ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа№ 910/8519/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представника згідно з протоколом судового засідання від 30.08.2021

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2021

у справі № 910/8519/21 (суддя - Борисенко І.І.)

за заявою Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк»

про забезпечення позову

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

відповідач 1 Товариство з обмеженою відповідальністю «Ладамир»,

відповідач 2 ОСОБА_1 ,

відповідач 3 ОСОБА_2 ,

відповідач 4 ОСОБА_3

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270, 271 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

У травні 2021 року Акціонерне товариство «Український будівельно-інвестиційний банк» (далі - АТ «Український будівельно-інвестиційний банк») звернулося до Господарського суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту па предмет застави за договором застави № BGV/U/03-2-7050/Z1 від 05.01.2021 товари в обороті, які знаходяться за адресами: м. Харків, вул. Курчатона, буд. 12-А , та які належать ТОВ «ЛАДАМИР», згідно з переліком товарів викладеним в додатку № 1 до договору, а у разі їх відсутності, на товари будь-якого іншого виду, але такого ж роду як передбачено п. 2.1.1. договору застави, які належать Заставодавцю, в межах заставної вартості предмета застави 1 720 000, 00 грн;

- накладення арешту на предмет застави за договором застави №BGV/U/03-2-7050/Zl від 14.08.2020, укладеним між банком та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 . i.н. НОМЕР_1 ) предметом застави якого є автомобіль марки RENAULT модель MASTER 2.2 D, білого кольору, тип ТЗ спеціалізований вантажний фургон малотоннажний-в, 2010 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 ;

- накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «ЛАДАМИР», та знаходяться на рахунках АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», МФО 380805, p/p НОМЕР_3 ; AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», МФО 380805, p/p НОМЕР_4 ; AT «УКРБУДІНВЕСТБАНК», МФО 380377, p/p НОМЕР_5 ; AT «УКРБУДІНВЕСТБАНК», МФО 380377, p/p НОМЕР_6 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціни позову 1 107 283, 08 грн;

- накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 , всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціни позову 1 107 283, 08 грн;

- накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 , всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціни позову 1 107 283, 08 грн.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що у заявника є підстави вважати, що виконання судового рішення буде ускладнено, або унеможливлено внаслідок порушення ТОВ «ЛАДАМИР» умов договору № 1, договору № 2 та договору застави товарів в обороті та порушення поручителями ОСОБА_1 , ОСОБА_2 умов договорів поруки та майновим поручителем ОСОБА_3 умов договору застави № BGV/U/03-2-7050/Z1 від 14.08.2020. Заявник вказує, що в порушення умов договору застави заставодавцем не подається банку фінансова звітність в підтвердження наявності предмета застави, зокрема товарів в обороті, а надані докази є неналежними.

Крім того, заявник вказував, що при здійсненні перевірки наявності предмета застави на складі, банком встановлено недостачу предмета застави, що підтверджується актом, від підписання якого заставодавець відмовився. З вказаних обставин заявник робить висновок, що ТОВ «ЛАДАМИР» відчужується товар в обороті, які є предметом застави, а кошти від реалізації спрямовуються на здійснення підприємницької діяльності, а не на погашення заборгованості перед заявником. Також, заявник вказує, що майбутні відповідачі не виконують вимоги банку про погашення існуючої заборгованості, що є порушенням укладених договорів і, відповідно, свідчить про намір відповідачів не виконувати рішення суду у даній справі, в зв`язку з чим, заявник вважає обґрунтованим застосування заходів забезпечення позову. Крім того, заявник вказує про існування у ТОВ «ЛАДАМИР» грошових зобов`язань перед третіми особами, що було встановлено судовими рішенням і, відповідно, стягнення заборгованостей на користь третіх осіб в рамках виконавчих проваджень може утруднити або зробити неможливим виконання рішення в рамках даного спору.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 відмовлено АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвалу мотивовано тим, що в заяві міститься лише посилання на потенційне порушення прав заявника, при цьому в заяві відсутнє достатнє обґрунтування та докази, які підтверджують доцільність та необхідність термінового забезпечення позову.

Також на переконання суду першої інстанції, зі змісту заяви про вжиття заходів до забезпечення позову реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи представника заявника в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях.

