РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2021Справа № 910/8853/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС»

до Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ»

про стягнення 185 290,16 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС» (далі - позивач, ТОВ «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» (далі - відповідач, ПРАТ «КЕЗ «ТРАНССИГНАЛ») про стягнення 185 290,16 грн на підставі Договору № 2404-ЧВ від 24.04.2018 (далі - Договір), з яких: 155435,30 грн основного боргу, 10 547,11 грн 3% річних, 19 308,20 грн інфляційних нарахувань.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 2404-ЧВ від 24.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2021 позовну заяву ТОВ «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

29.06.2021 через відділ діловодства суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду про усунення недоліків позовної заяви, направлені засобами поштового зв`язку 24.06.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8853/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/8853/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 про відкриття провадження у справі № 910/8853/21.

13.07.2021 через відділ діловодства суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

19.07.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про надання документів на виконання вимог ухвали Господарського суду міста Києва від 05.07.2021 про відкриття провадження у справі № 910/8853/21.

21.07.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява про продовження встановленого судом процесуального строку, відповідно до якої просив суд продовжити ТОВ «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС» строк для подання відповіді на відзив до 30.07.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.07.2021 задоволено заяву ТОВ «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС» про продовження строку для подання відповіді на відзив та продовжено процесуальний строк до 30.07.2021.

02.08.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позовну заяву, відповідь на відзив та додані до них докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, а відповідач як на підставу своїх заперечень, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

24.04.2018 між Приватним акціонерним товариством «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» (покупець, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС» (постачальник, позивач) був укладений Договір № 2404-ЧВ (далі - Договір або Договір № 2404-ЧВ від 24.04.2018), відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупця у встановлений термін чавунні вироби (ДК 021:2015: 44470000-5 Чавунні вироби) надалі - товар, визначений в асортименті, якості, кількості та за цінами, які зазначені у Специфікації (Додаток 1), що додається до Договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар та оплатити його вартість.

Сума цього Договору становить 611 950,00 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 101 991,70 грн (п. 3.1 Договору).

Згідно п. 4.2 Договору оплата здійснюється тільки після перевірки якості продукції Центральною заводською лабораторією та Відділом технічного контролю ПрАТ «КЕЗ «ТРАНССИГНАЛ» протягом 30 банківських днів з дати прийняття продукції за кількістю та якістю з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до статті 201 Податкового кодексу України. Моментом оплати є дата списання коштів з поточного рахунку покупця на користь постачальника (п. 4.3 Договору).

Пунктом 7.5 Договору сторони погодили, що, у разі затримки розрахунку згідно п. 4.3 даного Договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше однієї облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договір набирає чинності з дня його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до 31.12.2018.

Судом встановлено, що Договір № 2404-ЧВ від 24.04.2018 підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками. Таким чином, Договір № 2404-ЧВ від 24.04.2018 є укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої і другої статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.

Отже, за своєю правовою природою укладений сторонами Договір № 2404-ЧВ від 24.04.2018 є договором поставки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На виконання умов Договору № 2404-ЧВ від 24.04.2018 позивач у період з травня по листопад 2018 року поставив відповідачу визначений у Специфікації № 1 від 24.04.2018 товар, загальна вартість якого склала 575 233,00 грн. Наведе підтверджується наявними в матеріалах справи накладними № Т 00000083 від 08.05.2018 на суму 143 196,30 грн, № Т 00000112 від 05.06.2018 на суму 48 956,00 грн, № Т 00000119 від 12.06.2018 на суму 20 806,20 грн, № Т 00000131 від 19.06.2018 на суму 4 895,60 грн, № Т 00000145 від 27.06.2018 на суму 39 164,80 грн, № Т 00000159 від 17.07.2018 на суму 24 478,00 грн, № Т 00000185 від 31.07.2018 на суму 36 717,00 грн, № Т 00000193 від 07.07.2018 на суму 61 195,00 грн, № Т 00000205 від 14.08.2018 на суму 26 925,80 грн, № Т 00000225 від 11.09.2018 на суму 13 462,90 грн, № Т 00000243 від 25.09.2018 на суму 61 195,00 грн, № Т 00000247 від 02.10.2018 на суму 50 179,90 грн, № Т 00000294 від 20.11.2018 на суму 44 060,40 грн.

Вказані видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені їх печатками, що свідчить про прийняття відповідачем поставленого позивачем товару без зауважень по кількості та якості.

