ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. Справа№ 906/1342/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Тищенко О.В.

Шаптали Є.Ю.

секретар судового засідання Макуха О.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Коростенський індустріальний парк»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.03.2021

у справі № 906/1342/20 (суддя Алєєва І.В.)

за позовом Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної

системи «Житомиргаз»

до Товариства з обмеженою відповідальністю

«Коростенський індустріальний парк»

про стягнення 335 827, 77 грн.

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство «Оператор газотранспортної системи «Житомиргаз» (далі - АТ «Житомиргаз», позивач) звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Коростенський індустріальний парк» (далі - ТОВ «Коростенський індустріальний парк», відповідач) про стягнення 335 827, 77 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати вартості наданих послуг з розподілу природного газу за період травень - вересень 2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 17.11.2020 позовну заяву передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі №906/1342/20 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коростенський індустріальний парк» на користь Акціонерного товариства «Оператор газотранспортної системи «Житомиргаз» заборгованість в розмірі 335 827, 77 грн. та судовий збір в розмірі 5 037, 41 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ТОВ «Коростенський індустріальний парк» оскаржило його в апеляційному порядку, просило його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи апелянта зводяться до того, що системний аналіз положень п. 35 ч. 1 ст. 1, ст. 34, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про ринок природного газу» та п. 1.1, 1.2,1.3, 1.4 Типового договору розподілу природного газу дають можливість стверджувати, що відповідач зобов`язаний оплачувати послуги з переміщення (фізичної доставки споживачу) придбаного ним газу, а не річну замовлену потужність як про це стверджує позивач. Одночасно апелянт вказував, що укладений з позивачем Договір є договором з надання послуг в розумінні приписів ст. 901 ЦК України. За твердженнями апелянта висновки суду про те, що оскільки договірні відносини між сторонами не припинено, а лише з 01.02.2019 припинено розподіл природного газу, позивач правомірно та обґрунтовано нараховував відповідачу вартість наданих послуг з розподілу природного газу (за підтримання замовленої потужності та забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи), є помилковими, адже ні Законом України «Про ринок природного газу», ні Кодексом газорозподільних систем, ні Типовим договором не встановлено, що послуги з розподілу природного газу полягають у підтриманні замовленої потужності та забезпеченні цілодобового доступу до газорозподільної системи. Крім цього, апелянт стверджував, що позивачем не було надано ніяких доказів, що ним дійсно здійснювались заходи із підтримання замовленої скаржником потужності та забезпечення доступу до газорозподільної системи та відповідно позивачем понесені витрати (використано матеріальні та трудові ресурси), які відповідач зобов`язаний компенсувати в силу умов договору та положень законодавства. Також, позивачем не було надано доказів про фактичний обсяг природного газу, що переміщуються газотранспортною системою для відповідача. Апелянт також акцентував увагу, що на 2020 газовий рік відповідачем не укладались договори на придбання природного газу, а отже у позивача не було в розпорядженні належного відповідачу природного газу, який переміщувався газотранспортною системою.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджував про безпідставність та необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Зокрема, зазначив, що запроваджені постановою НКРЕКП № 2080 від 07.10.2019 зміни жодним чином не суперечать правовій основі здійснення господарської діяльності з розподілу природного газу, головною метою якої є доставка природного газу споживачу, однак і сама послуга з розподілу не становить собою виключно фізичне переміщення певного обсягу природного газу, як на цьому наполягав апелянт. Крім цього, позивач вказував, що відповідно до абз. 5 п. 8 гл. 6 розд. 6 Кодексу газорозподільних систем (в редакції, що діяла на момент розгляду судової справи) припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У цих випадках Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу. Наведене, на переконання позивача, спростовує доводи апелянта в частині, що останній зобов`язаний оплачувати послуги виключно з переміщення споживачу придбаного ним природного газу. Крім цього, позивач стверджував, що апелянтом не наведено жодних доводів в частині спростування як вимог аб. 5 п. 8 гл. 6 розд. 6 Кодексу газорозподільних систем, так й не довело факту суперечності або протиправності внесених Постановою НКРЕКП № 2080 від 07.10.2019 змін до правових положень Закону України «Про ринок природного газу». За твердженнями позивача, оскільки між сторонами станом на 01.01.2020 діяли договірні відносини та зважаючи на нові вимоги законодавства (затверджені Постановою НКРЕКП № 2080 від 07.10.2019) позивачем було надано відповідачу послугу за договором розподілу природного газу, яка полягала в: забезпечені цілодобового доступу до газорозподільної систем; забезпечені річної замовленої потужності в місці забезпечення потужності. Додатково в обґрунтування вартості та обсягу наданих послуг, до матеріалів судової справи позивачем долучено розрахунок вартості наданих послуг та акти приймання-передачі природного газу за період жовтень 2018 року - вересень 2019 року, відповідно до яких здійснювалось визначення обсягів річної замовленої потужності, що свідчить про підтвердження належними, допустимими та достатніми доказами обсягу наданих послуг.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 31.08.2021, яке відбулось в режимі відеоконференція поза межами суду з використанням власних технічних засобів, брав участь представник позивача, представник відповідача в судове засідання не з`явився незважаючи на належне повідомлення його про дату, час та місце розгляду справи шляхом направлення йому відповідної ухвали про оголошення перерви, яку згідно даних з офіційного сайту Укрпошти за штрих кодовим ідентифікатором 176 отримано уповноваженим представником відповідача 22.07.2021.

