ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа№ 927/1115/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Чорногуза М.Г.

Агрикової О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Гришанової Ксенії Анатоліївни

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021

у справі № 927/1115/20 (суддя Моцьор В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА»

до Фізичної особи-підприємця Гришанової Ксенії Анатоліївни

про стягнення 27 219,31 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Фірма «ТЕХНОВА» (далі - ТОВ Фірма «ТЕХНОВА», позивач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Гришанової Ксенії Анатоліївни (далі - ФОП Гришанова К.А., відповідач) 27 219,31 грн, з яких 25175,82 грн основного боргу, 1 469,27 грн пені, 348,75 грн 3% річних та 225,47 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу теплової енергії № 2199 від 15.04.2020 (далі - договір) щодо здійснення повної та своєчасної оплати за поставлену теплову енергію у період з жовтня 2017 року по квітень 2020 року.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021 у справі № 927/1115/20 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з ФОП Гришанової К.А. на користь ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» 25 175,82 грн боргу, 1469,27 грн пені, 348,75 грн 3% річних, 225,47 грн інфляційних втрат та 2 102,00 грн судового збору.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з того, що позивачем доведено та підтверджено матеріалами справи факт поставки відповідачеві у період з листопада 2017 року по квітень 2020 року теплової енергії на виконання умов договору, а також порушення останнім взятих на себе зобов`язань щодо своєчасної та в повному обсязі її оплати, у зв`язку з чим, перевіривши здійснені позивачем розрахунки розміру заявлених позовних вимог, дійшов висновку про їх обґрунтованість.

Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ФОП Гришанова К.А. звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт вказує на те, що судом не враховано всі факти, що є предметом доказування у даній справі, зокрема, порушення прав, інтересів позивача, оскільки в період з 01.11.2017 по 15.04.2020 позивач повністю нараховував та отримував від споживачів будинку 27 по проспекту Миру в м.Чернігові кошти за поставлену ним теплову енергію, виходячи з показників приладу загального обліку тепла, тобто позивач отримав всі кошти за зафіксованими показниками на приладі обліку тепла, що розташований на вході тепла в будинок; суд не з`ясував факту нарахування позивачем зобов`язання за теплову енергію, що постачалася до приміщення, яке належить Фонду комунального майна Чернігівської міської ради та знаходиться в оренді відповідача з 01.11.2017, безпосередньому власнику майна або попередньому орендарю в період з 01.11.2017, а також до 01.11.2017; обставини, якими мотивовано рішення, зокрема те, що рекомендованим листом №440 від 15.05.2020 відповідач отримав від позивача рахунок-фактуру від 30.04.2020 на суму 25175,82 грн з ПДВ разом з актом прийому-передачі від 30.04.2020, не підтверджені належними та допустимими доказами; суд не з`ясував які саме документи були направлені на адресу відповідача 14.05.2020 рекомендованим листом №440; відповідач підтверджує, що ним 15.05.2020 було отримано від позивача рекомендований лист № 440, в якому знаходилися проекти договорів купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020, підписані з боку позивача, проте не підписані з боку відповідача, а вищевказаних рахунку-фактури та акта прийому-передачі відповідач від позивача не отримував.

Крім того, апелянт звертає увагу, що за змістом рахунку-фактури №02199 від 30.04.2020 та акту прийому-передачі від 30.04.2020, які створювалися саме позивачем, останній передавав теплову енергію у квітні 2020 року, а не за будь-який інший період, а відповідач приймав таку теплову енергію саме у квітні 2020 року, у зв`язку з чим безпідставним є висновок суду про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за поставлену позивачем теплову енергію у період з листопада 2017 року по квітень 2020 року.

Скаржник наголошує на тому, що відповідач ніколи не підписував договір купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020 в редакції договору, яка містить пункт 10.6; на сторінці договору, на якій в розділі 10 міститься пункт 10.6 відсутній підпис відповідача, а відтак, суд дійшов помилкового висновку про те, що сторони дійшли згоди про застосування умов даного договору до відносин сторін, які виникли з 01.11.2017, у відповідності до ч.3 ст.631 ЦК України.

