СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа № 922/568/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Супруновій І.А.

за участю представників:

позивач - Жмарьова О.М.;

відповідач - не з`явився

треті особи - не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто" (вх.№2161Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 08 червня 2021 року (суддя Аріт К.В., повний текст складено 18.06.2021 р.) по справі №922/568/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто", м. Дніпро

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркомпозит+", м. Дніпро

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Шевелл-Груп", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс-2018", м. Харків

про стягнення 50518,76 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпекстранс-2018", м. Харків

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто", м. Дніпро

про стягнення 117422,73 грн боргу та 33647,80 грн штрафу, -

ВСТАНОВИЛА:

ТОВ "Енкорто" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ТОВ "Імпекстранс-2018", в якому просить суд: зобов`язати ТОВ "Імпекстранс-2018" передати вантаж, транспортований згідно з договором про надання транспортно-експедиторських послуг № 1711-П та транспортної заявки на перевезення вантажу №2 від 19.01.2021 року за маршрутом: Бельгія-Україна (м.Дніпро) одержувачу - ТОВ "Укркомпозит+" (код 40676762; 49022, м. Дніпро, вул. Молодогвардійська, буд. 6). Стягнути з відповідача на користь позивача штраф за затримку з доставкою вантажу за період з 05 по 17 лютого включно у сумі 43902,04 грн.

Позивач 22.03.2021 року надав до суду заяву про зменшення немайнових вимог та про збільшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій за договором. Просив провадження в частині вимоги передати вантаж, транспортований згідно з договором про надання транспортно-експедиторських послуг №1711-ІІ та транспортної заявки на перевезення вантажу №2 від 19.01.21 закрити за відсутністю предмету спору. Стягнути з відповідача на користь позивача штраф за затримку з доставкою вантажу за період з 05 по 19 лютого включно у сумі 50518,76 грн.

У свою чергу, ТОВ "Імпекстранс-2018" також звернулось з позовною заявою до ТОВ "Енкорто" з вимогою стягнути з ТОВ "Енкорто" на користь ТОВ "Імпекстранс-2018" 117422,73 грн. боргу та 33647,80 грн. штрафу за договором транспортно-експедиційне обслуговування №1711-П від 17.11.20.

Ухвалою суду від 13.05.2021 року закрито провадження у справі за відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України в частині позовних вимог до ТОВ "Імпекстранс-2018" передати вантаж, транспортований згідно договору про надання транспортно-експедиторських послуг №1711-П та транспортної заявки на перевезення вантажу №2 від 19 січня 2021 року за маршрутом Бельгія - Україна (м.Дніпро), одержувачу товариству з обмеженою відповідальністю "Укркомлозит+".

Рішенням Господарського суду Харківської області від 08 червня 2021 року (суддя Аріт К.В., повний текст складено 18.06.2021 р.) по справі №922/568/21 у первісному позові відмовлено повністю. У зустрічному позові відмовлено частково. Провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог в сумі 8364,89 грн. боргу закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України. Стягнуто з ТОВ "Енкорто" на користь ТОВ "Імпекстранс-2018" 109057,84 грн. боргу та 1638,71 грн. судового збору.

ТОВ "Енкорто" з вказаним рішенням господарського суду не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій, просить рішення суду скасувати частково, в частині відмови у стягненні з ТОВ "Імпекстранс-2018" на користь ТОВ "Енкорто" штрафу за затримку з доставкою вантажу за період з 05 по 19 лютого включно у сумі 50518,76 грн. Стягнути з ТОВ "Імпекстранс-2018" на користь ТОВ "Енкорто" штраф у сумі 50518,76 грн; рішення в частині стягнення з ТОВ "Енкорто" на користь ТОВ "Імпекстранс-2018" 109057,84 грн скасувати. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Апеляційний господарський суд у складі, визначеному автоматизованою системою, перевіривши відповідність матеріалів апеляційної скарги вимогам процесуального закону, встановив, що матеріали апеляційної скарги відповідають вимогам закону, що є підставою для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою від 21.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто", призначено справу до розгляду на 30 серпня 2021 р. о 12:30 годині.