За приписами ч.ч. 1, 3 ст. 202 ГПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

Положеннями п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 31.08.2021 представник відповідача, явка якого в судове засідання обов`язковою не визнавалась, не з`явився не зважаючи на його належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, за відсутності клопотань про відкладення розгляду справи суду, апеляційний суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності цього представника за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в даному судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, між АТ «Житомиргаз» (позивач) та ТОВ «Коростенський індустріальний парк» (відповідач) укладено Типовий договір розподілу природного газу, який затверджений Постановою № 2498 від 30.09.2015 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП).

04.01.2017 відповідачем підписано заяву-приєднання №09420Z8B7FCP017 до умов Договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

За умовами п. п. 1.1, 1.2,1.3 Типового договору розподілу природного газу, останній є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2494 30.09.2015 (далі - Кодекс газорозподільних систем). Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням приписів ст.ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема, надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 Договору розподілу оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки і порядку, визначені цим Договором; обов`язковою умовою надання споживачу послуги з розподілу природного газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи оператора ГРМ.

Облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 5.1 Типового договору).

В силу положень п. 5.2 Договору визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених кодексом газорозподільних систем та цим Договором.

Порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем та з урахуванням вимог цього Договору. Після запровадження особистого кабінету на сайті оператора ГРМ споживач має можливість скористатися ним для формування звітності (передачі показань лічильника газу) та рахунків за надані послуги, а також ознайомлення з визначеними об`ємами та обсягами розподіленого та спожитого природного газу за розрахунковий період (п. 5.4 Договору).

Постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 за № 2494 відповідно до Закону України «Про ринок природного газу», затверджено Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

На виконання Закону України «Про ринок природного газу», НКРЕКП постановою № 2080 від 07.10.2019 «Про затвердження Змін до деяких постанов НКРЕКП» внесено зміни до Кодексу газорозподільних систем (Постанова НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 із змінами і доповненнями), Типового договору розподілу природного газу (Постанова НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 із змінами), Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу (Постанова НКРЕКП № 236 від 25.02.2016 із змінами). Зазначеними змінами для споживачів з 01 січня 2020 року запроваджено новий порядок розрахунків за послугу з розподілу природного газу, змінено принципи визначення обсягів газу, що беруться за основу.

Відповідно до п. 6.1. Типового договору, оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за річну замовлену потужність, з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач зазначив, що у період з травня 2020 по вересень 2020 ним були надані відповідачу послуги з розподілу природного газу на загальну суму 335 827, 77 грн., що підтверджується актами наданих послуг з розподілу природного газу № ЖТП 80010899 від 29.05.2020 на суму 62 923, 45 грн., № ЖТП 80012481 від 30.06.2020 на суму 62 923, 44 грн., № ЖТП 80015520 від 31.07.2021 на суму 69 993,49 грн., № ЖТП 80016790 від 31.08.2021 на суму 69 993, 50 грн. та № ЖТП 80019164 від 30.09.2020 на суму 69 993, 49 грн., а також та рахунками на оплату вартості послуги з розподілу природного газу за вказаний період.

Проте, відповідач не оплатив вказаних послуг, що й стало підставою для звернення з даним позовом до суду про стягнення 335 827, 77 грн.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України ( п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. ст. 626, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин (ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України) повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Як встановлено матеріалами справи, укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором надання послуг з розподілу природного газу.

Умови публічного договору в силу приписів ч.ч. 2, 6 ст. 633 ЦК України встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до cт. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору. Якщо вимога про зміну або розірвання договору пред`явлена стороною, яка приєдналася до нього у зв`язку зі здійсненням нею підприємницької діяльності, сторона, що надала договір для приєднання, може відмовити у задоволенні цих вимог, якщо доведе, що сторона, яка приєдналася, знала або могла знати, на яких умовах вона приєдналася до договору.

