору оренди землі, відповідно до якого строк дії Договору становить 15 років (т. ІІ а.с. 80).

11.12.2014 між ОСОБА_1 (Орендодавець, третя особа) та Селянським фермерським господарством «Васильок» (Орендар, позивач) укладено Договір оренди землі №28, згідно умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду строком на 5 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради, загальною площею 5,7167 га та має кадастровий номер :11:002:0094 (т. ІІ а.с. 110-113).

12.06.2017 між ОСОБА_4 (Орендодавець, третя особа) та Селянським фермерським господарством «Васильок» (Орендар, позивач) укладено Договір оренди землі №36, відповідно до умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради, загальною площею 6,8810 га, у тому числі 6,8810 га, що складає 100% паю, з кадастровим номером :26:005:0117 (т. ІІ а.с. 122-125).

05.06.2018 між ОСОБА_5 (Орендодавець, третя особа) та Селянським фермерським господарством «Васильок» (Орендар, позивач) укладено Договір оренди землі №62, згідно умов якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв в оренду строком на 10 років земельну ділянку сільськогосподарського призначення, яка знаходиться на території Куземівської сільської ради, загальною площею 7,8059 га, у тому числі 7,8059 га, що складає 100% паю, з кадастровим номером :26:005:0122 (т. ІІ а.с. 136-139).

Крім того, сторонами даних Договорів оренди землі були укладені Акти прийому-передачі земельних ділянок з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094, :26:005:0117 та :26:005:0122 (т. ІІ а.с. 66, 83, 101, 126).

На підставі цих Договорів оренди землі за СФГ «Васильок» було зареєстровано право оренди вказаних земельних ділянок, про що свідчать відповідні витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (т. ІІ а.с. 67, 84, 102, 114, 127-128, 140).

Разом з тим, 26.12.2017 між Селянським фермерським господарством «Васильок» (Учасник, позивач) та Селянським фермерським господарством «Агродар» (Інвестор, позивач) було укладено п`ять Договорів інвестування стосовно п`яти з вказаних вище шести земельних ділянок, які перебували в оренді у позивача, а саме щодо земельних ділянок з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094 та :26:005:0117 (т. ІІ а.с. 68-70, 85-87, 103-105, 115-117, 129-131).

Відповідно умов даних Договорів інвестування від 26.12.2017 з дати початку строку дії інвестиційної програми, тобто з 26.12.2017, відповідач отримав право користування вказаними земельними ділянками в повному обсязі, в тому числі з метою сільськогосподарського товарного виробництва.

Також 26.12.2017 сторони уклали Акти приймання-передачі до Договорів інвестування від 26.12.2017, згідно яких позивач передав, а відповідач прийняв земельні ділянки з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094 та :26:005:0117 (т. ІІ а.с. 72, 89, 107, 119, 133).

Також відповідач зареєстрував інше речове право Договорів інвестування від 26.12.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, що вбачається з відповідних витягів (т. ІІ а.с. 71, 88, 106, 118, 132).

В подальшому ОСОБА_6 (Продавець) та ОСОБА_7 (Покупець) уклали Договір купівлі-продажу майнових прав Фермерського господарства «Васильок-2018» (т. ІІ а.с. 54-56).

Рішенням №2/2019 від 04.03.2019 власника (єдиного члена) та голови Фермерського господарства «Васильок-2018» Мормуль Володимира Володимировича відступлено майнові права на користь ОСОБА_7 (т. ІІ а.с. 57-59).

При цьому, Селянське фермерське господарство «Васильок» та Фермерське господарство «Васильок-2018» є одним і тим самим суб`єктом господарювання з одним і тим самим ідентифікаційним кодом 21809154, який зазначено в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що відображено у відповідному витягу (т. І а.с. 244-246)

В свою чергу, різниця в назві пов`язана зі зміною найменування Селянського фермерського господарства «Васильок» на Фермерське господарство «Васильок-2018» у зв`язку із його приведенням у відповідність до Вимог до написання найменування юридичної особи, її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, крім організації профспілки, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 05.03.2021 №368/5, про що вказано в п. 1.1. Статуту ФГ «Васильок-2018» (т. ІІ а.с. 20-41).

