ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2021 року Справа № 903/919/20

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Олексюк Г.Є. , суддя Петухов М.Г.

представники учасників справи не викликались,

розглянувши апеляційну скаргу Позивача-Акціонерного товариства комерційний банк «Приват-банк» на рішення господарського суду Волинської області від 06.04.2021, повний текст якого складено 15.04.2021, у справі №903/919/20 (суддя Костюк С.В.)

за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» м.Київ

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю «Центроспав-Україна» м.Одеса

2. ОСОБА_1 м.Київ

про солідарне стягнення 213 765 грн 61 коп. основного боргу, відсотків, пені та комісії,-

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Враховуючи вищенаведене і те, що сторони в судовому процесі належно повідомлені про розгляд справи, суд розглядає справу за наявними в ній доказами і за відсутності представників сторін.

З урахуванням положень Конвенції, статті 32 ГПК України щодо незмінності складу суду, а також із урахуванням перебування членів колегії суддів у щорічній відпустці Північно-західний апеляційний господарський суд розглядає справу в межах розумного строку.

У грудні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (надалі в тексті Банк) звернулось до господарського суду Волинської області з позовом про стягнення солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Центроспав-Україна» (надалі в тексті Товариство) та ОСОБА_1 213765 грн 61 коп., з яких 208349 грн 86 коп. заборгованості за кредитом, 3125 грн 23 коп. заборгованості з процентів за користування кредитом, 1051 грн 24 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором та 1239 грн 28 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом.(арк.справи 1-5).

Рішенням господарського суду Волинської області від 06.04.2021 у справі №903/919/20 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з ТзОВ «Центроспав-Україна» на користь АТКБ «Приватбанк» 208349 грн 86 коп. заборгованості за кредитом. В решті вимог відмовлено. Крім того, відмовлено у позові до ОСОБА_1 . Ухвалюючи рішення господар-ський суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Умов та правил користування банківськими послугами, який містить в матеріалах даної справи, не містить підпису Відповідача-1, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного сторонами 30.10.2012 шляхом підписання заяви про відкриття поточного рахунку. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, комісії, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, на момент підпи-сання заяви про відкриття поточного рахунку 30.10.2012 послуга «Кредитний ліміт» містилась в розділі 3.18 Умов та правил надання банківських послуг, а вже на момент підписання договору поруки 26.09.2019 містились в розділі 3.2.1 Умов та правил надання банківських послуг. Тобто, неможливо встановити чи договір поруки укладений саме в забезпечення виконання Умов догово-ру від 30.10.2012, тому відмовлено в солідарному стягненні з Відповідача-2 заборгованості в сумі 208349 грн 86 коп.(арк.справи 133-136).

Не погоджуючись із рішенням в частині відмови у позові, Позивач подав скаргу до Північно-західного апеляційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 06.04.2021 у даній справі та ухвалити нове рішення, яким повністю задоволити позов.(арк.справи 151-154).

Обґрунтовуючи скаргу, Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм права. Скаржник звертає увагу, що суд першої інстанції безпідставно звільнив боржників від сплати тіла, відсотків, пені та штрафів, з урахування того, що відповідачами не заявлялись позовні вимоги про визнання вказа-ного кредитного договору та договору поруки недійсними або нікчемними. Встановивши, що банк надав Відповідачу-1 кредит, а Відповідачі його не повернули, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у задоволенні позовних вимог. Позичальник, звернувшись в Банк із анкетою-заявою, погодився на те, що ця анкета-заява, Умови і правила надання банківських послуг та Тарифи банку разом складають договір про надання банківських послуг. За своєю правовою природою такий договір є договором приєднання, який укладається шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому без можливості запропонувати свої умови договору. Відповід-но до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладений договір про надання банківських послуг не визнаний недійсним і його правомірність презюмується, тому твердження заявника про те, що даний договір не містить усіх істотних для кредитного договору умов, тобто зміст кредит-ного зобов`язання сторонами не узгоджений, є помилковими.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 відкрито апеляційне провадження у справі №903/919/21. Крім того, встановлено іншим учасникам справи строк для подання суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) Скаржнику копії відзиву протягом 5 днів з дня вручення ухвали, а також ухвалено розглядати апеляційну скаргу без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.(арк.справи 169).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуаль-ного права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви від 30.10.2012 ТзОВ «Центроспав-Україна»-клієнт відкрито поточний рахунок у ПАТ КБ «Приватбанк» та карту зі зразками підписів і відтисків печатки.(арк.справи 19).