Тобто, договір розподілу природного газу є договором приєднання, за яким його умови визначені заздалегідь однією із сторін, відтак такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другою стороною до нього в цілому, що означає, що друга сторона не може змінювати умови запропонованого договору, а може лише прийняти їх у запропонованому вигляді.

За приписами ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу; споживач - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини; постачальник природного газу (далі - постачальник) - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із постачання природного газу; постачання природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і полягає в реалізації природного газу безпосередньо споживачам на підставі укладених з ними договорів.

Розподіл природного газу здійснюється (ч. 1 ст. 40 вказаного Закону) на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494, визначаються взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

За змістом п. 4 гл. 1 розділу І Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи.

Відповідно до положень п. 1 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільних систем (тут і надалі - в редакції чинній на момент звернення позивача до суду) розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи із річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача відповідно до цього Кодексу, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.

Згідно п. 2 гл. 6 р. VI Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу об`єктом (об`єктами) споживача за попередній газовий рік, величину планованої місячної плати за послуги розподілу із зазначенням її складових (визначається оператором ГРМ відповідно до абзацу першого цього пункту). Така інформація може бути надана споживачеві шляхом розміщення її в особистих кабінетах споживача (за наявності), актах приймання-передачі природного газу (для споживачів, що не є побутовими), платіжних документах тощо.

Споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність, величина перевищення має бути сплачена споживачем за двократною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.

Фактичний обсяг використання потужності визначається виходячи із фактичного обсягу споживання природного газу наростаючим підсумком протягом відповідного календарного року.

У випадку якщо річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, нарахування оператором ГРМ вартості перевищення замовленої потужності не здійснюється.

На період до кінця 2019 року оператор ГРМ визначає річну замовлену потужність об`єкта споживача виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за період з 01 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року.

В матеріалах справи наявні надані відповідачем скріншоти з електронної пошти які, за твердженнями останнього, є підтвердженням направлення повідомлень (заяв) щодо річної (на 2020) замовленої потужності на газовий рік.

Твердження позивача про те, що подання заявки на річну замовлену потужність в електронному вигляді не відповідає засадам електронного документообігу та має бути подана у такій же формі, в якій укладено Договір, правомірно відхилено судом першої інстанції, адже форма такої заявки сторонами та нормами, які регулюють спірні правовідносини, не обумовлена.

Оскільки у строк, визначений ч. 4 п. 2 гл. 6 розд. 6 Кодексу ГРМ, ТОВ «Коростенський індустріальний парк» не надало заяви про величину річної замовленої потужності у строк до 01.11.2019, визначення величини річної потужності вірно здійснювалось позивачем на підставі даних фактичного обсягу споживання об`єктом відповідача природного газу за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року.

Постановою НКРЕКП № 3020 від 24.12.2019 для АТ «Житомиргаз» визначено тариф на послуги розподілу природного газу на період з 01 січня 2020 року до 30 червня 2020 року (включно) в розмірі 0,89 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ), а з 01 липня 2020 року - у розмірі 1,09 грн за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ).

Постановою Національної комісії, яка здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 1158 від 24.06.2020, внесено зміни до вищевказаної постанови та встановлено, що з 01 липня 2020 року тариф на послуги розподілу природного газу становить 0,99 грн. за 1 м-3 на місяць (без урахування ПДВ).

Відповідно до актів наданих послуг з розподілу природного газу (потужність) за період з 01.10.2018 по 30.09.2019 (газовий рік, що передував розрахунковому календарному року) відповідачем фактично спожито природного газу в об`ємі 707 005 метрів кубічних, що згідно п.2 гл.6 розд. 6 Кодексу ГРМ визнається річною замовленою потужністю об`єкта споживача.

Таким чином, 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача становить 58 917,08 метрів кубічних.

З огляду на наведене, на підставі п. 6.3 Договору та встановленого для позивача тарифу, за об`єктами відповідача визначено вартість послуг з розподілу природного газу по 30.06.2020 в розмірі 62 923, 45 грн. (з ПДВ) за місяць, а з липня 2020 - 69 993, 50 грн. (з ПДВ) за місяць.

За змістом п. 6 гл. 6 розд. 6 Кодексу ГРМ, п. 6.4. Договору періодом для здійснення розрахунків за договором розподілу природного газу є календарний місяць, згідно п. 7 гл. 6 розд. 6 Кодексу ГРМ оплата вартості послуг здійснюється споживачем на підставі відповідного рахунка оператора ГРМ на умовах договору розподілу природного газу.