Як зазначає позивач, Договори інвестування укладалися попереднім власником ФГ «Васильок-2018», тому про їх існування він дізнався лише 28.03.2019 під час виконання СФГ «Агродар» сільськогосподарських робіт на вищевказаних земельних ділянках.

На думку позивача, Договори інвестування є удаваними, оскільки сторони насправді мали намір вступити в правовідносини щодо оренди (суборенди) земельних ділянок та укладались з метою приховати інший правочин - договір суборенди земельної ділянки.

При цьому, позивач вважає, що факт користування СФГ «Агродар» спірними земельними ділянками без належної правової підстави є доведеним фактом та закріплений в судових рішеннях Господарського суду Луганської області та Східного апеляційного господарського суду у справах №913/344/19, №913/420/19, №913/320/19, №913/270/19 та №913/405/19, в яких суд дійшов висновку щодо протиправності укладення Договорів інвестування.

Крім того, позивач зауважує, що таким неправомірним володінням та користуванням зазначеними вище земельними ділянками СФГ «Агродар» завдало йому значної шкоди у вигляді прямих збитків та упущеної вигоди в розмірі 1 319 046 грн. 59 коп.

За таких обставин позивач вважає, що на даний час наявна можливість витребування земельних ділянок, що знаходяться в оренді у ФГ «Васильок-2018», із незаконного володіння СФГ «Агродар», а також стягнення з останнього суми завданих позивачу збитків та упущеної вигоди, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Відповідач проти позову заперечив, вказавши, що не визнає позовні вимоги, оскільки спірні земельні ділянки не знаходяться у його володінні чи користуванні з вересня 2019 року, а земельна ділянка з кадастровим номером :26:005:0122 взагалі не перебувала у його володінні чи користуванні. Відповідач ставить під сумнів протокол огляду місяця події від 14.09.2019 в якості допустимого доказу.

Як вважає відповідач у позовній заяві не зазначено за який період нараховані збитки та упущена вигода, з чого вони складаються та в чому полягають. На думку відповідача, висновок судової економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020 не може бути належним доказом по даній справі, оскільки вона проводилась в рамках кримінального провадження.

До того ж, відповідач стверджує, що позивач подав цивільний позов в кримінальному провадженні, тому позовні вимоги про стягнення збитків та упущеної вигоди в межах господарського провадження є безпідставними.

В зв`язку з наведеним відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності (ст. 1 Закону України «Про оренду землі»).

За змістом ст. 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою (ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі»).

Згідно з ч.ч. 1, 5 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Стаття 13 Закону України «Про оренду землі» визначає, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

В ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» унормовано, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови (ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» в редакції на момент укладення Договорів оренди землі).

Приписами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, між позивачем та фізичними особами, власниками земельних ділянок, а саме ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 були укладені Договори оренди земельних ділянок №5 від 21.10.2013, №16 від 15.03.2014, №17 від 15.03.2014, №28 від 11.12.2014, №36 від 12.06.2017 та №62 від 05.06.2018 з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0121, :26:005:0120, :11:002:0094, :26:005:0117, :26:005:0122, що знаходяться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області.

Вказані земельні ділянки були передані позивачу третіми особами (їх власниками) за Актами прийому-передачі. На підставі вищенаведених Договорів оренди землі була здійснена державна реєстрація права оренди земельних ділянок за позивачем.

Таким чином, позивач є належним користувачем вказаних земельних ділянок, тому виступає у спірних правовідносинах як їх титульний володілець.

Разом з тим, в подальшому, попереднім власником СФГ «Васильок» з СФГ «Агродар» було укладено ряд Договорів інвестування від 26.12.2017 стосовно п`яти земельних ділянок з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094 та :26:005:0117, які перебували в його оренді та володінні.

Зазначені земельні ділянки були передані відповідачу за Актами приймання-передачі, який зареєстрував інше речове право Договорів інвестування від 26.12.2017 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права.