Також апелянт вказував на те, що суд не мотивував незастосування підпунктів 1, 2 частини 1 ст.4 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також інших похідних правових актів від вказаної норми закону, що стосуються законодавчого регулювання форм і змісту типового договору на продаж теплової енергії; під час ухвалення рішення суд не усунув розбіжності в датах, зокрема, позивач стверджував в позові, що відповідач 28.04.2020 звернувся до нього з заявою про укладання договору купівлі-продажу теплової енергії, тоді як такий договір вже було укладено сторонами 15.04.2020; суд не врахував, що власник орендованого відповідачем майна не був учасником справи, тому протиправно з`ясовував та надавав оцінку їхнім правовідносинам, без отримання доказів від сторін договору оренди.

Посилаючись на приписи ч.3 ст.255 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), апелянтом включено до апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 21.01.2021 заперечення на ухвалу суду першої інстанції від 01.12.2020 про відкриття провадження в справі, в змісті якої судом зазначено, що позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст.162 ГПК України; при прийнятті вказаної ухвали судом порушено ч.1 ст.174 ГПК України, оскільки в змісті позовної заяви відсутнє зазначення наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви, а зазначення такої обов`язкової інформації в позовній заяві прямо передбачено нормами п.8 ч.3 ст.162 ГПК України; позивач додав до позову засвідчені ним копії документів (зазначено «згідно оригіналу»), де він не є їх стороною, проте не надав до суду доказів про отримання таких оригіналів (копій) документів з додержанням закону, як наслідок вони є недопустимими доказами і не повинні були прийматися судом при ухваленні рішення від 21.01.2021.

На переконання апелянта, ФОП Гришанова К.А. не є належним відповідачем, оскільки за умови порушення відповідачем п.5.8 договору оренди саме власник майна є належним відповідачем у даній справі, у зв`язку з тим, що неукладання відповідачем договорів на виконання умов договору оренди, зокрема з позивачем, не звільняє власника майна від зобов`язань перед позивачем, тому саме власник майна порушує права позивача, у разі несплати коштів за надані послуги з постачання тепла до нерухомості, що належить йому на праві власності.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 поновлено ФОП Гришановій К.А. пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021 у справі № 927/1115/20, відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, постановлено здійснювати її розгляд у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, встановлено ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, зупинено дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021 у справі № 927/1115/20.

14.07.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про продовження строку на надання відзиву на апеляційну скаргу, обґрунтоване відсутністю у позивача матеріалів апеляційної скарги.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 ГПК України, надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області - без змін.

При цьому, судом апеляційної інстанції враховано, що вказаний відзив надійшов через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду 16.07.2021, тобто в межах строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, встановленого ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021, отриманою позивачем 13.07.2021, а відтак, відсутні підстави для розгляду клопотання про продовження строку на надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що копію договору оренди №604 від 01.11.2017, завірену належним чином головним спеціалістом Фонду комунального майна Чернігівської міської ради, було отримано ним на запит, надісланий листом вих. №26/1-25 від 10.03.2020 Голові Фонду комунального майна Чернігівської міської ради; 28.04.2020 ФОП Гришанова К.А. звернулась із заявою вх. № 960 від 29.04.2020 щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії на нежитлове приміщення саме з 01.11.2017 та підписала примірник договору, складений в день підписання акту 15.04.2020 із зазначенням умови в п.п.10.6 п.10 договору щодо його дії з 01.11.2017; іншої редакції договору, в якому б була відсутня зазначена умова та наявні підписи та печатки обох сторін, відповідачем в якості доказу не надано; листи №26/1-96 від 10.07.2018, №26/1-25 від 11.03.2020 та №26/1-28 від 25.03.2021 свідчать про неодноразові звернення позивача до відповідача щодо необхідності укладення договору на постачання теплової енергії та ухилення останнього від його укладення; при виставленні рахунку відповідачеві за період з листопада 2017 року по квітень 2020 року поставленої теплової енергії на загальну суму 25175,82 грн позивачем було проведено коригування за вказаний період по іншим споживачам юридичним та фізичним особам за адресою: м. Чернігів, просп. Миру, 27; рахунок №02199 від 30.04.2020 та акт приймання-передачі від 30.04.2020 містить інформацію щодо тарифів, які діяли саме в період з листопада 2017 року по квітень 2020 року, а також об`ємів споживання в період дії відповідного тарифу, на підставі яких було проведено нарахування, а тому твердження апелянта про зазначення у вказаних рахунку та акті прийманні-передачі лише квітня місяця 2020 року, а не будь-якого іншого періоду, не відповідає дійсності.