Відповідно до п. 6.5 Договору споживач, що не є побутовим, зобов`язаний здійснити оплату величини вартості перевищення річної замовленої потужності протягом 10 робочих днів з дня надання оператором ГРМ рахунку на оплату.

За умовами п. 6.6 Договору остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Як встановлено матеріалами справи, позивач направив на адресу відповідача для підписання Акти наданих послуг з розподілу природного газу (потужність) та рахунки на оплату вартості послуги з розподілу природного газу (потужність) за період з травня 2020 по вересень 2020, що підтверджується поштовими накладними та описами вкладень, копії яких наявні в матеріалах справи.

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом узгоджується сторонами в договорі.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем згідно п. 6.6 Типового договору до десятого числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Водночас, матеріали справи не містять доказів оплати наданих послуг.

Порушенням зобов`язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доводи апелянта з приводу того, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги з переміщення (фізичної доставки споживачу) придбаного ним газу, а не річну замовлену потужність, на чому наполягав позивач, вірно відхилено місцевим судом, адже за змістом п. 8 гл.6 р. VI Кодексу газорозподільних систем припинення або обмеження розподілу споживання природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору.

Як встановлено матеріалами справи, 01.02.2019, згідно акту пломбування вхідної засувної арматури припинено подачу природного газу ТОВ «Коростенський індустріальний парк» шляхом опломбування вхідного крану.

Проте, п. 8 гл.6 р. VI Кодексу газорозподільних систем чітко визначено, що припинення споживання природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу.

Згаданий пункт не ставить в залежність фактичне постачання газу споживачу з оплатою послуг розподілу такого газу, отже відповідач міг не здійснювати такої оплати лише у випадку розірвання договору розподілу природного газу. Проте матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження розірвання укладеного між позивачем та відповідачем договору розподілу природного газу, що в свою чергу свідчить про правомірність та обґрунтованість нарахування позивачем відповідачу вартості наданих послуг з розподілу природного газу за спірний період.

З приводу тверджень відповідача (апелянта) про те, що оскільки ним не укладалися договори на придбання на 2020 газовий рік природного газу, відповідно у позивача не було в розпорядженні належного відповідачу природного газу, що переміщувався газотранспортною системою, слід зазначити, що за приписами п. п. 6-8, 17, 19, 29-30, 34-35 до ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам. Газотранспортна система - технологічний комплекс, до якого входить окремий магістральний газопровід з усіма об`єктами і спорудами, пов`язаними з ним єдиним технологічним процесом, або кілька таких газопроводів, якими здійснюється транспортування природного газу від точки (точок) входу до точки (точок) виходу. Доступ - право користування потужністю об`єкта газової інфраструктури в обсязі та на умовах, встановлених у договорі про надання послуг транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу або послуг установки LNG. Оператор газорозподільної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників). Оператор газотранспортної системи - суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників). Потужність - максимально допустиме перетікання обсягу природного газу, виражене в одиницях енергії до одиниці часу, що надається замовнику відповідно до договору про надання послуг транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору) природного газу або послуг установки LNG. Приєднання - сукупність організаційних і технічних заходів, у тому числі робіт, спрямованих на створення технічної можливості для надання послуг транспортування чи розподілу природного газу, які здійснюються у зв`язку з підключенням об`єкта будівництва чи існуючого об`єкта замовника до газотранспортної або газорозподільної системи. Розподіл потужності - надання, встановлення умов та порядку реалізації, а також здійснення інших процедур, пов`язаних із правом користування потужністю об`єкта газової інфраструктури. Розподіл природного газу - господарська діяльність, що підлягає ліцензуванню і пов`язана з переміщенням природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки споживачам, але що не включає постачання природного газу.

За змістом п. 4 гл.1 р. I Кодексу газорозподільних систем договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу. Доступ до газорозподільної системи право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи.