Натомість господарським судом Луганської області та Східним апеляційним господарським судом в рамках розгляду справ №913/344/19, №913/420/19, №913/320/19, №913/270/19 та №913/405/19 була надана правова оцінка вказаним Договорам інвестування від 26.12.2017 та правомірності користування відповідачем вказаними земельними ділянками.

Так, в постанові Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 у справі №913/344/19 (т. І а.с. 125-136), якою було скасовано рішення Господарського суду Луганської області від 10.10.2019, колегія суддів дійшла висновку про те, що Договір інвестування від 26.12.2017, як правочин, який підлягає обов`язковій державній реєстрації і не був зареєстрований, вважається неукладеним.

Колегія суддів зауважила, що вказане свідчить про здійснення відповідачем землекористування без законних підстав та порушення прав позивача щодо користування ним земельною ділянкою площею 6,8394 га на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, кадастровий номер :26:005:0120. Припинення орендарем господарської діяльності з безпосереднього цільового використання орендованої земельної ділянки та передача третім особам права користування виходить за межі господарської діяльності, яку може здійснювати орендар без погодження з орендодавцем.

Схожих висновків дійшов господарський суд Луганської області при розгляді справи №913/270/19, які викладені у рішенні від 23.09.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 16.01.2020 (т. І а.с. 94-109).

Зокрема, суд вказав, що ФГ «Васильок» передало СФГ «Агродар» 6,881 га землі, яку орендувало у ОСОБА_4 , та самостійно не здійснювало сільськогосподарського товарного виробництва за рахунок залучених відповідачем інвестицій, тобто воля сторін, насправді, була спрямована на встановлення не правовідносин з інвестиційної діяльності, а орендних правовідносин, що дало підстави для висновку про те, що за обставинами спору має місце удаваний правочин. Також суд зазначив, що цей факт свідчить про здійснення відповідачем землекористування без законних підстав.

Аналогічні висновки викладені в рішенні господарського суду Луганської області від 04.11.2019 у справі №913/420/19 (т. І а.с. 137-150), де суд зауважив, що ФГ «Васильок» фактично передало СФГ «Агродар» 11,1845 га землі, яку орендувало у ОСОБА_3 , та самостійно не здійснювало сільськогосподарського товарного виробництва за рахунок залучених відповідачем інвестицій, тобто воля сторін, насправді, була спрямована на встановлення не правовідносин з інвестиційної діяльності, а орендних правовідносин, що дає підстави для висновку про те, що за обставинами спору має місце удаваний правочин. Суд погодився з доводами позивача, що вказане свідчить про здійснення відповідачем землекористування без законних підстав.

Натомість, в рішенні господарського суду Луганської області від 05.12.2019 у справі №913/320/19, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 27.03.2020 (т. І а.с. 110-124) судом було встановлено удаваність спірного Договору та те, що реальним договором, який сторони вчинили, є договір суборенди земельної ділянки, який було укладено з порушенням закону, зокрема, ч. 1 ст. 8 Закону України «Про оренду землі», в зв`язку з чим суд вважав, що є підстави для визнання спірного інвестиційного договору недійсним на підставі ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України, з огляду на недотримання сторонами вимог, які встановлені в ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України.

Також в рішенні господарського суду Луганської області від 10.09.2019 у справі №913/405/19 (т. І а.с. 151-171) суд вказав, що за умов проведення 29.03.2019 державної реєстрації речового права на вказану земельну ділянку за СФГ «Агродар» на підставі договору та фактичне виконання договору суборенди сторонами, здійснення відповідачем користування земельною ділянкою, суд визнав його вчиненим, а тому таким, що визнається недійсним.

В зв`язку з наведеним, у вказаних судових рішеннях визнано Договори інвестування від 26.12.2017 або неукладеними (справа №913/344/19), або удаваними правочинами (справи №913/270/19, №913/420/19), або недійсними (справи №913/320/19, №913/405/19) з підстав користування відповідачем земельними ділянками без належних на те правових підстав.

В силу приписів ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз вказаної норми дає підстави вважати, що преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Тобто преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 18.12.2019 року у справі №761/29966/16-ц.