Через канцелярію суду 27.08.2021 від ТОВ "Імпекстранс-2018" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство не погоджується зі скаргою, просить рішення господарського суду залишити без змін, як таке, що прийнято при повному встановленні обставин справи.

Інших відзивів на апеляційну скаргу не надходило.

У судове засідання з`явився представник позивача за первісним позовом.

Керуючись наведеними нормами, з огляду на передбачений ст. 273 ГПК України строк розгляду апеляційної скарги, зважаючи на те, що судом були створені всі необхідні умови для повідомлення сторін, враховуючи те, що явка представників не була визнана обов`язковою і їх неявка не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, враховуючи принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, за наявними матеріалами.

Крім того, колегія суддів враховує принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що друга третя особа - ТОВ "Шевелл-Груп" замовила перевезення у першої третьої особи - ТОВ "Укркомпозит+".

У свою чергу, перша третя особа - ТОВ "Укркомпозит+" замовила перевезення у первісного позивача - ТОВ "Енкорто".

ТОВ "Енкорто" (далі - Замовник, експедитор, первісний позивач) замовив перевезення у ТОВ "Імпекстранс-2018" (далі - первісний відповідач, Перевізник).

Матеріали справи свідчать, що 17.11.2020 року між ТОВ "Енкорто" та ТОВ "Імпекстранс-2018" укладено договір про надання транспортно-експедиторських послуг №1711-ІІ (далі - Договір).

Статтею 1 Договору сторони погодили, що перевізник на підставі заявок замовника має виконувати вантажні перевезення в межах України та у міжнародному сполученні, а замовник повинен сплачувати транспортні послуги.

У взаємовідносинах з відповідачем як з перевізником замовник діє від свого імені, і одночасно він є експедитором, що організовує перевезення за дорученням клієнта.

Клієнтом позивача є ТОВ "Шевелл-Груп"(друга третя особа).

Згідно з п.1.2 Договору умови окремих перевезень визначаються у заявках замовника, які є невід`ємними частинами Договору.

Відповідно до п. 2.1 Договору в заявці експедитор зазначає:

- дату складання заявки та номер і дату цього Договору;

- найменування та кількість (тоннаж) вантажу;

- дату, час та місце завантаження;

- пункт доставки вантажу;

- строк перевезення або дату та час доставки вантажу;

- вимоги до забезпечення збереження вантажу та/або умов перевезення (доставки) вантажу;

- вимоги до маршруту перевезення, якщо такі є у експедитора;

- вартість послуг експедирування, якщо такі надаються за Договором;

- інші необхідні дані.

Підписана та засвідчена печаткою замовника заявка направляється перевізнику засобами поштового зв`язку, кур`єром, засобами факсимільного чи електронного зв`язку.

Договором узгоджено, що після отримання заявки перевізник повинен протягом 12 годин (але у будь-якому випадку до кінця робочого дня, в якому отримана заявка) або підписати та затвердити заявку, направивши її одним з вищевказаних способів замовнику, або надати відмову.

Документами, що свідчать про прийняття заявки до виконання, є товарно-транспортні накладні та інші аналогічні документи.

Відповідно до п. 2.8 Договору зміна пункту призначення (доставки) вантажу та/або отримувача вантажу, та/або маршруту перевезення вантажу після прийняття перевізником вантажу можлива лише за письмовою заявою експедитора.

Узгоджений сторонами простій транспорту під завантаженням/розвантаженням на території України складає 24 години, під час міжнародних перевезень - 96 годин (п.2.10 Договору).

Перевезення вважається виконаним з моменту підписання представником вантажоодержувача товаросупровідних документів. Дата доставки вантажу вказується в товаросупровідних документах (п. 2.12 Договору).

Претензійний порядок врегулювання спорів Договором не передбачено.

Сума фрахту за погодженням сторін складала еквівалент 1750 євро, перерахований за курсом НБУ на день вивантаження. Позивач мав розрахуватися за перевезення протягом 10-14 банківських днів після отримання оригіналів документів.

