ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021м. ДніпроСправа № 904/3858/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О. за участю секретаря судового засідання Тетерятник А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом виконувача обов`язки керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті (м. Київ)

до фізичної особи-підприємця Даніловського Сергія Миколайовича (смт Щорськ, Криничанський район, Дніпропетровська область)

про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 33586,12грн.

Представники:

від прокуратури: Богомол О.М.

від позивача: Олійник А.І.

від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Виконувач обов`язки керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернувся з позовом в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи - підприємця Даніловського Сергія Миколайовича про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 33586,12грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області за результатами перевірки 24.10.2018 здійснено розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування № 0005960, згідно з яким плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, склала 1039,50 євро (33586,12грн). Звертаючись із позовом до суду, прокурор посилається на невжиття Державною службою України з безпеки на транспорті заходів щодо захисту інтересів держави.

Позивач підтримує вимоги прокурора в повному обсязі.

Відповідач у відзиві просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на сплив позовної давності на підставі ст. 250 ГК України та зазначає, що шестимісячний строк позовної давності закінчився 24.05.2018.

Відповідач не забезпечив явку представника в судове засідання.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, який був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання.

У судовому засіданні 26.08.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та представника позивача, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до графіку рейдових перевірок, затвердженого начальником Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області у період з 22.10.2018 по 28.10.2018 уповноваженими особами Управління за направленням на перевірку № 009112 від 19.10.2018 здійснено рейдові перевірки на автомобільних дорогах м. Кривий Ріг щодо дотримання Закону України «Про автомобільний транспорт», постанов КМУ № 1567 від 08.11.2006, № 176 від 18.02.1997.

24.10.2018 на вул. Старовокзальна, 41 у м. Кривий Ріг працівниками позивача було зупинено та здійснено габаритно-ваговий контроль вантажного автомобіля DAF XF 105.460, державний номер НОМЕР_1 з причепом WEKA S 8025, державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія - ОСОБА_1 , які зареєстровані за ФОП Даніловським Сергієм Миколайовичем, РНОКПП НОМЕР_3 , юридична адреса: Криничанський район, смт Щорськ, вул. Виконкомівська, 30Б-2.

Згідно з товарно-транспортною накладною № 588531 від 20.10.2018, автомобільним перевізником є безпосередньо ФОП Даніловський С.М., який надавав послуги з перевезення вантажним автомобілем марки DAF XF 105.460, державний номер НОМЕР_1 з причепом WEKA S 8025, державний номер НОМЕР_2 насіння кукурудзи для замовника - ТОВ «АКВА ТОРГ», що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Космонавтів, буд. 81/15.

За результатами проведеної перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення вантажів складено акт № 068500 від 24.10.2018, відповідно до якого зафіксовано масу автопоїзду з вантажем вагою 60 т 910 кг при масі автопоїзду без навантаження - 17 т 630 кг, що є порушенням законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі порушення, відповідальність за яке передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - не оформлення протоколу перевірки та адаптації таксографа до транспортного засобу, картки водія, дозволу, який дає право на рух дорогами України з перевищенням вагових обмежень.

Також, складено акт № 0005960 від 24.10.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, відповідно до якого при нормативно допустимій масі автопоїзду - 44,0 т його фактична вага становила 60,910т, що є порушенням абз.3 п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме: рух транспортних засобів та їх составів з фактичною масою понад 44 т, у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

На підставі вказаних документів Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області 24.10.2018 здійснено розрахунок № 0005960 плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи в розмірі 1039,50 євро (33586,12грн).

Предметом доказування у даній справі є обставини щодо наявності підстав для звернення прокурора з позовом, стягнення плати в сумі 33586,12грн за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.

Слід зазначити, що прокурором належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Проте, з метою захисту інтересів держави прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежним чином.

Наведену правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 13.06.2018 у справі № 687/379/17 та ухвалах Верховного Суду від 07.05.2018 у справі № 910/18283/17 від 10.07.2018 у справі № 812/1689/16.

Також, Верховним Судом зроблено ряд нових висновків при розгляді справ за позовами прокурора (постанови від 24.04.2019 у справі № 911/1292/18, від 16.04.2019 у справі № 910/3486/18, від 11.04.2019 у справі № 904/583/18, від 21.03.2019 у справі № 923/213/18, від 13.02.2019 у справі № 914/225/18), якими фактично доведено обґрунтованість підстав для представництва інтересів держави прокурором.