Також позивач наголошував на тому, що рахунок-фактуру від 30.04.2020 на суму 25175,82 грн з ПДВ направлено разом з актом прийому-передачі від 30.04.2020 на адресу відповідача 14.05.2020 рекомендованим листом № 440, який було отримано відповідачем 15.05.2020, а твердження апелянта щодо отримання вказаним листом двох примірників проекту договору не відповідає дійсності, оскільки такий договір вже було підписано та вага його двох примірників не відповідає тій, що зазначена у списку згрупованих поштових відправлень №13602 від 14.05.2020 ф 103 по відправленню № 440.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 01.11.2017 між Фондом комунального майна Чернігівської міської ради (у тексті договору - орендодавець) та ФОП Гришановою К.А. (у тексті договору - орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить територіальній громаді міста Чернігова №604 (далі - договір оренди), відповідно до п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: нежитлове приміщення, розташоване на цокольному поверсі чотириповерхового житлового будинку (з літ. « 51-001» по літ. « 51-005», крім того площі спільного користування літ. «І»), згідно з інвентаризаційною справою №4366) далі - Майно, що належить територіальній громаді м. Чернігова. Місцезнаходження Майна: м. Чернігів, пр. Миру, 27; загальна площа 40,0 кв.м, крім того площі спільного користування 11,6 кв.м., з яких частина орендаря для розрахунку орендної плати 5,8 кв.м; вартість Майна площею 40,0 кв.м, крім того площі спільного користування 11,6 кв.м згідно з висновком про вартість майна станом на 12.05.2017 становить 299380,00 грн; знаходиться в оперативному управлінні орендодавця (а.с.14-16).

Відповідно до акту приймання-передавання майна, що надається в оренду від 01.11.2017, підписаного сторонами, орендодавець передав, а орендар прийняв нежитлове приміщення, площею 40,0 кв.м, крім того в спільному користуванні - 11,6 кв.м, з яких частина орендаря для розрахунку орендної плати становить 5,8 кв.м, що знаходиться за адресою:1 м. Чернігів, проспект Миру, 27 (а.с. 17).

Згідно з п. 5.8. договору оренди орендар зобов`язався сплачувати фактичні витрати за одержання послуг електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення (за наявності) для чого у місячний термін оформити договори з відповідними службами.

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, в порушення умов п. 5.8. договору оренди, щодо обов`язку укладення договору на теплопостачання за вищезазначеною адресою, ФОП Гришанова К.А. лише 28.04.2020 звернулась до КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» із заявою щодо укладення договору купівлі-продажу теплової енергії на нежитлове приміщення перукарні з 01.11.2017 (а.с. 40).

15.04.2020 між ТОВ Фірмою «ТЕХНОВА» (у тексті договору - постачальник) та ФОП Гришановою К.А. (у тексті договору - споживач) було укладено договір купівлі-продажу теплової енергії №2199 (далі - договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник взяв на себе зобов`язання постачати споживачу теплову енергію в потрібних йому обсягах згідно Додатку № 1 до цього договору, а споживач зобов`язався сплачувати кошти за одержану теплову енергію на розрахунковий рахунок постачальника за встановленими тарифами (цінами) в терміни, на умовах та порядку, передбачених договором.

Теплова енергія надається споживачу для об`єктів та в обсягах згідно з додатком № 1 до договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення в період опалювального сезону (п. 2.1 договору).