Таким чином, в судових рішеннях Господарського суду Луганської області та Східного апеляційного господарського суду у справах №913/344/19, №913/420/19, №913/320/19, №913/270/19 та №913/405/19 встановлено факт користування СФГ «Агродар» спірними земельними ділянками без належної правової підстави

Суд зауважує, що вказані факти є преюдиційно встановленими, отже не підлягають доказуванню, в зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, а тому вони є обов`язковими при вирішенні даної справи.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що відповідач користувався спірними земельними ділянками з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094 та :26:005:0117 без належних на те правових підстав, оскільки Договори інвестування від 26.12.2017, на підставі яких вказані земельні ділянки були передані відповідачу, визнано судами неукладеними/удаваними/недійними правочинами.

За змістом ст.ст. 317, 318 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 цього Кодексу).

Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 ЦК України.

Здійснення власником свого права власності передусім полягає у безперешкодному, вільному та на власний розсуд використанні всього комплексу правомочностей власника, визначених законом, - володіння, користування, розпорядження майном.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Зазначений засіб захисту права власності застосовується у тому випадку, коли власник фактично позбавлений можливості володіти і користуватися належною йому річчю, тобто коли річ незаконно вибуває із його володіння.

Згідно з наведеною нормою власник має право реалізувати своє право на захист шляхом звернення до суду з вимогою про витребування свого майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених ЦК України.

Правовий аналіз положень ст. 387 цього Кодексу дає підстави для висновку, що у наведеній нормі йдеться про право власника на віндикаційний позов, тобто позов власника, який не володіє, до невласника, який незаконно володіє майном, про вилучення цього майна в натурі.

Віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно.

Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний).

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.08.2019 у справі №914/970/18.

З урахуванням того, що відповідач незаконно, без відповідної правової підстави володіє земельними ділянками з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094 та :26:005:0117, право користування якими належить позивачу як законному титульному володільцю, а між позивачем (титульним володільцем) та відповідачем (фактичним незаконним володільцем) майна немає договірних відносин, в зв`язку із визнанням Договорів інвестування від 26.12.2017 неукладеними/удаваними/недійними правочинами, беручи до уваги той факт, що спірне майно перебуває у відповідача, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про вилучення цього майна в натурі у відповідача, який незаконно володіє майном є належним способом захисту, оскільки відновлює безперешкодне, вільне, на власний розсуд використання правомочностей титульного володільця майна.

За таких обставин, вимоги позивача про витребування з незаконного володіння відповідача на користь позивача земельних ділянок з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0121, :26:005:0120, :11:002:0094 та :26:005:0117, що знаходяться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Натомість, відповідач стверджував, що не користується земельними ділянками з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0121, :26:005:0120, :11:002:0094 та :26:005:0117 з вересня 2019 року, що, на його думку, підтверджується Довідкою Коломийчиської сільської ради Сватівського району Луганської області №02-33 від 31.05.2021 (т. ІІІ а.с. 74).

Суд критично оцінює Довідку №02-33 від 31.05.2021 в якості доказу на підтвердження того, що відповідач не користується вказаними земельними ділянками з вересня 2019 року, оскільки вона складена Коломийчиською сільською радою Сватівського району Луганської області, яка взагалі не є стороною правовідносин, що виникли між позивачем та відповідачем, тому робити висновок про те, в чиєму користуванні перебували чи перебувають зазначені земельні ділянки, а тим паче видавати довідки на підтвердження таких фактів, сільська рада не уповноважена.

Будь-якого підтвердження того, що сільською радою здійснювався огляд цих земельних ділянок, наприклад у вересні 2019 року в рамках самоврядного контролю, що дало б підстави для висновку про, те хто саме на той час користувався даними земельними ділянками, суду не надавалося.

За таких обставин, суд не бере до уваги Довідку Коломийчиської сільської ради Сватівського району Луганської області №02-33 від 31.05.2021 в якості доказу на підтвердження того, що відповідач не користувався п`ятьма спірними земельними ділянками з вересня 2019 року.