Крім того, поставка товару позивачем відповідачу також підтверджується наявними в матеріалах справи податковими накладними та квитанціями до них, наявність яких підтверджує факт реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, що, в силу положень п. 4.2 Договору, є обов`язковою умовою для здійснення відповідачем оплати за отриманий товар.

Отримавши товар за Договором, у відповідача перед позивачем, згідно умов Договору та відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, виникло зобов`язання по оплаті грошових коштів за отриманий товар.

З огляду на те, що відповідач у строк, встановлений Договором № 2404-ЧВ від 24.04.2018, отриманий товар оплатив частково, позивач двічі звертався до відповідача із претензіями № 59-2019 від 02.05.2019 та № 84 від 14.12.2020, відповідно до яких просив погасити існуючу заборгованість.

Відповідач відповіді на претензії не надав, але частково у сумі 419 797,70 грн оплатив товар, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відтак, станом на час звернення з даним позовом до суду заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар згідно видаткових накладних № Т 00000243 від 25.09.2018, № Т 00000247 від 02.10.2018 та № Т 00000294 від 20.11.2018 становить 155 435,30 грн (575 233,00 грн - 419 797,70 грн = 155 435,30 грн).

Матеріали справи містять відзив, поданий відповідачем 13.07.2021 через відділ діловодства суду, відповідно до якого відповідач заперечує проти заявлених позовних вимог, посилаючись на положення ст. 538 Цивільного кодексу України та на факт порушення позивачем строку поставки товару, передбаченого Договором № 2404-ЧВ від 24.04.2018. Відповідач вважає, що неналежне виконання позивачем свого обов`язку щодо своєчасної поставки товару, надає йому право зупинити виконання свого обов`язку щодо оплати за поставлений товар.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність вимог позивача та обґрунтованість заперечень відповідача, суд керувався таким.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до ст. 538 ЦК України виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що вона не зможе виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання обов`язку здійснено однією із сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Пунктом 4.2 Договору сторони обумовили, що оплата здійснюється тільки після перевірки якості продукції Центральною заводською лабораторією та Відділом технічного контролю ПрАТ «КЕЗ «ТРАНССИГНАЛ» протягом 30 банківських днів з дати прийняття продукції за кількістю та якістю з урахуванням, що така оплата здійснюється після реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до статті 201 Податкового кодексу України.

Приписом ст. 692 Цивільного кодексу України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Частиною 1 ст. 530 Цивільного кодексу України унормовано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Після прийняття товару, поставленого на підставі видаткових накладних № Т 00000243 від 25.09.2018, № Т 00000247 від 02.10.2018 та № Т 00000294 від 20.11.2018 на суму 155 435,30 грн, у відповідача виник обов`язок згідно ст. 692 ЦК України оплатити отриманий товар у повному обсязі.

Враховуючи зазначене, суд не приймає до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві, оскільки відповідач дійшов помилкових висновків про можливість застосуванням положень ст. 538 ЦК України до правовідносин, що склалися між сторонами.

Суд також звертає увагу на те, що прострочення поставки товару позивачем не є предметом розгляду даної справи. Прострочення поставки товару позивачем не звільняє відповідача від обов`язку оплати товар, який був ним отриманий без зауважень та заперечень.

З огляду на викладене вище, приписи чинного законодавства, умови укладеного між сторонами Договору, докази додані до матеріалів справи, відповідач є таким, що не виконав свій обов`язок з повної та своєчасної оплати поставленого позивачем товару, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовна вимога в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати поставленого товару (основного боргу) у розмірі 155 435,30 грн є обгрунтованою та такою що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 10 547,11 та інфляційних втрат у розмірі 19 308,20 грн, суд відзначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню в повному обсязі в сумах 10 547,11 грн та 19 308,20 грн відповідно.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС».

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 779,35 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 779,35 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «ТРАНССИГНАЛ» (Україна, 01135, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 97; ідентифікаційний код 00260652) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОПА-ЕКСПОРТ ПЛЮС» (Україна, 29010, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вулиця Чорновола, будинок 88; ідентифікаційний код 36272068) 155 435,30 грн (сто п`ятдесят п`ять тисяч чотириста тридцять п`ять гривень 30 коп.) основного боргу, 10 547,11 грн (десять тисяч п`ятсот сорок сім гривень 11 коп.) 3% річних, 19 308,20 грн (дев`ятнадцять тисяч триста вісім гривень 20 коп.) інфляційних втрат та 2 779,35 грн (дві тисячі сімсот сімдесят дев`ять гривень 35 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 25.08.2021.

Суддя Гумега О.В.