В силу приписів п. п. 1 3 гл.1 р. I Кодексу газорозподільних систем оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором. Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу. Основними функціями Оператора ГРМ є:

1) забезпечення розподілу (переміщення) природного газу від місць його надходження в ГРМ з ГТС та з інших джерел (від ГДП та ВБГ, підключених до ГРМ, та від суміжних ГРМ) до споживачів природного газу з урахуванням його якісних і фізико-хімічних характеристик та потреб цих споживачів;

2) забезпечення оперативно-диспетчерського управління ГРМ та планово-профілактичних і аварійно-відновлювальних робіт на об`єктах ГРМ з урахуванням вимог охорони праці та техніки безпеки;

3) забезпечення максимальної економічності, оптимальних режимів та надійності роботи ГРМ, розробка оптимальних технологічних режимів роботи ГРМ для безперебійного та безаварійного газопостачання споживачів;

4)забезпечення організації та реєстрації взаємовідносин (адміністрування) суб`єктів ринку природного газу, які підключені до/через ГРМ та співпрацюють з ним, при забезпеченні розподілу (передачі) природного газу ГРМ;

5) виконання договірних зобов`язань при розподілі (споживанні, передачі) природного газу ГРМ;

6) своєчасне інформування суб`єктів ринку природного газу про відхилення технологічних режимів роботи ГРМ, що можуть вплинути на режим газоспоживання (обмеження обсягів тощо), та вжиття заходів щодо їх ліквідації;

7) забезпечення контролю якості фізико-хімічних характеристик та показників природного газу, який передається до/з ГРМ;

8) забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ;

9) забезпечення приєднання об`єктів замовників до ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності або користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, за їх зверненням та за умови дотримання вимог цього Кодексу;

10) забезпечення балансування між об`ємами і обсягами передачі природного газу до ГРМ (від ГТС, ГДП, ВБГ, інших ГРМ) та об`ємами і обсягами передачі природного газу з ГРМ (споживачам, для транзиту в інші ГРМ);

11) формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу по об`єктах суб`єктів ринку природного газу, які знаходяться на ліцензованій території Оператора ГРМ та/або які замовили розподіл природного газу ГРМ у відповідному періоді;

12) співпраця з операторами суміжних систем з метою надійного та ефективного функціонування ГРМ;

13) дослідження потреб споживачів (замовників), у тому числі різних галузей економіки, в природному газі для здійснення підготовки планів розвитку та розбудови ГРМ.

За змістом п. п. 1-3 гл.3 р. I Кодексу газорозподільних систем доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) оператора ГРМ, здійснюється на принципах:

забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу;

забезпечення оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах;

забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.

Оператор ГРМ зобов`язаний розміщувати на своєму веб-сайті інформацію про технічні та комерційні умови доступу (приєднання) до об`єктів газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають в його власності чи користуванні (у тому числі експлуатації), а також методологію встановлення плати за приєднання до газорозподільної системи, затверджену Регулятором.

Оператор ГРМ не має права відмовити замовнику в доступі (приєднанні) до об`єктів газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають в його власності чи користуванні (у тому числі експлуатації), за виключенням випадків, передбачених розділами V та VI цього Кодексу.

Для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Власники об`єктів будівництва або існуючих об`єктів (земельних ділянок), які фізично не підключені до ГРМ, для набуття права на цілодобовий доступ до ГРМ та розподіл (переміщення) природного газу ГРМ повинні здійснити заходи щодо підключення (приєднання) власних об`єктів до ГРМ у порядку, визначеному в розділі V цього Кодексу.

Споживачі, в тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VІ цього Кодексу.

З наведеного слідує, що оператор газорозподільної системи, яким є позивач, забезпечує не лише фізичне транспортування газу до відповідача, а й комплекс інших дій, котрі полягають в забезпеченні споживача (відповідача) доступом до газорозподільної системи, належної потужності системи на підставі укладеного між оператором ГРМ та споживачем договору.

Відтак, враховуючи наявність укладеного між сторонами договору, позивач вправі нараховувати грошові кошти, в порядку та розмірі визначеному законодавством в якості оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, якщо такий договір не розірвано.

З огляду на наведене та відсутність доказів на підтвердження сплати відповідачем заборгованості за надані з розподілу природного газу (потужності) послуги за період з травня 2020 по вересень 2020, апеляційний суд вважає правомірними висновки місцевого суду щодо обґрунтованості вимог про стягнення з відповідача 335 827, 77 грн. заборгованості, які доведено належними та допустимими доказами, відповідачем не спростовано, відтак такі підлягають задоволенню в повному обсязі.

Доводи апелянта з приводу неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення, а також з приводу невідповідності висновків місцевого суду обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За приписами ч.ч. 1, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім цього, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

За рішенням від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим та апеляційним судами, інші доводи апелянта за текстом його апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 269-270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Коростенський індустріальний парк» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2021 у справі № 906/1342/20 - без змін.

Матеріали справи №906/1342/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено 02.09.2021

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді О.В. Тищенко

Є.Ю. Шаптала