На противагу наведеному, матеріали справи містять Акти приймання-передачі до Договорів інвестування від 26.12.2017, згідно яких позивач передав, а відповідач прийняв земельні ділянки з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094 та :26:005:0117 (т. ІІ а.с. 72, 89, 107, 119, 133).

Актів приймання-передачі, які б свідчили про зворотну передачу цих земельних ділянок від відповідача до позивача, матеріали справи не містять, що вкотре підтверджує фактичне панування над ними та користування саме відповідачем.

В зв`язку з наведеним, суд вважає безпідставними твердження відповідача щодо не використання ним земельних ділянок з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0121, :26:005:0120, :11:002:0094 та :26:005:0117 з вересня 2019 року.

Стосовно позовної вимоги про витребування з незаконного володіння відповідача на користь позивача земельної ділянки з кадастровим номером :26:005:0122, що знаходиться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області, суд зазначає наступне.

Позивач зазначав, що стосовно цієї земельної ділянки між позивачем та відповідачем не укладалось інвестиційного або будь-якого іншого договору, а провадження господарської діяльності на згаданій ділянці відбувалось відповідачем в форматі самовільного зайняття земельної ділянки та без будь-яких правових підстав.

За змістом абз. 16 ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Як вважає позивач самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки з кадастровим номером :26:005:0122 та неправомірне користування відповідачем цією земельною ділянкою підтверджуються матеріалами справи №426/3163/19, зокрема, поясненнями співробітника СФГ «Агродар» Зеленського В.І., протоколом огляду місця події від 28.03.2019 (т. ІІІ а.с. 58-60).

Судом встановлено, що вказані документи входять до складу матеріалів справи №426/3163/19, яка перебувала у провадженні Сватівського районного суду Луганської області, щодо розгляду скарги на бездіяльність слідчого, та полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру судових розслідувань після отримання заяви про вчинення посадовими особами СФГ «Агродар» злочину, передбаченого ст. ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Разом з тим, з ухвали Сватівського районного суду Луганської області від 12.04.2019 у справі №426/3163/19 вбачається, що оцінка зазначеним документам не надавалася, вони не були предметом розгляду, позаяк суд вирішував питання виключно про наявність чи відсутність підстав для задоволення скарги на бездіяльність слідчого, в задоволенні якої врешті було відмовлено.

Таким чином, ні пояснення співробітника СФГ «Агродар» Зеленського В.І., ні протокол огляду місця події від 28.03.2019 чи інші матеріали справи №426/3163/19 самі по собі не доводять самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки :26:005:0122.

Договору інвестування, аналогічного вищевказаним, між сторонами укладено не було, Акт приймання-передачі спірної земельної ділянки сторонами не складався.

Стаття 76 ГПК України унормовує, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відтак, суд не вважає належними доказами пояснення співробітника СФГ «Агродар» Зеленського В.І., протокол огляду місця події від 28.03.2019 та інші матеріали справи №426/3163/19, які надані позивачем на підтвердження самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки :26:005:0122, оскільки на їх підставі не можливо достеменно встановити вказані обставини, в зв`язку з чим не бере їх до уваги.

При цьому, посилання позивача на те, що земельна ділянка з контуром 371, про яку йдеться в протоколі огляду місця події від 28.03.2019 та земельна ділянка з кадастровим номером :26:005:0122 є однією і тією ж земельною ділянкою, яка протиправно оброблялася відповідачем, є не доречними в контексті не доведеності самого факту самовільного зайняття відповідачем земельної ділянки :26:005:0122.

З огляду на вищенаведене, вимога про витребування з незаконного володіння відповідача на користь позивача земельної ділянки з кадастровим номером :26:005:0122, що знаходиться на території Куземівської сільської ради Сватівського району Луганської області не підлягає задоволенню.

Відносно вимог позивача про стягнення з відповідача суми завданих протиправним заволодінням чужого майна реальних (прямих) збитків в розмірі 133 857 грн. 42 коп. та недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 1 185 189 грн. 17 коп., суд вказує на таке.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ст. 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі ст. 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Таким чином, збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Ураховуючи положення ст. 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 20.01.2020 у справі №902/803/17.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 27.01.2020 у справі №910/3579/17 наголошує, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою; 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності порушення відповідача, наявності та розміру понесених збитків, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і збитками, покладено на позивача.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

До того ж, суд звертає увагу, що протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди .

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.12.2018 у справі №902/320/17.

Відтак, стягнути збитки можливо лише за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) шкоди (збитків); 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювана та шкодою (збитками); 4) вини, а за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Здійснивши аналіз наявності всіх елементів складу цивільного правопорушення, суд вважає, що позивачем не доведено факт порушення (протиправної поведінки) відповідача, оскільки будь-яких належних доказів на підтвердження даного факту, позивач не надав.

Кримінальне провадження №001085 в рамках якого розглядалось питання про вчинення головою СФГ «Агродар» злочинів передбачених КК України, зокрема ч. 2 ст. 197-1, ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 375 КК України, закрито 28.03.2021 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, що підтверджується довідкою Другого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Краматорську (т. ІІІ а.с. 139).

При цьому, розмір збитків позивач аргументував висновком судово-економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020, згідно якого реальні (прямі) збитки підтверджено в сумі 133 857 грн. 42 коп. (т. І а.с. 230-243).

Відповідно до ч.ч. 1. ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

В свою чергу, оцінивши вказаний висновок судово-економічної експертизи, суд зауважує, що він доводить лише розмір збитків завданих позивачу, однак жодним чином не підтверджує їх завдання саме відповідачем, що вказує на відсутність причинно-наслідкового зв`язку як обов`язково елементу складу цивільного правопорушення.

До того ж, суд звертає увагу, що вказаних висновок зроблено в межах кримінального провадження №001085 на стадії досудового розслідування, яке є наразі закритим. Отже, даному висновку не давалась належна оцінка судом, за ухвалою якого проводилась дана експертиза.

Натомість, висновок комісійної судової економічної експертизи №229-230/08 від 21.05.2021 (т. ІІІ а.с. 48-56), яким відповідач обґрунтовує відсутність будь-яких збитків, на противагу доводам позивача, оцінюється судом критично, оскільки неможливість підтвердження розміру збитків, вказаних у Звіті аудитора за результатами виконання завдання з розрахунку збитків від використання земельних ділянок ФГ «Васильок-2018», пов`язана, насамперед, з недостатністю матеріалів, наданих відповідачем для проведення такого експертного дослідження.

Таким чином, оскільки не доведено вчинення відповідачем правопорушення у сфері господарювання та причинного зв`язку між таким правопорушенням і завданими збитками як необхідної підстави для притягнення до цивільно-правової відповідальності, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для притягнення відповідача до такої відповідальності із застосуванням господарської санкції у вигляді відшкодування (стягнення) збитків.

Тому висновок позивача про наявність підстав для стягнення реальних (прямих) збитків в розмірі 133 857 грн. 42 коп. є передчасним, а вимога про їх стягнення з відповідача - безпідставною.

Щодо вимоги позивача стягнення з відповідача недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 1 185 189 грн. 17 коп., суд вказує наступне.

За змістом ч. 2 ст. 22 ЦК України упущена вигода - це доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим суб`єктом господарювання грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин у сфері господарювання не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

На цьому наголосив Верховний суд у постанові від 12.11.2019 у справі №910/9278/18.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки у розмірі доходів, які б могли бути реально отримані. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані. Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток .

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №50/8676/15-ц та постанові Верховного Суду від 18.11.2019 у справі №902/761/18.

Отже, саме позивач як особа, яка стверджує про завдання йому неправомірними діями відповідача збитків у виді упущеної вигоди, має довести належними та допустимими доказами як реальність отримання вигоди у вигляді доходу, так і розмір цього доходу.

На підтвердження розміру упущеної вигоди позивач посилався на висновок судово-економічної експертизи №3113/6448 від 18.05.2020, згідно якого недоотриманий дохід (упущена вигода) підтверджена в розмірі 1 185 189 грн. 17 коп. (т. І а.с. 230-243).

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Натомість доказів, які б свідчили про реальну можливість отримання позивачем вигоди у вигляді доходу, суду надано не було.