Перевезення виконувалося належним ТОВ "Імпекстранс-2018" вантажним автомобілем, д.н.з. НОМЕР_1 , напівпричіп НОМЕР_2 , згідно з міжнародною вантажною накладною В № 34651838.

Вантажоодержувачем є перша третя особа - ТОВ "Укркомпозит+".

Перевізник на підставі заявок замовника має виконувати вантажні перевезення в межах України та у міжнародному сполученні.

В рамках Договору між ТОВ "Енкорто" та ТОВ "Імпекстранс-2018" укладено дві заявки №1 від 13.01.21 та №2 від 14.01.21.

В зазначених заявках сторони визначили умови транспортування вантажу.

У відповідності до заявки №1 від 13.01.2021 року, між позивачем та відповідачем було узгоджено перевезення вантажу за маршрутом: Дніпро (Україна) - Льєж (Бельгія).

20.01.2021 року було складено інвойс, про що зроблено запис у графі 21 міжнародної вантажної накладної А №110382, відповідно до якої було виконано перевезення.

29.01.2021 року отримано вантаж за заявкою №1.

В заявці №1 сторонами погоджено дату прибуття до митниці місця - 26-28 січня 2021 року.

В пункті 10 заявки вказано, що перевізник зобов`язаний надати скан-копії вантажної накладної та супровідних документів протягом доби після розвантаження.

Замовник зазначає, що цього зроблено не було, у зв`язку з чим з метою отримання документів стосовно перевезення до Бельгії 16.03.21 цінним листом з описом вкладення Перевізнику було направлено вимогу. За даними сайту "Укрпошти" відправлення станом на 22.03.21 знаходиться в обслуговуючому відділенні.

18.03.21 від Перевізника було отримано оригінал вантажної накладної А №110382, в якій відсутні записи про дату прибуття на митницю призначення в Бельгії, відсутня й дата отримання вантажу одержувачем.

Також, між сторонами було укладено транспортну заявку №2 від 14.01.2021 року до договору №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування.

Відповідно до умов заявки Перевізник має здійснити перевезення вантажу за маршрутом Льєж, Бельгія - Дніпро, Україна, дата завантаження - 26-28 січня 2021 року, прикордонний перехід - м.Краковець, дата прибуття до митниці місця 02-04 лютого 2021 року.

В заявці №2 (перевезення вантажу з Бельгії до України) вказано дату завантаження 26-28 січня 2021 року. Як вбачається з графи 12 вантажної накладної В № 34651838, інвойс було складено в п`ятницю 29.01.21.

02.02.21 завершено митне оформлення, що засвідчено записами в графах 11 та 12 сертифікату. Водій отримав необхідні готівкові кошти для оплати послуг. Таким чином, Замовник організував митне оформлення протягом передбаченого часу - 48 годин.

З матеріалів справи вбачається, що вантаж із пункту завантаження виїхав з 03.02.21 року.

Згідно з відміткою Львівської митниці вантаж перетнув кордон України 06.02.21.

Згідно з відміткою Дніпропетровської митниці у вантажній накладній 08.02.21 вантаж прибув до м. Дніпро.

Адреса розвантаження - м. Дніпро, вул.Молодогвардійська,6, дата розвантаження не визначена.

Відповідно до п.8 транспортної заявки №2 від 14.01.2021 року до договору №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування сторони домовились, що Перевізник не має права вивантажувати/передавати вантаж вантажоодержувачу без письмового підтвердження, завіреного підписом і печаткою Замовника/експедитора. Сторонами також зазначено, що у разі порушення даного пункту позивач має право не оплачувати послуги відповідача за даною заявкою.

З 08.02.21 до подання позову сторони надсилали одна одній претензії та вели переписку електронною поштою.

Замовник 18.02.21 електронною поштою направив Перевізнику погодження на вивантаження, а 19.02.21 надіслав його поштою.

На виконання п. 8 транспортної заявки №2 позивач 19.02.21, надав погодження на вивантаження відповідачу, яке засвідчене печаткою та підписом.

Замовник вважає, що його претензії до Перевізника є погодженням вивантаження, Перевізник з цим не погоджується, посилаючись на п.8 транспортної заявки №2.