Окремої уваги заслуговує правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, відповідно до якої невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного королівства» суд проголосив, що засіб захисту повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено перелік способів захисту цивільних прав, які мають універсальних характер та можуть застосовуватися до всіх чи більшості суб`єктивних прав. Разом з тим, законодавцем передбачено, що такий перелік не є вичерпним та надано право суду захистити цивільне право або інтерес особи іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (частина 3 ст.16 ЦК України). Особа, законне право або інтерес якої порушено, може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту. Якщо спеціальні норми права визначають конкретні заходи з урахуванням специфіки порушеного права та характеру правопорушення, особа вправі скористатися такими способами захисту. Належний спосіб захисту, виходячи із застосування спеціальної норми права, повинен забезпечити ефективне використання даної норми у її практичному застосуванні - гарантувати особі спосіб відновлення порушеного права або можливість отримання нею відповідного відшкодування. Зокрема, така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №904/9169/17.

Таким чином, при наявності загрози інтересам держави та бездіяльності органу державної влади, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, найефективнішим правовим способом захисту, поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право, буде саме представництво органів прокуратури інтересів держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як на обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Зокрема, у справі «Ф.В. проти Франції» Суд звертав увагу на те, що «оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності». Водночас, існує категорія справ, де участь прокурора не порушує справедливого балансу. Зокрема, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» ЄСПЛ висловив таку позицію, що «сторонами у справі цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

Пунктом 6 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України передбачено, що плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні є джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти, отримані до вказаного фонду Державного бюджету України спрямовуються відповідно на розвиток мережі та утримання автомобільних доріг загального користування.

Несплата коштів ставить під загрозу своєчасне та повне фінансування Державної економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування, метою якої є забезпечення ефективного функціонування та розвитку мережі автомобільних доріг загального користування, будівництва, реконструкції та ремонту автомобільних доріг.

Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок 1567) визначено процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами.

Частиною 2 статті 29 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, і за плату, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 3, 4 Порядку №1567, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).

Державна служба України з безпеки на транспорті, будучи достовірно обізнаною про наявність порушень інтересів держави, маючи відповідні повноваження, що визначені ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» та пп. 2, 15, 27 п. 5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 за №103 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 за №320, що набрали чинності 03.05.2018), протягом тривалого часу не вживала належних та ефективних заходів цивільно-правового характеру щодо стягнення з відповідача заборгованості з плати за проїзд автомобільними дорогами.

Так, листом на адресу прокуратури Дніпропетровської області № 882/05/14-20 від 15.06.2020 Державна служба України з безпеки на транспорті звернулась з проханням вжити заходів представницького характеру в інтересах держави в особі Укртрансбезпеки щодо стягнення плати за проїзд з суб`єктів господарювання, які порушити нормативні вагові параметри у період з 2017 по 2020 роки, перелік яких було наведено у додатку до листа, до якого було включено й відповідача фізичну особу-підприємця Даніловського С.М., посилаючись на відсутність відповідних у Укртрансбезпеки повноважень.

Крім того, Дніпродзержинською місцевою прокуратурою листом №04/31-3619 вих20 від 26.06.2020 пропонувалося Державній службі України з безпеки на транспорті повідомити про вжиті заходи з метою стягнення у судовому порядку не сплачених ФОП Даніловським С.М. сум, що були нараховані за актом №0005960 від 24.10.2018. Зі змісту отриманої відповіді (лист Укртрансбезпеки від 14.07.2020 № 5339/05/15-20) вбачається, що такі заходи не вжито з причин відсутності законодавчого закріплення відповідних повноважень та відсутності достатніх асигнувань на сплату судового збору.

Відповідно до правового висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 № 912/2385/18 невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

В даному випадку мало місце порушення розумного строку з боку компетентного органу, оскільки з моменту не оплати фізичною особою-підприємцем Даніловським С.М. в 30-денний термін нарахованої суми до відповідача не вжито ніяких заходів.

Отже, Кам`янською окружною прокуратурою належним чином обґрунтовано наявність підстав для представництва інтересів держави органами прокуратури.

Як зазначалось вище, за результатами проведеної перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час перевезення вантажів позивачем складено акт № 068500 від 24.10.2018, яким встановлено порушення відповідачем законодавства у вигляді надання послуг з внутрішніх перевезень вантажів без оформлення документів, передбачених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» - не оформлення протоколу перевірки та адаптації таксографа до транспортного засобу, картки водія, дозволу, який дає право на рух дорогами України з перевищенням вагових обмежень.

Також, складено акт № 0005960 від 24.10.2018 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Відповідно до акту при нормативно допустимій масі автопоїзду - 44,0 т його фактична вага становила 60,910т, що є порушенням абз.3 п.22.5 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001.

Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 3 ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно з п. 27 Порядку № 879, плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у ст. 5 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджали за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Пунктом 30 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь(осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою:

П= (Рзм + Рнв +Рг) х В х К, де:

П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 км. проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (вісі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 км проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 км. проїзду;

В - відстань перевезення, км.;

Для строєних осей з одиночними шинами плата за перевищення допустимих навантажень на вісь (осі) збільшується у два рази.

Пунктом 311 Порядку №879 визначено, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення хоча б одного вагового або габаритного параметру (К):

- до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

- на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

- більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України», ставки єдиного збору, в тому числі за проїзд автомобільних засобів з перевищенням встановлених розмірів загальної маси, осьових навантажень та (або) габаритних параметрів встановлюються у євро.

Пунктом 27 Порядку № 879 передбачено, що плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

На підставі зазначених актів перевірки та у відповідності з наведеними нормами законодавства Управлінням Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області 24.10.2018 здійснено розрахунок № 0005960 належної до сплати відповідачем плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи в розмірі 1039,50 євро (33586,12грн).

Копія акту № 0005960 від 24.10.2018 про перевищення нормативних вагових параметрів з розрахунком плати за проїзд направлялися на адресу відповідача з листом Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області № 5130/21-18 від 30.10.2018 з повідомленням про зобов`язання оплати протягом 30 календарних днів, поштовим відправленням з рекомендованим врученням.

Зазначена заборгованість на час вирішення спору відповідачем не сплачена.

Таким чином, прокурором доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для стягнення з відповідача плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, у сумі 33586,12грн.

Суд вважає необґрунтованою заяву відповідача про сплив позовної давності.

В зазначеній заяві відповідач посилається на ч. 1 ст. 250 ГК України.

Згідно з наведеною нормою, адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Однак, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу не є адміністративно-господарською санкцією.

Так, згідно з частиною третьою статті 5 ГК України субєкти господарювання та інші учасники правовідносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, дотримуючись вимог законодавства.

У розділі 1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року № 363, суб`єкта господарювання (фізичну або юридичну особу), що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами, визначено, як перевізника.

Саме перевізник має вносити плату за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру.

Оскільки, відповідно до вимог ч. 12 ст. 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України підлягають державному контролю, державний контроль щодо дотримання перевізниками встановлених габаритно-вагових норм на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою за процедурою, встановленою Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879).

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 926/16/19 зміст і призначення закріпленої у Порядку № 879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Крім того, правову позицію щодо правової природи плати за проїзд викладено у п. 47 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №814/1460/16: « 47. З огляду на викладене, Верховний Суд вважає, що повноваження відповідача у цьому випадку обмежуються лише нарахуванням плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів. Водночас, сама плата за проїзд є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування та у разі недобровільної сплати стягується шляхом звернення до суду з відповідним позовом.».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року № 820/1203/17 також звертає увагу на те, що повноваження Укртрансбезпеки щодо плати за проїзд великовагових транспортних засобів обмежуються лише нарахуванням такої плати. При цьому за своєю правовою природою плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

Учасник господарських відносин, який порушив установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено (ч. 1 статті 224 ГК України). Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. Пунктами 37, 41 Порядку № 879 також визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством.

Враховуючи вищезазначене, фізична особа-підприємець Даніловський С.М. зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду державі шляхом сплати плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування у сумі 33586,12грн.

Частиною другою статті 223 та статтею 250 ГК України встановлено строки застосування адміністративно-господарських санкцій. Ці строки не є позовною давністю, оскільки відносини, у яких вони застосовуються, за своїм характером є публічно-правовими, і застосування цих строків здійснюється господарським судом незалежно від наявності відповідної заяви сторони у справі.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Предметом позову є стягнення збитків, а за таких обставин діє загальна позовна давність, яка встановлюється тривалістю у три роки з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна заява подана прокурором до суду в межах позовної давності.

До того ж, відповідачем зазначена дата закінчення шестимісячного строку позовної давності - 24.05.2018, що раніше дати складання акту - 24.10.2018.

З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов виконувача обов`язки керівника Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до фізичної особи - підприємця Даніловського Сергія Миколайовича про стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом у сумі 33586,12грн задовольнити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Даніловського Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Державного бюджету України в особі ГУ Державної казначейської служби в Україні у Дніпровському районі, , р/р UA0004079, код бюджетної класифікації (призначення платежу) 22160100 плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні у суми 33586,12грн.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Даніловського Сергія Миколайовича ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь держави в особі Дніпропетровської обласної прокуратури, код ЄДРПОУ (РНОКПП) 02909938, р/р UA0000291, УДКСУ у Соборному районі м. Дніпро код 37989269 судовий збір у розмірі 2270грн.

Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.09.2021

Суддя В.О. Татарчук