Згідно з розділом 3 договору споживач зобов`язався, зокрема: виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і в термінах, які передбачені договором; щомісячно здійснювати розрахунки за всю спожиту теплову енергію згідно тарифів п. 6.1 договору на розрахунковий рахунок після отримання рахунку на оплату; підписувати акти приймання-передачі теплової енергії.

Відповідно до п.4.2.1. договору постачальник зобов`язався відпускати теплову енергію для об`єктів, перерахованих в додатку № 1 договору, і в кількості згідно з договором.

Облік спожитої споживачем теплової енергії (Гкал) здійснюється відповідно до показників приладу обліку теплової енергії, а за його відсутності розрахунковим способом згідно з тепловими навантаженнями, визначеними у цьому Договорі (п. 5.1. договору).

Згідно з п. 6.1. договору розрахунки за теплову енергію, що споживається споживачем, здійснюються виключно у грошовій формі на розрахунковий рахунок постачальника по тарифах, які затверджені в установленому законом порядку, і які можуть змінюватися згідно Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» і постанов Кабінету Міністрів України та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг.

Розрахунки за теплову енергію здійснюються згідно з встановленими тарифами за наступними розрахунковими одиницями:

за 1 Гкал - при наявності приладу обліку теплової енергії, що здійснює облік в Гкал - згідно з його показниками;

за 1 Гкал - якщо прилад обліку теплової енергії визначає кількість спожитої теплової енергії в будь-яких інших розрахункових' одиницях ніж гігакалорія, то для визначення обсягу спожитої теплової енергії в гігакалоріях Сторонами застосовуються перевідні коефіцієнти метричних одиниць виміру: 1 гДж = 0,2388459 Гкал; 1 МВт/ч = 0,859845 Гкал, тощо;

за 1 Гкал - за відсутністю приладів обліку - обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді (п.6.2.1. договору).

Розрахунки споживача з постачальником за відпущену теплову енергію виконуються згідно діючого законодавства згідно рахунків постачальника щомісячно у відповідності з показаннями приладів обліку або розрахунковим способом при відсутності приладів обліку. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Плата за теплову енергію та послуги вносяться не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим (п.6.4 договору).

Відповідно до п. 6.5. договору споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує постачальнику 50% вартості зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця.

У випадку несплати споживачем рахунку до 15 числа наступного місяця нараховується пеня у розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня (п.6.8. договору).

Відповідно до п.10.1. договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 30.09.2020.

Припинення дії договору не звільняє споживача від обов`язків повної сплати спожитої теплової енергії 9 п.10.3. договору).

У п.10.6. договору сторони дійшли згоди, що відповідно до ч.3 ст. 631 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) умови даного договору застосовуються до відносин сторін, які виникли з 01.11.2017.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до акту №2794 прийняття вузла обліку теплової енергії складеного інспектором Теплозбуту КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ Фірми «ТЕХНОВА» Левчиновою С.П., метрологом Оксимець В.І. та представником цеху теплових мереж Томилець С.М., 26.09.2018 прийнято в експлуатацію вузол обліку теплової енергії за адресою: проспект Миру, 27 (а.с. 39).

Службовими особами КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ Фірми «ТЕХНОВА» у період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року складено акти зняття показників приладів обліку теплової енергії, а саме, від 31.10.2018, 28.11.2018, 27.12.2018, 30.01.2019, 27.02.2019, 29.03.2019, 15.04.2019, 01.11.2019, 28.11,2019, 30.12.2019, 30.01.2020, 29.02.2020, 30.03.2020, 14.04.2020 (а.с.24-37).

Згідно з довідкою Комунального енергогенеруючого підрозділу «Чернігівська теплоелектроцентраль» ТОВ Фірми «ТЕХНОВА» про нарахування за опалення ФОП Гришановій К.А. по договору №2199 від 15.04.2020 по нежитловому приміщенню (перукарня) за адресою: м. Чернігів, проспект Миру, буд. 27 (а.с. 45-47), за період з листопада 2017 року по квітень 2020 року відповідачеві поставлено теплової енергії на загальну суму 20 979,85 грн без ПДВ.