Замовник факт перевезення по заявках №№ 1, 2 та отримання вантажу визнав; в односторонньому порядку зробив взаємозарахування зустрічних однорідних вимог, у зв`язку з чим під час розгляду справи сплатив відповідачу 8364,89 грн. як залишок після відрахування штрафів.

Перевізник (відповідач) взаємозалік не визнає, підтверджує, що отримав вказану суму, інших договорів між сторонами не укладалось.

Свої позовні вимоги позивач за первісним позовом обґрунтовує незаконним затриманням вантажу перевізником. Замовник, посилаючись на п. 3 транспортної заявки №2 в еквіваленті 100 євро за курсом станом на 17 лютого 2021 року у розмірі 33,7708 грн. за євро за одну добу, починаючи з 05 лютого по 17 лютого 2021 року включно, просить стягнути з Перевізника штраф за запізнення на розвантаження.

На вимогу позивача відповідач направив йому зображення міжнародної вантажної накладної, з графи 11 якої вбачається, що пакувальний лист було складено в місці завантаження в Бельгії 29 січня, з графи 10 вбачається, що вантаж прибув до Львівської митниці 06 лютого, а до Дніпропетровської митниці - 08 лютого. Відтак, перевізник мав усі можливості передати одержувачу вантаж не пізніше 09 лютого, але він це не зробив.

Розрахунок штрафу за затримку доставки вантажу з 05 по 17 лютого 2021 включно: 13 х 33,7708 х 100 = 43902,04 грн.

Зустрічний позов обґрунтовано наступним.

Як уже зазначалось вище, між сторонами укладено договір №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування, за умовами якого транспортно-експедиційні послуги надаються ТОВ "Імпекстранс-2018", відповідно до укладених між сторонами транспортних заявок до договору, в яких сторони визначають умови транспортування вантажу.

TOB "Енкорто" та TOB "Імпекстранс-2018" підписано транспортні заявки №1 від 13.01.2021 року та №2 від 14.01.2021 року на транспортно - експедиційне обслуговування.

TOB "Імпекстранс-2018" виконало перевезення за вищевказаними заявками та засобами поштового зв`язку направило на адресу TOB "Енкорто" пакети документів, визначені заявками та умовами договору.

Сторонами узгоджено, що відповідно до транспортних заявок №1 та №2 оплата здійснюється по отриманню оригіналів документів протягом 10-14 банківських днів.

Вартість перевезення за транспортною заявкою №1 від 13.01.2021 року складає 1750 євро за курсом НБУ на день вивантаження.

Відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюти України на дату отримання вантажу за заявкою №1 становив 33,4509 грн.

Отже, вартість перевезення за транспортною заявкою № 1 від 13.01.2021 року складає 1750,00 х 33,4509 = 58 539,08 грн.

Вартість перевезення за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року складає 1750 євро за курсом НБУ на день вивантаження.

Згідно з міжнародною вантажною накладною, датою отримання вантажу є 19.02.2021 року.

Відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюти України становив на 19.02.2021 року 33,6478 грн.

Отже, вартість перевезення за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року складає 1750, 00 х 33,6478 = 58 883,65 грн.

Про надання послуг з перевезення вантажу складено відповідні акти та рахунки, які також направлені ТОВ "Енкорто".

Документи, що підтверджують виконання перевезення, отримані ТОВ "Енкорто" 18.03.2021 року, тобто строк для оплати у 14 банківських днів сплинув 07.04.2021 року.

Господарським судом під час винесення рішення встановлено, що вартість перевезення у загальному розмірі 117422,73 грн, в порушення договірного зобов`язання та чинного законодавства України замовником не сплачена.

Поряд з цим, відповідно до п.1. транспортної заявки №2 від 14.01.2021 року розвантаження + митне оформлення здійснюється протягом 48 годин, а згідно з п.2 тих саме заявок понаднормовий простій оплачується винною стороною у розмірі 100 євро за добу.

Згідно з відміткою на CMR митне оформлення в м. Дніпро відбулося 08.02.2021 року.

