ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29.03.2021р. м.Харків Справа № 905/1967/20

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

розглянувши справу №905/1967/20

за позовом Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради

до відповідача ОСОБА_1

про стягнення 34 219,22 грн.

без повідомлення (виклику) сторін,

Суть спору: Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради звернувся до господарського суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 34 219,22 грн., з яких 33 493,39 грн. - основний борг, 725,83 грн. - пеня.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за договором №1558-П від 01.11.2002р. на оренду нежитлового приміщення (будівлі), яке знаходиться в комунальній власності міста Маріуполь.

27.01.2021р. господарським судом постановлено ухвалу, якою відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Позивач про розгляд даної справи повідомлявся належним чином шляхом направлення копії ухвали суду від 27.01.2021р. на його юридичну адресу: 8715, Донецька обл., просп. Нахімова, б.100, кв.21, що зазначена у позові та витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Копія ухвали суду від 27.01.2021р. одержана позивачем 19.02.2021р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №481.

Відповідач відзив на позов до суду не подав, при цьому про розгляд даної справи повідомлявся шляхом направлення копії ухвали суду від 27.01.2021р. на його адресу: АДРЕСА_1 , що зазначена у позові та відповіді Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради. Однак, вказана ухвала повернулася на адресу суду з відміткою АТ «Укрпошта» «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, з метою повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання з розгляду справи по суті, господарським судом розміщено відповідне оголошення на електронній сторінці господарського суду Донецької області офіційного веб-порталу «Судова влада в Україні».

Враховуючи, що господарським судом вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про розгляд судової справи та забезпечення реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів, приймаючи до уваги, що подання відзиву на позов є правом відповідача, а не його обов`язком, а також закінчення строку розгляду справи, відповідно до приписів ч.9 ст.165 ГПК України справа вирішена за наявними у ній матеріалами.

29.03.2021р. судом складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

01.11.2002р. між Управлінням міського майна Маріупольської міської ради (на т.ч. Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради) (орендодавець, позивач) та ФОП Шелякіним Д.Л. (орендар, відповідач) укладено договір №1558-П на оренду нежитлового приміщення (будівлі), яке знаходиться в комунальній власності м. Маріуполя, за умовами п.1.1 якого на підставі патенту №811 від 15.01.2001р. і перереєстрації на №920 від 01.11.2002р. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення (будівлю), яка знаходиться за адресою: пр. Нахімова, 98, загальною площею 31 кв.м. відповідно до технічного паспорту міського БТІ для використання під торгівельну діяльність.

Вступ орендаря у тимчасове платне володіння та користування приміщенням здійснюється на підставі договору з моменту підписання акту прийому передачі вказаного нежитлового приміщення (п.2.1 договору).

Приміщення вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту прийому передачі (п.2.3 договору).

Орендодавець зобов`язаний зокрема в 10-денний термін після укладення договору оренди передати приміщення орендарю згідно акту прийому передачі (пп. «а» п.3.1 договору).

Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі оплачувати отримувачу орендну плату (пп. «а» п.3.2. договору).

Орендна плата визначається на підставі рішення Маріупольської міської ради (п.4.1. договору).

За вказане у п.1.1. договору приміщення орендар сплачує орендну плату за перший місяць в розмірі 116,87 грн. за розрахунку 1 кв.м. (додаток №1) і перераховує її на розрахунковий рахунок отримувача не пізніше 20 числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції. Реквізити отримувача: Маріупольська міська рада, код ОКПО 24164947, р/с 0052, банк отримувача: УГК в Донецькій області, МФО 834016, код платежу 22080000 (п.4.2. договору).

Оплата здійснюється щомісячно. Орендар зобов`язаний отримати рахунок на оплату в бухгалтерії Управління міського майна. Рахунки на оплату видаються з 11 по 19 число кожного місяця. Для виписки рахунку потрібно мати копію платіжного документу, який підтверджує оплату орендованого приміщення за попередній період (п.4.3. договору).

Розмір орендної плати може бути переглянутий зі зміною методики її розрахунку, у випадках, передбачених законодавством України і рішення органів місцевого самоврядування. Перегляд орендної плати вступає в силу з моменту прийняття рішення (п.4.4. договору).

У випадку припинення дії даного договору або самостійного залишення орендарем орендованого приміщення, орендна плата сплачується ним по день фактичної здачі приміщення за актом прийому-передачі (п.4.5. договору).

За прострочку оплати орендної плати з орендаря на вимогу орендодавця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки (п.6.3. договору).

Договір діє і вступає в силу з 01.11.2002р. по 12.11.2011р. Умови договору зберігають дію протягом всього строку дії договору, і у випадках, коли після укладення законами встановлюються умови, які погіршують становище орендаря (п.7.1. договору).

У випадку відсутності заяви однієї про припинення або зміни договору після закінчення строку його дії протягом місяця, він вважається продовженим на такий самий строк і на таких самих умовах, які були передбачені даним договором (п.7.5. договору).

Реорганізація орендаря не є підставою для внесення змін до договору або припинення даного договору (п.7.6. договору).