Позаяк, Договір поставки №1171 від 30.08.2019 та Специфікація №1, які є додатками до Звіту аудитора не є належними доказами реальності таких доходів, а свідчать лише про абстрактну можливість отримання певних доходів позивачем.

Так, з вказаних Договору поставки та Специфікації безсумнівно вбачається лише домовленість позивача і його контрагента про поставку насіння соняшнику врожаю 2019 року. Однак, достеменно стверджувати, що соняшник, який мав бути поставлений повинен був вирощуватися саме на спірних земельних ділянках неможливо, що ставить під сумнів завдання відповідачем його неправомірними діями збитків позивачу у виді упущеної вигоди.

При цьому, суд звертає увагу, що у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані позивачем. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Ураховуючи наведене суд вважає, що позивач не довів належними і достатніми доказами того факту, що саме неправомірні дії відповідача стали єдиною та достатньою причиною, яка позбавила позивача можливості отримати прибуток у заявленому розмірі, а також щодо вжиття позивачем заходів щодо одержання доходів.

Більш того, Верховний Суд в постанові від 12.10.2018 у справі №906/824/17 зауважив, що вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Слід довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.

Проте, за висновками суду позивач не довів належними та достатніми доказами ні протиправної поведінки відповідача, ні причинного зв`язку між такою поведінкою та збитками, як наслідком такої протиправної поведінки.

З огляду на вказане, вимоги позивача про стягнення з відповідача як суми завданих протиправним заволодінням чужого майна реальних (прямих) збитків в розмірі 133 857 грн. 42 коп., так і недоотриманого доходу (упущеної вигоди) в сумі 1 185 189 грн. 17 коп. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Інші доводи та заперечення сторін не спростовують встановлених судом обставин та не можуть впливати на законність судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустимими доказами, однак такими, що підлягають задоволенню частково.

В зв`язку з чим відповідач має повернути позивачу з незаконного володіння земельні ділянки з кадастровими номерами :26:005:0119, :26:005:0120, :26:005:0121, :11:002:0094 та :26:005:0117, що знаходиться на території Куземівської сільської ради.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно з приписами ч.ч. 1-3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що судовими витратами в даній справі є сума судового збору, сплаченого позивачем в сумі 37 906 грн. 53 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 42 500 грн. 00 коп. та витрати на проведення експертизи в сумі 50 000 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, судовий збір за подання позову слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 14 568 грн. 60 коп.

Відносно витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 42 500 грн. 00 коп., заявлених позивачем, суд зазначає наступне.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 1 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

У позовній заяві позивач навів орієнтовний розрахунок суми витрат на правничу допомогу в розмірі 42 500 грн. 00 коп., які просив стягнути з відповідача.

Згідно з ч. 3 ст. 124 ГПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд наголошує, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 27.06.2018 у справі №826/1216/16.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви не додано доказів на підтвердження понесення витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, а отже не доведено їх понесення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в розмірі 42 500 грн. 00 коп., може бути вирішене судом лише за наслідками надання позивачем доказів їх понесення.

Стосовно витрат на проведення експертизи в сумі 50 000 грн. 00 коп., суд зазначає таке.

За приписами ч. 3 ст. 123 ГПК України витрати на проведення експертизи входять до витрат, пов`язаних з розглядом справи, а отже є судовими витратами.

На підтвердження понесення таких витрат позивач додав до позовної заяви Договір на надання аудиторських послуг від 24.10.2019, укладений між позивачем та Аудиторською фірмою у формі ТОВ «Прайс-аудит», платіжне доручення №238 від 25.10.2019 на суму 50 000 грн. та Звіт аудитора за результатами виконання завдання з розрахунку збитків від використання земельних ділянок ФГ «Васильок-2018» (т. І а.с. 186-229).

З аналізу наданих позивачем документів вбачається, що Договір укладався у 2019 році, тобто до звернення позивача до суду з даними позовом, сума наданих послуг оплачена також у 2019 році, в цьому ж році виконано Звіт аудитора, що свідчить про понесення витрат позивачем на послуги аудитора не в межах розгляду даної справи. Позаяк, Звіт аудитора зроблений в 2019 році на замовлення позивача використовувався як основа для проведення судово-економічної експертизи в рамках кримінального провадження №001085.