Помісячний розрахунок тепла за опалення за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року проводився згідно КТМ 204 Україна 244-94 «Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» на температуру зовнішнього повітря середньомісячну за опалювальний період по тепловому навантаженню вказаному в додатку №1 договору 2199 від 15.04.2020.

Помісячний розрахунок тепла за період з жовтня 2018 року по квітень 2020 року проводився згідно показників загальнобудинкового приладу обліку та «Методики розрахунку у кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визнання плати за їх опалення», затвердженої наказом Мінбуду України від 31.10.2006 №359.

Як зазначає позивач, кількість та вартість (ціна) поставленої позивачем та спожитої відповідачем теплової енергії за договором підтверджується Актом прийому-передачі від 30.04.2020 (а.с.23), який разом з рахунком-фактурою №02199 від 30.04.2020 на суму 25 175,82 грн з ПДВ було направлено на адресу відповідача 14.05.2020 рекомендованим листом №440 (а.с.63), отриманим відповідачем 15.05.2020 (а.с.38).

Вказуючи на те, що в порушення п. 3.2.24 договору відповідач акт приймання-передачі теплової енергії не підписав та у 5-ти денний термін позивачеві не повернув, останній, враховуючи умови п. 3.2.24 договору, вважає акт таким, що прийнятий відповідачем в повному обсязі.

Посилаючись на те, що відповідач неналежним чином виконував умови договору в частині здійснення розрахунків за спожиту теплову енергію за період з листопада 2017 року по квітень 2020 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст. 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Отже, укладення ТОВ Фірмою «ТЕХНОВА» та ФОП Гришановою К.А. договору купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020 було спрямоване на отримання останньою теплової енергії та одночасного обов`язку по здійсненню її оплати.

При цьому, твердження апелянта про те, що ним ніколи не підписувався договір купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020 в редакції договору, яка містить пункт 10.6. у розділі 10 договору, колегія суддів відхиляє, адже такі доводи не підтверджені жодними доказами у справі, зокрема, відповідачем не надано жодної іншої редакції договору, яка підписувалася між сторонами, а сам факт підписання договору останнім не заперечується.

Посилання апелянта на відсутність його підпису саме на сторінці договору, на якій викладено пункт 10.6. у розділі 10 договору, є безпідставними, оскільки законодавство не вимагає підписання сторонами кожного аркушу договору, а з договору купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020 вбачається, що його було складено у формі єдиного документа з підписами сторін саме на останній сторінці договору.

Як було зазначено вище, у п.10.6. договору сторони погодили, що відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України умови даного договору застосовуються до відносин сторін, які виникли з 01.11.2017.

Так, за приписами ч.3 ст. 631 ЦК України сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Отже, умови договору купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020 застосовуються до відносин між позивачем та відповідачем, які виникли з 01.11.2017.

При цьому, колегія суддів також бере до уваги, що укладенню даного договору передувало звернення ФОП Гришанової К.А. до КЕП «Чернігівська ТЕЦ» ТОВ Фірми «ТЕХНОВА» із заявою від 28.04.2020 (а.с. 40), в якій відповідач просив укласти договір купівлі-продажу теплової енергії за адресою: проспект Миру, 27, на нежитлове приміщення (перукарня) саме з 01.11.2017, а відтак, доводи апелянта про непогодження між сторонами умови договори щодо його дії до відносин сторін з вказаної дати є безпідставними та необґрунтованими.

Місцевим господарським судом встановлено, що на виконання умов цього договору позивач у період з листопада 2017 року по квітень 2020 року поставив відповідачеві теплову енергію на загальну суму 20 979,85 грн без ПДВ, що підтверджується актами зняття показників приладів обліку теплової енергії від 31.10.2018, 28.11.2018, 27.12.2018, 30.01.2019, 27.02.2019, 29.03.2019, 15.04.2019, 01.11.2019, 28.11,2019, 30.12.2019, 30.01.2020, 29.02.2020, 30.03.2020, 14.04.2020 та актом прийому-передачі від 30.04.2020.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що вказані акти не підписані зі сторони споживача ані ФОП Гришановою К.А., ані іншою уповноваженою нею особою.