Враховуючи те, що строк прибуття в місце доставки в транспортній заявці №2 від 14.01.2021 року сторони не визначили, перевізник мав отримати від замовника письмове підтвердження про вивантаження, завірене підписом і печаткою.

Проте, ані засобами поштового зв`язку, ані засобами електронного зв`язку від ТОВ "Енкорто" не надходило підтвердження у встановленій формі.

18.02.2021 року відповідач сам звернувся з листом до позивача (з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1), зазначивши про простій транспорту та просив надати погодження на вивантаження.

Зазначений лист відправлено 18.02.2021 року на електронну адресу представника позивача, з яким відбувалося поточне спілкування за адресою , а також у паперовому вигляді засобами поштового зв`язку - вранці 19.02.2021 року.

19.02.2021 року позивачем надано відповідь з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2, зі змісту якого вбачається надання дозволу на передачу вантажу вантажоодержувачеві, що і було зроблене відповідачем в цей день.

Отже, понаднормовий простій транспорту перевізника з 09 лютого 2021 року по 18 лютого 2021 року включно відбувся внаслідок зволікання представників ТОВ "Енкорто" із погодженням у встановленій формі вивантаження вантажу в місця призначення.

Станом на день вивантаження 19.02.2021 року, відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюти України становив на 19.02.2021 року 33,6478 грн.

На підставі чого, Перевізником нараховано штраф за понаднормовий простій автомобіля за транспортною заявкою № 2 від 14.01.2021 року наступним чином: 100 х 33,6478 х 10 днів = 33 647,80 грн.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 4 ст. 306 Господарського кодексу України допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція.

За приписами ч. 1 ст. 316 ГК, ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

В силу ст. 932 ЦК України експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб.

У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

За порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до ст. 934 ЦК України, глави 51 ЦК України, ст.14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" (Закон 1955-IV), ст.1 якого встановлено:

транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування;

експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору; перевізник - юридична або фізичка особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Згідно зі ст. 908 ЦК України, ч. 1 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами) (ст. 926 ЦК, ч. 6 ст. 315 ГК).

В силу ст. 1 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (далі - Конвенція) до правовідносин сторін спору мають бути застосовані положення цієї Конвенції.

Ст. 4 Конвенції визначено, що договір перевезення підтверджується складанням вантажної накладної. Відсутність, неправильність чи утрата вантажної накладної не впливають на існування та чинність договору перевезення, до якого й у цьому випадку застосовуються положення цієї Конвенції.

Згідно з ст. 6 Конвенції Вантажна накладна містить такі дані:

a) дата і місце складання вантажної накладної;

b) ім`я та адреса відправника;

c) ім`я та адреса перевізника;

d) місце і дата прийняття вантажу до перевезення і передбачене місце його доставки;

e) ім`я та адреса одержувача;

f) прийняте позначення характеру вантажу і спосіб його упакування та, у випадку перевезення небезпечних вантажів, їх загальновизнане позначення;

g) кількість вантажних місць, їх спеціальне маркування і нумерація місць;

Н) вага вантажу брутто чи виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу;

i) платежі, пов`язані з перевезенням (провізна плата, додаткові платежі, митні збори, а також інші платежі, що стягуються з моменту укладання договору до доставки вантажу);

j) інструкції, необхідні для виконання митних та інших формальностей;

k) заява про те, що перевезення здійснюється, незалежно від будь-яких умов, згідно положень дійсної Конвенції.

Вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником (ч.1 ст.9 Конвенції).

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ГК України перевізник зобов`язаний повідомити одержувача про прибуття вантажу, але Замовник зазначав, що Перевізник цього не зробив, однак зазначав про свою обізнаність про прибуття вантажу, про що свідчать претензії та пояснення.