Крім того, суд вказав, що з доданих до заяви розрахунків заборгованості за договором про надання гарантії від 16.02.2021, 25.03.2021, 12.04.2021 вбачається часткова сплата ТОВ «ЛАДАМИР» грошових коштів за одержаний кредит на рахунок банку.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У червні 2021 року АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет застави за договором застави № BGV/U/03-2-7050/71 від 05.01.2021 товари в обороті, які знаходяться за адресами: м. Харків, вул. Курчатова, буд. 12-а , та які належать ТОВ «ЛАДАМИР», згідно з переліком товарів, викладеним в додатку № 1 до договору, а у разі їх відсутності - на товари будь-якого іншого виду, але такого ж роду як передбачено п. 2.1.1. договору застави, які належать заставодавцю, в межах заставної вартості предмета застави 1 720 000, 00 грн. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на предмет застави за договором застави № BGV/U/03-2-7050/21 від 14.08.2020, укладеним мiж банком та ОСОБА_3 , предметом застави якого є автомобіль марки RENAULT модель MASTER 2.2 D, білого кольору, тип ТЗ Спеціалізований вантажний фургон малотоннажний-В. 2010 р.в., д.н.з. НОМЕР_2 . Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ТОВ «ЛАДАМИР», та знаходяться на рахунках АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», МФО 380805, p/p НОМЕР_3 ; АТ «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», МФО 380805, p/p НОМЕР_4 ; AT «УКРБУДІНВЕСТБАНК», МФО 380377, p/p НОМЕР_5 ; AT «УКРБУДІНВЕСТБАНК», МФО 380377. P/P НОМЕР_6 та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціни позову 1 107 283, 08 грн. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціни позову 1 107 283, 08 грн. Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які належать ОСОБА_1 на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, в межах ціни позову 1 107 283, 08 грн. Скаржник також просив зустрічне забезпечення не застосовувати.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2021. Надано сторонам час для подачі відзиву та клопотань. Справу призначено до розгляду на 01.07.2021.

01.07.2021 розгляд справи було відкладено до 02.08.2021, у зв`язку з неявкою учасників справи.

Судове засідання, призначене на 02.08.2021 не відбулось у зв`язку з замінуванням будівлі Північного апеляційного господарського суду. Розгляд апеляційної скарги призначено на 30.08.2021.

30.08.2021 до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшли письмові пояснення щодо обстеження 27.08.2021 предмету застави та порушення 28.08.2021 досудового розслідування. До пояснень додано нові докази (копія повідомлення про початок досудового розслідування від 28.08.2021, копія пояснень до заяви про кримінальне правопорушення від 27.08.2021, копія протоколу огляду місяця події від 27.08.2021 та ін.).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

За приписами ч. 1, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржник, подаючи письмові пояснення та долучаючи до нових нові докази, на заявив клопотання про поновлення строку для їх подачі. При цьому як вбачається з поданих пояснень, такі стосуються обставин, що виникли після звернення скаржника із заявою про забезпечення доказів до суду першої інстанції, а додані докази також створенні після порушення апеляційного провадження у даній справі. А тому такі докази не приймаються судом апеляційної інстанції до розгляду на підставі ч. 8 ст. 80, ч. 3 ст. 269 ГПК України, а письмові пояснення залишаються без розгляду на підставі ст. 118 ГПК України.

У судове засідання 30.08.2021 з`явився представник скаржника. Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце судового засідання учасник справи повідомлялися належним чином в порядку, передбаченому ст. 120, 242 ГПК України. ТОВ «Ладимир» отримало судову кореспонденцію 05.08.2021, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Кореспонденція, надіслана на адресу ОСОБА_2 повернулася до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що в силу ч. 6 ст. 242 ГПК України вважається датою вручення відправлення. Кореспонденція, надіслана на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернулася до суду з відмітками: «за закінченням встановленого строку зберігання». Попередня судова кореспонденція, надіслана на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернулася до суду з відмітками: «адресат відмовився».

За загальним правилом повернення надісланої кореспонденції до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи, а також не може беззаперечно свідчити про його відмову від одержання кореспонденції чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Водночас відповідно до ч. 7 ст. 120 ГПК України Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. (ч. 1 ст. 43 ГПК України 2004 року).

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 у разі невручення рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у п. 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення. Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику. Повернення відправлень, від яких відмовився адресат або вручення яких неможливе, повинне здійснюватися негайно.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Судом здійснено надсилання кореспонденції за відомими адресами. При цьому, як зазначено вище, попередня судова кореспонденція, надіслана на адреси ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повернулася до суду з відмітками: «адресат відмовився», що свідчить про волевиявлення такого учасника.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18).

Отже, сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для повідомлення особи про судове провадження за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, свідчить про власне волевиявлення (бажання) сторони щодо отримання судової кореспонденції, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції. До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 11.06.2021 у справі № 2-6236/11.

Також суд апеляційної інстанції враховує обмеженість строків апеляційного перегляду, встановлених ст. 273 ГПК України та необхідністю забезпечення дотримання «розумних строків» розгляду справи. Враховуючи відмову ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від отримання судової кореспонденції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обізнаність указаних учасників справи про дане судове провадження та можливість розгляду апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати, з ухваленням нової - про задоволення заяви.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

АТ «Український будівельно-інвестиційний банк» в апеляційній скарзі не погоджується з ухвалою суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову та просить її скасувати з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що він зібрав докази здійснення продажу принципалом предмету застави (об`яви в інтернет-магазинах), які разом з доказами тривалої недостачі предмету застави (акти перевірки товарів в обороті) у своїй сукупності є доказом вчинення відповідачами дій, які унеможливлять виконання рішення суду, тому що предмет застави буде продано без поновлення. Продаж товарів в обороті, які є предметом застави, що забезпечує договори гарантії, без погашення заборгованості та поновлення предмету застави, на переконання скаржника, є самостійною та достатньою підставою для застосування заходів забезпечення.