За умовами п. 3.2.24 договору споживач зобов`язується підписувати акти приймання-передачі теплової енергії. Один примірник підписаного акту приймання-передачі споживач зобов`язався повернути постачальнику у 5-денний термін з моменту його пред`явлення споживачу. У випадку незгоди споживача з виставленим актом приймання-передачі теплової енергії споживач в 5-денний термін зобов`язався повідомити про це постачальника в письмовому вигляді з обґрунтуванням причин такої незгоди. В разі неповідомлення постачальника про обґрунтовану відмову, неповернення або не підписання акту приймання-передачі теплової енергії в 5-денний термін, акт вважається прийнятим сторонами в повному обсязі.

За твердженням позивача, ним було виставлено відповідачеві рахунок-фактуру від 30.04.2020 на суму 25175,82 грн з ПДВ та направлено разом з актом прийому-передачі від 30.04.2020 на адресу відповідача 14.05.2020 рекомендованим листом № 440, який було отримано відповідачем 15.05.2020, що підтверджується копіями списків згрупованих поштових відправлень, фіскального чеку та роздруківкою з сайту Укрпошти щодо пошуку поштових відправлень (а.с.38, 63).

Доводи апелянта стосовно того, що вказаним поштовим відправленням йому було направлено проекти договору купівлі-продажу №2199 від 15.04.2020, які були підписані зі сторони позивача, а вищевказані рахунок-фактуру та акт прийому-передачі від 30.04.2020 відповідач від позивача не отримував, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що такі твердження жодними доказами не підтверджені.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що станом на дату вказаного поштового відправлення від 14.05.2020 договір купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020 вже був підписаний відповідачем,у зв`язку з чим у позивача були відсутні підстави направляти проект вже підписаного договору.

Також суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву із запереченнями щодо позовних вимог та викладених у позовній заяві обставин, а відтак, скаржник своєю свідомою поведінкою та процесуальними діями не висловив свою правову позицію по суті спору під час розгляду справи судом першої інстанції.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом, в порушення п. 3.2.24 договору, Акт приймання-передачі теплової енергії від 30.04.2020 відповідач не підписав та у 5-ти денний термін позивачеві не повернув, у зв`язку з чим, в силу вказаних умов договору, акт є таким, що прийнятий відповідачем в повному обсязі.

При цьому, колегія суддів бере до уваги доводи апелянта про те, що за змістом вказаного акту приймання-передачі теплової енергії позивач передав відповідачеві теплову енергію на загальну суму 25 175,82 грн саме у квітні 2020 року.

Однак, у даному акті також наведена таблиця з об`ємами переданої теплової енергії та відповідними тарифами, які діяли в період з листопада 2017 року по квітень 2020 року у відповідності до постанов НКРКЕП №1205 від 05.10.2017, №239 від 27.02.2018, № 404 від 14.06.2018, № 1822 від 11.12.2018 та №92 від 14.01.2020, що свідчить про передання позивачем відповідачеві теплової енергії на загальну суму 25 175,82 грн саме у вказаний період.

Вказане також вбачається з довідки про нарахування за опалення ФОП Гришановій К.А. по договору №2199 від 15.04.2020 (а.с. 45), інформаційної довідки щодо застосування тарифів (а.с. 48) та здійсненого позивачем розрахунку боргу (а.с. 18).

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність зі сторони відповідача заперечень щодо факту поставки позивачем теплової енергії, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність факту поставки відповідачеві у період з листопада 2017 року по квітень 2020 року теплової енергії на виконання умов договору купівлі-продажу теплової енергії №2199 від 15.04.2020 на загальну суму 25 175,82 грн з ПДВ.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з п. 6.4. договору сторони погодили, що плата за теплову енергію та послуги вносяться не пізніше 15 числа місяця, що настає за розрахунковим.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, в порушення взятих на себе договірних зобов`язань, відповідач своєчасно та в повному обсязі не розрахувався за поставлену позивачем теплову енергію, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед позивачем становить 25 175,82 грн (з ПДВ).