Підписом в заяві Клієнт погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг та погодився їх виконувати; заява про відкриття поточного рахунку та картка зі зразками підписів зі сторони товариства підписана директором Товариства Кривецькою М. М.

Відповідно до 3.18.1.16 Умов, доданих Банком до матеріалів справи (арк.справи 20-29) при укладанні договорів і угод, чи вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в систе-мах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформа-цією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом «першого» підпису. Підписання договорів і угод таким чином прирівнюється до укладання дого-ворів та угод у письмовій формі.

Пунктом 3.18.1.1 Умов визначено, що кредитний ліміт на поточний рахунок надається на поповнення оборотних коштів та здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту. Про розмір ліміту Банк повідомляє Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банка та Клієнта.

Відповідно до п.3.181.3 Умов кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта щодо його повернення, сплаті процентів та винагороди.

Згідно з п.3.18.1.8. Умов Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредит-ного ліміту, проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєд-нання Клієнта до «Умов і правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк і інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронній інформацією, або в будь-якій іншій формі «Угода»).

Ліміт, згідно пункту 3.18.1.6 Умов, може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами Банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться Банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення Клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших).

Відповідно до розділу 3.18.4 «Умов і правил надання банківських послуг», яким затверд-жено порядок розрахунків, за користування кредитом в період з дати виникнення дебетового сальдо на поточному рахунку Клієнта при закритті банківського дня Клієнт виплачує проценти, виходячи з процентної ставки, розмір якої залежить від строку користування кредитом (диферен-ційована процентна ставка). Порядок розрахунку відсотків:

За період користування кредитом, з моменту виникнення дебетового сальдо до дати обну-лення дебетового сальдо в одну із дат з наступного 20-го до 25-го числа місяця, розрахунок від-сотків проводиться за процентною ставкою у розмірі 0% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.3.18.4.1.1 Умов).

При необнуленні дебетового сальдо в одну з дат періоду, в якому дебетове сальдо підлягає обнуленню, протягом 90 днів з останньої дати періоду, в якому дебетове сальдо підлягало обну-ленню, клієнт виплачує банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних, почи-наючи з останньої дати періоду, в яку дебетове сальдо підлягало обнуленню.(п.3.18.4.1.2 Умов).

У разі непогашення кредиту впродовж 90 днів з дати закінчення періоду, в який дебетове сальдо підлягало обнуленню, починаючи з 91-го дня після дати закінчення періоду, в який дебе-тове сальдо підлягало обнуленню, кредит вважається простроченим, а грошові зобов`язання клі-єнта з погашення заборгованості вважаються порушеними. При порушенні клієнтом будь-якого з грошових зобов`язань клієнт сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у розмірі 48% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п.3.18.4.1.3 Умов).

Під «непогашенням кредиту» сторони мають на увазі невиникнення на поточному рахунку нульового дебетового сальдо при закритті банківського дня (п.3.18.4.1.4 Умов).

Розрахунок відсотків за користування кредитом проводиться щодня, починаючи з моменту утворення на поточному рахунку дебетового сальдо при закритті банківського дня, за кількість днів користування кредитними коштами, виходячи з 360 днів у році. Розрахунок відсотків прово-диться до повного погашення заборгованості за кредитом, на суму залишку заборгованості за кредитом. День повернення кредиту в часовий інтервал нарахування відсотків не включається. Нарахування відсотків здійснюється в дату сплати.

Відповідно до п.3.18.4.4 Умов розмір винагороди за використання ліміту, яку позичальник сплачує Банку 1-го числа кожного місяця.

При несплаті винагороди, відсотків у відповідні їм дати сплати, вони вважаються про-строченими.