В силу ч. 1 ст. 17 Конвенції перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Статтею 19 Конвенції визначено, що мало місце прострочення доставки, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін або, якщо вантаж не був доставлений в узгоджений термін, фактична тривалість перевезення з урахуванням обставин справи, і зокрема, у випадку часткового завантаження транспортного засобу, часу, необхідного при звичайних умовах для комплектації вантажів для повного завантаження, перебільшує час, який був би необхідний сумлінному перевізнику.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вже зазначалося, умови договору №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування, а також транспортної заявки №2 від 14.01.2021 року не передбачали чіткого строку розвантаження в місці призначення, а сторонами узгоджувалися лише строки прибуття на митницю.

Разом з цим, відповідно до п. 8 транспортної заявки № 2 від 14.01.2021 року до договору сторони домовились, що перевізник (відповідач) не має права вивантажувати/передавати вантаж вантажоодержувачу без письмового підтвердження, завіреного підписом і печаткою замовника/експедитора (позивач). Сторонами також зазначено, що у разі порушення даного пункту позивач має право не оплачувати послуги відповідача за даною заявкою.

Зважаючи на зазначене, Перевізник після розмитнення в м. Дніпро мав отримати письмове підтвердження від позивача, завірене його підписом і печаткою, на передачу вантажу вантажоодержувачеві - ТОВ "УКРКОМПОЗИТ+".

Проте, Замовник не надавав такого підтвердження.

Судом встановлено, що Замовник у спірний період направляв Перевізнику претензії, проте не письмове підтвердження як цього вимагає п.8 транспортної заявки № 2 від 14.01.2021 року до договору № 1711-П від 17.11.2020 року.

18.02.2021 року Перевізник сам звернувся з листом до ТОВ "ЕНКОРТО" (з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_1), зазначивши про простій транспорту та просив надати погодження на вивантаження.

Зазначений лист відправлено 18.02.2021 року на електронну адресу представника Замовника, з яким відбувалося поточне спілкування за адресою alekseу, а також у паперовому вигляді засобами поштового зв`язку - вранці 19.02.2021 року.

19.02.2021 Замовник надав відповідь з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 із вкладенням, зі змісту якого вбачається надання дозволу на передачу вантажу вантажоодержувачеві.

В цей саме день вантаж було передано представникам ТОВ "УКРКОМПОЗИТ+", про що є відповідна відмітка у товаросупровідних документах.

У заявці №2 сторони погодили, що запізнення на вивантаження оплачується винною особою в розмірі 100 євро за добу запізнення.

Тобто для застосування штрафної санкції необхідно встановити наявність вини.

Відповідно до ч.4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених ч. 4 ст. 545 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 613 ЦК України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Умовами заявки №2 від 14.01.2021 року не передбачено чіткого строку розвантаження в місці призначення, а сторонами узгоджувалися лише строки прибуття на митницю, у зв`язку з чим, колегія суддів підтримує висновок місцевого господарського суду, що Замовник безпідставно вважає узгодженою датою доставки вантажу 02-04.02.2021 року, оскільки це дата прибуття перевізника до митниці (а.с.22).

Штрафних санкцій за несвоєчасне прибуття на митницю спірним договором та заявками - 1, 2 не передбачено.

Крім того, Замовник посилається на положення ч. 1 ст. 20 Конвенції, в якій зазначено: "Той факт, що вантаж не був доставлений протягом тридцяти днів після закінчення узгодженого терміну або, за відсутності узгодженого терміну, протягом шістдесяти днів із дня прийняття вантажу перевізником, є безперечним доказом втрати вантажу і особа, яка має право пред`явити претензію, може на цій підставі вважати його загубленим".

Оскільки у заявці не було узгоджено терміну доставки, тільки прибуття на митницю, а 29.01.21 вантаж прийнято перевізником, то 60 днів за ч. 1 ст. 20 Конвенції спливають у березні, а 19.02.2021 року вантаж був отриманий, то таке посилання є безпідставним.

Суд зазначає, що у встановленому законодавством та договором, заявками обов`язку Перевізника передати вантаж кореспондує зустрічний обов`язок Замовника надати письмове погодження на вивантаження та прийняти вантаж у розумний строк.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повної оплати отриманого за Договором товару.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи ненадання Замовником належних та допустимих доказів наявності обов`язку Перевізника передати вантаж у спірний період, вина Перевізника з цього приводу не доведена, за таких обставин первісний позов про стягнення штрафу за затримку з доставкою вантажу за період з 05 по 17 лютого 2021 включно за транспортною заявкою № 2 від 14.01.2021 року до договору № 1711 -П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування є необґрунтованим, не підтвердженим матеріалами справи, на підставі чого колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у його задоволенні.