01.11.2002р. Управління міського майна передало, а ФОП Шелякін Д.Л. прийняв нежитлове приміщення, загальною площею 31 кв.м., яке розташове в підвалі, №63 (к.1-4) у б.93 по пр. Нахімова у задовільному стані, про що сторонами складено акт прийому передачі нежилого приміщення №2985.

Згідно з розрахунком вартості 1 кв.м. нежитлового приміщення, яке здається в оренду вартість 1 кв. м. нежитлового приміщення з урахуванням індексу інфляції станом на 01.11.2002р. складає 3,77 грн.

Відповідно до розрахунку вартості 1 кв.м. нежитлового приміщення, яке здається в оренду вартість 1 кв. м. нежитлового приміщення з урахуванням індексу інфляції станом на 01.04.2003р. складає 4 грн.

22.05.2019р. позивач направив на адресу відповідача претензію №36-28855-26.1 про сплату заборгованості з орендної плати за договором оренди №1558-П від 01.11.2002р. на суму 35 149,62 грн., яка залишена останнім без задоволення.

Рішенням Маріупольської міської ради №6-43-5016 від 30.12.2014р. перейменовано Управління міського майна Маріупольської міської ради в Департамент міського майна Маріупольської міської ради з 01.02.2015р.

Рішенням №7/30-2615 від 25.04.2018р. Маріупольської міської ради внесено зміни до структури та положень виконавчих органів міської ради. За змістом п.5 зазначеного рішення з 01.08.2018р. припинено орган місцевого самоврядування - Департамент міського майна Маріупольської міської ради у зв`язку з реорганізацією шляхом приєднання до Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради. Одночасно, п.5.3 рішення міської ради встановлено, що Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та юридичних обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради.

Рішенням №7/50-4988 від 26.02.2020р. Маріупольської міської ради затверджено Положення про департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради, відповідно до п.1.1 якого, Департамент по роботі з активами Маріупольської міської ради є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та юридичних обов`язків Департаменту міського майна Маріупольської міської ради.

23.02.2007р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис №1009167 про припинення здійснення підприємницької діяльності ФОП Шелякіним Д.Л.

27.02.2007р. за номером запису 0014701 позивач знову був зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак 22.03.2018р. внесено запис №5014701 про припинення здійснення підприємницької діяльності ФОП Шелякіним Д.Л., про що свідчать відомості з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

З огляду на невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором №1558-П від 01.11.2002р. на оренду нежитлового приміщення (будівлі), яке знаходиться в комунальній власності міста Маріуполь в частині сплати орендної плати за період з листопада 2015р. по грудень 2019р., Департамент міського майна Маріупольської міської ради звернувся до господарського суду з даним позовом про стягнення з відповідача 34 219,22 грн., з яких: 33 493,39 грн. - основний борг, 725,83 грн. - пеня.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України. За ч.1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ст. 20 цього Кодексу (як приклад, п.п. 5, 10, 14 цієї статті).

Наведене свідчить про те, що з дати набрання чинності ГПК України в редакції ЗУ від 03.10 2017р. №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч.1ст.20 ГПК України, а також ст.ст. 4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності.

Відтак, господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Відповідно до ст.25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. За правилами частин другої та четвертої цієї статті цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Згідно із ст.26 ЦК України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

За приписами ч.1 ст.34 ЦК України повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

З наведених норм законодавства вбачається, що кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено й у ст.50 ЦК України, відповідно до якої право на здійснення підприємницької діяльності, не забороненої законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа-підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.

Статтею 52 ЦК України встановлено цивільно-правову відповідальність фізичної особи-підприємця, згідно з якою така фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом ст.ст.51, 52, 598-609 ЦК України, ст.ст. 202-208 ГК України, ч.8 ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань`у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06.06.2018р. у справі №910/16713/15, від 13.02.2019р. у справі №910/8729/18, від 09.10.2019р. у справі №127/23144/18.

Таким чином, з огляду на те, що між сторонами виник спір, пов`язаний з виконанням умов господарського договору, який згідно із п.1 ч.1 ст.20 ГПК України є підвідомчий господарським судам, враховуючи правові позиції Верховного Суду, позивачем обґрунтовано визначено належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Відповідно до вимог ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитор) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, платити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог ч.1 ст.629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Аналогічні за змістом приписи місить ч.1 ст.283 ГК України.

Частиною 1 ст. 284 ГК України встановлено, що істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу.

Згідно з ч. ч. 1, 5 ст.762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 4 ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

В силу вимог ч. 3 ст. 18, ч.ч. 1-3 ст. 19 ЗУ «Про оренду державного та комунального майна» орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі. Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються для об`єктів, що перебувають у державній власності, Кабінетом Міністрів України. Методика розрахунку орендної плати та пропорції її розподілу між відповідним бюджетом, орендодавцем і балансоутримувачем визначаються органами, уповноваженими Верховною Радою Автономної Республіки Крим (для об`єктів, що належать Автономній Республіці Крим), та органами місцевого самоврядування (для об`єктів, що перебувають у комунальній власності) на тих самих методологічних засадах, як і для об`єктів, що перебувають у державній власності. Строки внесення орендної плати визначаються договором.