Відповідно до п.3.18.5.1 Умов при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п.п.3.18.2.2.2, 3.18.4.1, 3.18.4.2, 3.18.4.3, термінів повернення кредиту, передбачених п.п.3.18.1.8, 3.18.2.2.3, 3.18.2.3.4, винагороди, передбаченого п.п. 3.18.2.2, 3.18.4.4, 3.18,4,5, 3.18.4.6 Клієнт виплачує Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу. А в разі реалізації Банком права на встановлення іншого строку повернення кредиту, Клієнт сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному у п.3.18.4.1.3 від суми заборгованості за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривні.

Пунктом 3.18.5.4 Умов нарахування неустойки за кожний випадок порушення зобов`язань, передбаченої п.п. 3.18.5.1, 3.18.5.2, 3.18.5.3, здійснюється протягом 3-х років з дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконано Клієнтом.

Згідно довідки Банку кредитний ліміт на момент укладення договору становив 50000 грн, постійно змінювався в сторону збільшення і станом на 28.02.2020 становив 250000 грн (арк.справи 91).

Матеріали справи також містять Договір поруки №Р589748040 від 26.09.2019, за умовами якого ОСОБА_1 виступає поручителем перед банком за виконання ТзОВ «Центроспав-Україна» зобов`язань за договором приєднання до розділу 3.2.1 «Кредитний ліміт» умов та правил надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті Банку у мережі інтернет за адресою: https://privatbank.ua/terms.(арк.справи 67-69).

Вважаючи своє право порушеним, Банк звернувся до суду із позовом про стягнення солі-дарно із Товариства та Поручителя 213765 грн 61 коп., з яких 208349 грн 86 коп. заборгованості за кредитом, 3125 грн 23 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом, 1051 грн 24 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором та 1239 грн 28 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом.

Як вже зазначалось, господарський суд Волинської області рішенням від 06.04.2021 частково задоволив позов, присудивши до стягнення з Товариства 208349 грн 86 коп. заборгованості за кредитом. В задоволенні решті вимог, в тому рахунку і до ОСОБА_1 відмов-лено.(арк.справи 132-136).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом спору є солідарне стягнення заборгованості та пені за кредитним договором.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті ГК України) госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов`язан-ня у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті ЦК України).

Зобов`язанням, відповідно до ст.509 ЦК України є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Такі ж правила встановлює і ст.174 ГК України.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд виходить з того, що з моменту подання заяви 30.10. 2012 між Банком та Товариством укладено договір шляхом приєднання до запропонованих Банком умов та тарифів, який за правовою природою є змішаним договором банківського рахунку та кре-дитного договору і не суперечить нормам чинного законодавства України, оскільки сторонами вчинено всі необхідні дії, які спрямованні на виникнення, припинення або зміну цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч.1 ст.202 ЦК України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг», з якими Відповідач-1 ознайомлений.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.(ст.1054 ЦК України).

Разом з тим, за договором банківського рахунка банк, відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України, зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими оз-наками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (су-му позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на зазначені обставини, апеляційний суд не переглядає, тому залишає без змін рішення господарського суду Волинської області від 06.04.2021 у справі №903/919/20 в частині стягнення з ТзОВ «Центроспав-Україна» 208349 грн 86 коп.

За твердженням Скаржника, при вирішенні справи судом першої інстанції не враховано висновків щодо застосування статті 1048 ЦК України.

Переглядаючи рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що у постанові від 18.12.2019 Верховний Суд у справі №205/2825/18 за подібного правового регулювання дійшов висновків:

- про неможливість застосувати до указаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «При-ватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (04.07.2006) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26.04.2018), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову;

- надані позивачем Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінли-вий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших уста-новлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору;

- відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому це не можна розцінювати як частину кредит-ного договору, укладеного між сторонами 04.07.2006 шляхом підписання заяви-анкети.

Окрім того, у постанові від 18.12.2019 у справі №205/2825/18 Верховний Суд наголосив, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неус-тойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Залишаючи в силі рішення місцевого суду у справі №205/2825/18, Верховний Суд погодився з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог банку в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, а також відсотків за користування кредитом, нарахованих судом на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.11.1996 у справі №543/69-В та Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», у зв`язку із неоскарженням відповідачем рішення суду у цій частині.