Щодо зустрічного позову слід зазначити наступне.

Матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що Перевізник виконав перевезення за спірним договором та заявками №№1,2, передав вантаж.

Фрахт за заявками №1 та №2 складає 1750,00 євро по кожній (а.с.22,29).

Вартість перевезення за транспортною заявкою №1 від 13.01.2021 року складає 1750,00 х 33,4509 = 58539,08 грн., а за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року складає 1750, 00 х 33,6478 = 58 883,65 грн.

Замовник під час розгляду справи сплатив 8364,89 грн., у зв`язку з чим провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог в сумі 8364,89 грн. боргу за перевезення за спірним договором підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Замовник здійснив оплату за перевезення лише частково.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приймаючи до уваги те, що Замовник не вчинив необхідних дій, передбачених сторонами у договорі та повністю не розрахувався за перевезення, доказів протилежного суду не надав, вимоги про задоволення зустрічних позовних вимог в частині стягнення плати за перевезення в сумі 109057,84 грн підлягають задоволенню.

Взаємозарахування зустрічних однорідних вимог, зроблене Замовником самостійно, не може бути взято до уваги, оскільки нараховані штрафні санкції не підтверджуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частиною 1 статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п.2 заявок №1, №2 понаднормовий простій оплачується винною стороною у розмірі 100 євро за добу.

Тобто для застосування штрафної санкції необхідно встановити наявність вини.

Станом на день вивантаження 19.02.2021 року, відповідно до даних з офіційного сайту Національного банку України https://bank.gov.ua/ курс Євро до національної валюта України становив на 19.02.2021 року 33,6478 грн.

Перевізником нараховано штраф за понаднормовий простій автомобіля за транспортною заявкою №2 від 14.01.2021 року: 100 х 33,6478 х 10 днів = 33647,80грн.

Зволікання Замовника з наданням письмового підтвердження на вивантаження на думку Перевізника є причиною понаднормового простою транспорту з 09 лютого 2021 року по 18 лютого 2021 року включно.

Наразі, з таким твердженням суд не погоджується з огляду на те, що ні позивач, ні відповідач не враховували інтереси протилежної сторони та не забезпечили загальногосподарський інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.14 Конвенції якщо з будь-якої причини виконання договору на встановлених вантажною накладною умовах є чи стає неможливим до прибуття вантажу до передбаченого для його доставки місця, перевізник запитує інструкції в особи, яка має право розпоряджатися вантажем відповідно до положень статті 12.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Замовник у позові та у апеляційній скарзі посилається на положення ч. 1 ст. 310 ГК України, де визначено, що перевізник зобов`язаний повідомити одержувача про прибуття вантажу на його адресу.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що вантаж прибув на митницю згідно з умовами заявки №2, а не на адресу вивантаження.

Із претензій, якими обмінювались сторони вбачається, що сторони не враховували інтереси один одного і не забезпечили дотримання і захисту інтересів один одного.

Надані Перевізником докази не доводять того, що понесені ним витрати та простій були необхідними (неминучими), також з них не вбачається наявність вини тільки Замовника.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 613 ЦК України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Отже, зустрічні позовні вимоги Перевізника про стягнення штрафу за понаднормовий простій автомобіля за транспортною заявкою № 2 від 14.01.2021 року до договору №1711-П від 17.11.2020 року на транспортно-експедиційне обслуговування у розмірі 33647,80 грн. є неправомірними і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, тому рішення господарського слід залишити без змін.

Отже, в силу приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи, що колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені скаржником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. 129 Конституції України, ст.ст. 129, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енкорто" на рішення Господарського суду Харківської області від 08 червня 2021 року по справі №922/568/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 08 червня 2021 року по справі №922/568/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.08.2021 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.