Як вище встановлено судом, між сторонами у справі укладено договір №1558-П від 01.11.2002р. на оренду нежитлового приміщення (будівлі), яке знаходиться в комунальній власності міста Маріуполь, на підставі якого відповідачу передано у користування нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою пр. Нахімова, б.98, загальною площею 31 кв.м. та встановлено його зобов`язання щодо щомісячного внесення орендної плати не пізніше 20-го числа поточного місяця з урахуванням індексу інфляції.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, встановлені обставини справи свідчать про те, що відповідачем не сплачувалась орендна плата за період з листопада 2015р. по грудень 2019р.

Водночас, Указом Президента України №405/2014 від 14.04.2014р. «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», який набрав чинності 14.04.2014р., уведено в дію відповідне рішення Ради національної безпеки і оборони України щодо проведення антитерористичної операції на сході України.

15.10.2014р. набрав чинності ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VIІ, яким визначено тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

В силу норм ст.1 вказаного нормативно-правового акту період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - це територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014р. «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014р. №405/2014.

Згідно з приписами ст.7 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VIІ скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним або комунальним майном суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України №1053-р від 30.10.2014р.,№1275-р від 02.12.2015р. затверджено переліки населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, до яких, у т. ч., включено м. Маріуполь Донецької області.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.2016р. № 1365-VIII, який набрав чинності 08.06.2016р., внесені зміни дост.6 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та викладено її у наступній редакції: «Скасувати суб`єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими ч.4 ст.4 цього Закону».

У ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. № 1669-VIІ (в редакції ЗУ «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.2016р. № 1365-VIII встановлено, що перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. № 1085-р (із змінами до нього) затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до якого м. Маріуполь Донецької області не включено.

Враховуючи здійснення відповідачем господарської діяльності у м. Маріуполі, господарський суд дійшов висновку про те, що відповідач є суб`єктом господарювання, якому скасовано орендну плату за користування комунальним майном - нежитловим приміщенням, загальною площею 31 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Маріуполь, пр-т. Нахімова, б.98 за період з 14.04.2014р. по 07.06.2016р.

Такі обставини свідчать про безпідставність та неправомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача боргу з орендної плати за період з 01.11.2015р. по 07.06.2016р.

За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за період з 08.06.2016р. по 31.12.2019р. у розмірі 29 221,56 грн., а отже і про їх задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч. 2 ст. 551 ЦК України встановлено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідальність відповідача за порушення строків внесення орендних платежів визначена у п.6.3 договору, згідно з яким за прострочку оплати орендної плати з орендаря на вимогу орендодавця стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочки.

За порушення строків виконання відповідачем зобов`язань січня - грудня 2019р. позивачем за загальний період 01.03.2019р. - 04.02.2020р. нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 725,83 грн.

При цьому, з огляду на погоджений сторонами порядок розрахунків, строк виконання зобов`язання відповідача із внесення орендної плати за січень 2019р. настав 21.01.2019р., за лютий 2019р. - 21.02.2019р., за березень 2019р. - 21.03.2020р., за квітень 2019р. - 21.04.2019р, за червень 2019р. - 21.06.2019р., за серпень 2019р. - 21.08.2019р., за вересень 2019р. - 21.09.2019р., за жовтень 2019р. - 21.10.2019р., за листопад - 21.11.2019р., за грудень 2019р. - 21.12.2019р.

Розрахунок пені, який здійснений позивачем та згідно з яким розмір нарахованої відповідачу пені за загальний період з 01.03.2019р. по 04.02.2020р. за зобов`язаннями січня - грудня 2019р. складає 725,83 грн., перевірено господарським судом та встановлено, що відповідачем не вірно визначено період нарахування пені.

Тому, господарським судом самостійно, не виходячи за межі визначеного позивачем періоду, протягом якого мало місце невиконання зобов`язання, здійснено розрахунок пені та встановлено, що її розмір за період з 01.03.2019р. по 04.02.2020р. за зобов`язаннями лютого - грудня 2019р. складає 900,19 грн., що є більшим, ніж заявлено до стягнення.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 725,83 грн. (тобто в межах заявлених позовних вимог).

На підставі ст. 129 ГПК України, у зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати щодо сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог: на відповідача 1 839,59 грн., на позивача 262,41 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1.Позов Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 ) на користь Департаменту по роботі з активами Маріупольської міської ради (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, пр-т. Миру, б.70; ідент код ЄДР 42014230) основний борг у розмірі 29 221 (двадцять дев`ять тисяч двісті двадцять одна) грн. 39 коп., пеню у розмірі 725 (сімсот двадцять п`ять) грн. 83 коп., судовий збір у розмірі 1 839 (одна тисяча вісімсот тридцять дев`ять) грн. 59 коп.

3. В решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Східного апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 05.04.2021р.

Суддя Л.В. Ніколаєва