Таким чином, мова не йде про проведення експертизи в рамках розгляду даної справи, чи висновку спеціаліста, зробленого конкретно для цієї справи з метою вирішення певних питань. Відтак, витрати позивача на проведення аудиту не є тотожними витратам на проведення експертизи в розумінні положень ч. 3 ст. 123 ГПК України, а тому не можуть бути заявлені ним в якості одного з видів судових витрат та розподілені судом в порядку, визначеному для розподілу таких витрат.

Керуючись ст.ст. 46, 73-74, 76-80, 129, 233, 236-238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства «Васильок-2018» до Селянського фермерського господарства «Агродар» задовольнити частково.

2. Витребувати із незаконного володіння Селянського фермерського господарства «Агродар» (92621, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Новоселівське, вул. Придороджня, ідентифікаційний код 30254677) на користь Фермерського господарства «Васильок-2018» (92602, Луганська обл., Сватівський р-н, м. Сватове, квартал Мирний, буд. 13, кв. 4 ідентифікаційний код 21809154) земельну ділянку загальною площею 5,6869 га із кадастровим номером :26:005:0119 (власник ОСОБА_2 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради.

3. Витребувати із незаконного володіння Селянського фермерського господарства «Агродар» (92621, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Новоселівське, вул. Придороджня, ідентифікаційний код 30254677) на користь Фермерського господарства «Васильок-2018» (92602, Луганська обл., Сватівський р-н, м. Сватове, квартал Мирний, буд. 13, кв. 4 ідентифікаційний код 21809154) земельну ділянку загальною площею 11,1845 га із кадастровим номером :26:005:0121 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради.

4. Витребувати із незаконного володіння Селянського фермерського господарства «Агродар» (92621, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Новоселівське, вул. Придороджня, ідентифікаційний код 30254677) на користь Фермерського господарства «Васильок-2018» (92602, Луганська обл., Сватівський р-н, м. Сватове, квартал Мирний, буд. 13, кв. 4 ідентифікаційний код 21809154) земельну ділянку загальною площею 6,8394 га із кадастровим номером :26:005:0120 (власник ОСОБА_3 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради;

5. Витребувати із незаконного володіння Селянського фермерського господарства «Агродар» (92621, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Новоселівське, вул. Придороджня, ідентифікаційний код 30254677) на користь Фермерського господарства «Васильок-2018» (92602, Луганська обл., Сватівський р-н, м. Сватове, квартал Мирний, буд. 13, кв. 4 ідентифікаційний код 21809154) земельну ділянку загальною площею 5,7167 га із кадастровим номером :11:002:0094 (власник ОСОБА_1 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради;

6. Витребувати із незаконного володіння Селянського фермерського господарства «Агродар» (92621, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Новоселівське, вул. Придороджня, ідентифікаційний код 30254677) на користь Фермерського господарства «Васильок-2018» (92602, Луганська обл., Сватівський р-н, м. Сватове, квартал Мирний, буд. 13, кв. 4 ідентифікаційний код 21809154) земельну ділянку загальною площею 6,8810 га із кадастровим номером :26:005:0117 (власник ОСОБА_4 ), що знаходиться на території Куземівської сільської ради.

7. Стягнути з Селянського фермерського господарства «Агродар» (92621, Луганська обл., Сватівський р-н, с. Новоселівське, вул. Придороджня, ідентифікаційний код 30254677) на користь Фермерського господарства «Васильок-2018» (92602, Луганська обл., Сватівський р-н, м. Сватове, квартал Мирний, буд. 13, кв. 4 ідентифікаційний код 21809154) судовий збір в сумі 14 568 грн. 60 коп.

8. Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

9. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст. 256 ГПК України та у порядку, визначеному пп. 17.5 п. 17 Перехідних положень ГПК України.

Повний текст рішення складено і підписано 27.08.2021.

Суддя А.В. Іванов