Крім суми основного боргу, посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивач заявив вимогу про стягнення з відповідача 1 469,27 грн пені, нарахованої за період з 16.05.2020 по 31.10.2020.

Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 ЦК України визначає неустойку (штраф, пеню) як грошову суму або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення ним зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 230 ГК України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, які учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі неналежного виконання господарського зобов`язання. Цією ж статтею визначено види штрафних санкцій - неустойка, штраф, пеня. При цьому, порядок нарахування та розмір санкцій, які можуть бути встановлені договором, встановлені частиною 4 ст. 231 ГК України: у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання, в певній визначеній грошовій сумі, у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів.

Згідно з ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

В силу ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню у розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З системного аналізу вищенаведених положень чинного законодавства вбачається, що вказані штрафні санкції можуть бути стягнуті лише у тому випадку (якщо не встановлено законом), коли основне зобов`язання прямо забезпечено неустойкою (пеня, штраф) у чинному договорі, а також ним встановлено її розмір (встановлено за згодою сторін).

Пунктом 6.8. договору сторони передбачили, що у випадку несплати споживачем рахунку до 15 числа наступного місяця нараховується пеня у розмірі 0,5 % належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Нацбанку України, що діяла у період, за який нараховувалася пеня.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такий є правильним, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1469,27 грн пені.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань, позивач також просив стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 348,75 грн за період з 16.05.2020 по 31.10.2020 та інфляційних втрат у сумі 225,47 грн за період червень-жовтень 2020 року.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вказаних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача 225,47 грн інфляційних втрат та 348,75 грн 3% річних.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Враховуючи викладені обставини справи та вимоги законодавства, на переконання суду апеляційної інстанції, під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем було надано належні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх міркувань та заперечень, а також не спростовано розміру заявленої до стягнення суми боргу, а також нарахованих на неї 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог повністю, а саме, стягнення з ФОП Гришанової К.А. на користь ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» 25 175,82 грн боргу, 1469,27 грн пені, 348,75 грн 3% річних та 225,47 грн інфляційних втрат.

Доводи апелянта про те, що ФОП Гришанова К.А. не є належним відповідачем у даній справі та належним відповідачем є власник майна, колегія суддів відхиляє, адже за умовами п. 5.8. договору оренди саме орендар зобов`язався сплачувати фактичні витрати за одержання послуг електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення (за наявності).

Крім того, за укладеним між сторонами договором купівлі-продажу теплової енергії № 2199 від 15.04.2020, дія якого відповідно до ч.3 ст. 631 ЦК України так п.10.6. договору застосовується до відносин сторін, які виникли з 01.11.2017, саме ФОП Гришанова К.А., як споживач, зобов`язана сплачувати кошти за одержану теплову енергію.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на незаконність ухвали суду першої інстанції від 01.12.2020 про відкриття провадження у даній справі, оскільки останнім правомірно встановлено, що позовна заява ТОВ Фірма «ТЕХНОВА» відповідає вимогам, встановленим ст.162 ГПК України, а відтак, відсутні порушення судом при прийнятті вказаної ухвали приписів ч.1 ст.174 ГПК України.

При цьому, відсутність у змісті позовної заяви зазначення про наявність у позивача або іншої особи оригіналів письмових доказів, копії яких додано до позовної заяви у відповідності до п.8 ч.3 ст.162 ГПК України, на переконання суду апеляційної інстанції, не вплинуло на правильність вирішення питання про відкриття провадження у справі, оскільки позивачем додано до позову належним чином засвідчені копії документів, що свідчить про наявність їх оригіналів у позивача.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи сторін, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021 у справі №927/1115/20 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ФОП Гришанової К.А. має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гришанової Ксенії Анатоліївни на рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021 у справі № 927/1115/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021 у справі № 927/1115/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду Чернігівської області від 21.01.2021 у справі № 927/1115/20.

4. Матеріали справи № 927/1115/20 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді М.Г. Чорногуз

О.В. Агрикова