Отже, у справі №205/2825/18 судові рішення переглядалися лише у межах доводів касаційної скарги АТ КБ «Приватбанк». У частині стягнення відсотків за користування кредитом судові рішення відповідачем у справі не оскаржувалися, а тому висновку щодо правомірності, чи неправо-мірності їх стягнення постанова Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №205/2825/18 не містить.

Між тим, у даній справі №903/919/20 предметом позову АТ КБ «Приватбанк» визначило договірні проценти (розмір та підстави, порядок стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі) за користування позиченими коштами, договірну пеню та комісію, тому твердження про самостійне застосування судом статті 1048 ЦК України відхиляються колегією суддів як необґрун-товані.

Крім того, у справі №342/180/17-ц за аналогічним спором за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення з фізичної особи заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування чужими коштами та пені Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 у справі №6-144цс14, та, посилаючись на положення статей 207, 626, 628, 638, 626, 1054, 1055, 633, 634, 10561, 1048, 1049, 1050, 549, 551 ЦК України, дійшла наступних висновків:

- визначальним для укладення договору приєднання є не безпосередньо вид чи характе-ристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід-ємну складову змісту договору та стверджувати про узгодженість дій та волевиявлення учасників цивільних правовідносин й відповідність певним стандартам поведінки;

- умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений;

- умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), належним доказом бути не можуть, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування;

- враховуючи, що позивач не заявляв вимоги про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України позовні вимоги аргументовані умовами кредитного договору з посиланням на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення судів попередніх інстанцій в частині стягнення заборгованості за процентами за користування чужими коштами та пені за порушення умов кредитного договору, та відмовила у цій частині у задоволенні позову.

Як встановлено судом першої інстанції у заяві Відповідача-1 про відкриття поточного рахунку від 30.10.2012 процентна ставка не зазначена. Також у цій заяві відсутні умови про можливість застосування до Відповідача відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання та, відповідно, не визначено її розміру.

Колегія суддів зауважує, що наданий Позивачем витяг з Умов та Правил надання банків-ських послуг належним доказом бути не може, оскільки матеріали справи не містять під-тверджень, що саме цей витяг розумів Відповідач-1 та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що цей доку-мент на момент отримання Відповідачем-1 кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені) у зазначених у цьому документі розмірах і порядку.

З урахуванням викладеного, судом першої інстанції правильно встановлено відсутність під-став вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Оскільки позовні вимоги у частині стягнення процентів за користування чужими коштами та штрафних санкцій обґрунтовані Позивачем саме з посиланням на те, що розмір та підстави, визначені сторонами у кредитному договорі, і вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з посиланням на статті 625, 1048 ЦК України Позивач не заявляв та не надав на підтвердження своїх вимог належних та допустимих доказів колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для нарахування Відповідачеві-1 процентів за користування кредитними кошта-ми, а також пені за порушення термінів виконання договірних зобов`язань у цьому випадку.

Підставою апеляційної скарги є також незгода Банку з відмовою у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості солідарно з ОСОБА_1 .

Дослідивши умови Договору поруки, колегія суддів вважає, що з наданого Договору поруки неможливо встановити ні правочину, який забезпечується порукою як основне зобов`язання, ані поточного рахунку, за яким надається послуга кредитного ліміту; лише визначено особу, первинні зобов`язання якої забезпечені порукою.

Таким чином, встановивши, що Позивачем не доведено забезпечення на підставі Договору поруки зобов`язання Товариства саме за заявою від 30.10.2012 колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності у Банку правових підстав вимагати стягнення з ОСОБА_1 заборгованості Товариства за спірним кредитним договором як з солідарного боржника.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстан-ції про часткову обґрунтованість позовних вимог.

Порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції щодо характеру правовідносин сторін, змісту зобов`язань Відпові-дачів, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про обґрунтованість заявленого по-зову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов`язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, не визнаються апеляційним судом такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284, 287 Господарського процесуа-льного кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення господарського суду Волинської області від 06.04.2021 у справі №903/919/20 залишити без задово-лення, а рішення суду першої інстанції без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню до Верхов-ного Суду в силу ст.287 ГПК України.

3. Матеріали справи №903/919/20 повернути до господарського суду Хмельницької області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Петухов М.Г.