Так, на переконання скаржника, суд першої інстанції не дослідив докази порушень допущених відповідачами, зокрема докази продажу предмету застави третім особам без погашення заборгованості перед банком та без поновлення предмету застави.

Крім того, скаржник вказує, що станом на 14.05.2021 вартість наявних товарів в обороті зменшилася до 484 638, 00 грн з 1 723 179,65 грн, недостача складає 1 238 541,36 грн. При цьому загальна заборгованість за договорами гарантії складає станом на 04.06.2021 1 142 049, 44 грн, в тому числі за договором №1 865 861, 63 гривень, та за договором № 2 - 241 421, 45 гривень, що є меншим за повну вартість товарів в обороті які принципал вже продав.

Скаржник також вказує, що станом на дату подачі заяви про забезпечення позову боржником не виконано вимогу про дострокове повернення заборгованості, відповідно, вся заборгованість є простроченою.

Також, на переконання скаржника, у зв`язку з наявністю судових рішень про стягнення заборгованості з принципала та відкриття виконавчих проваджень, принципалом можуть бути відчужені як предмет застави (товари в обороті), так і грошові кошти, отримані від господарської діяльності.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

Інші учасники справи н скористалися своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Клопотань про продовження строку для подачі відзиву також не заявлялося.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд

Вирішуючи питання обґрунтованості постановлення судом першої інстанції судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову, Північний апеляційний господарський суд виходить з такого.

Підстави для забезпечення позову передбачені нормою ст. 136 ГПК України, відповідно до якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що заявник має намір звернувся до суду з позовними вимогами майнового характеру. У даному випадку має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Отже, звертаючись з відповідною заявою, саме позивач повинен обґрунтувати імовірність утруднення виконання рішення або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову і неможливість виконання позовних вимог у випадку їх задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом майбутнього позову заявником було визначено: про солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за договором № BGV/U/03-2-7050 про надання гарантії від 14.08.2020; про солідарне стягнення з боржника та поручителів заборгованості за договором №BGV/U/03-2-8151 про надання гарантії від 10.09.2020; про звернення стягнення на предмет застави за договором застави № BGV/U/03-2 7050/Z2 від 05.01.2021 в рахунок погашення заборгованості за договором № BGV/U/03-2-7050 про надання гарантії від 14.08.2020 та договором №BGV/U/C3-2-8151 про надання гарантії від 10.09.2020; про звернення стягнення на предмет застави за договором застави № BGV/U/03-2 7050/Z1 від 14.08.2020 в рахунок погашення заборгованості договором № BGV/U/03-2-7050 про надання гарантії від 14.08.2020.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою (ч. 1 - 2 ст. 74 ГПК України).

Як вбачається з матеріалів справи та стверджується самим скаржником, першим відповідачем здійснюється продаж майна, яке передано в заставу (товар в обороті). Однак, продаж такого майна, зокрема, і складає господарську діяльність відповідача. Договір застави майнових прав не містить заборони на продаж таких товарів, а містить припис про поновлення кількості таких товарів. При цьому односторонньо складені акти про відмову боржника від підписання акту перевірки товарів в обігу не свідчить про непоновлення таких товарів. А тому такі доводи відхиляються як необґрунтовані.

Наявність судових рішення про стягнення заборгованості з відповідача 1 іншими контрагентами також не може свідчити про ризик неможливості виконання рішення у даній справі з огляду на те, що скаржником не надано доказів відсутності іншого майна для виконання таких рішень, окрім заставного майна.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи, майбутній позов заявник має намір подавати і до поручителів. Доказів неплатоспроможності поручителів заявником також не надано.

Крім того, посилання скаржник на те, що станом на дату подачі заяви про забезпечення позову боржником не виконано вимогу про дострокове повернення заборгованості, у зв`язку з чим вся заборгованість є простроченою, також не можуть вважатися обґрунтованим, оскільки неналежне виконання зобов`язання про дострокове повернення заборгованості не свідчить про неможливість виконати рішення суд про стягнення заборгованості. а тому такі доводи також відхиляються судом апеляційної інстанції як безпідставні.

Отже, судом першої інстанції правомірно зазначено про те, що заявником не надано належних доказів вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання можливого рішення (укладення договорів поруки, відчуження нерухомого майна, укладення інших правочинів з метою зменшення активів, що перебуваються у власності, тощо). Відповідних доказів не було надано і до суду апеляційної інстанції.

При цьому саме лише посилання скаржника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення його прав і охоронюваних законом інтересів, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути підставою для винесення ухвали про забезпечення позову до його подачі.

Водночас, скаржником, ані у заяві про забезпечення позову, ані в апеляційній скарзі, не доведено належними засобами доказування, що невжиття заходів забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

За таких обставин, оскільки заявником не було надано належних доказів у розумінні ст. 77 - 79, 269 ГПК України на підтвердження того, що незабезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд міста Києва дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

7. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін.

8. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, 271 п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Український будівельно-інвестиційний банк» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 у справі № 910/8519/21 - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 у справі № 910/8519/21 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника

4. Матеріали оскарження ухвали повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 31.08.2021.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

С.А. Пашкіна