ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 року м.Дніпро Справа № 904/5028/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021, ухвалене суддею Петренко І.В., повний текст якого підписаний 30.06.2021, у справі №904/5028/21

за позовом Обласного комунального підприємства "Фармація", м. Дніпро

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс", с. Пушкарівка Верхньодніпровського району Дніпропетрвоської області

про стягнення 82 888,32 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Обласне комунальне підприємство "Фармація" (далі - Позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс" (далі - Відповідач) про стягнення 82 888,32 грн., з яких 62 853,59 грн. основної заборгованості на підставі договору оренди №518-18/VII-2/14 від 11.11.2019 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області та 20 034,73 грн. основної заборгованості на підставі договору №627-К від 11.11.2019 про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибудинкової території, внутрішньобудинкових мереж, компенсації витрат на опалення, електроенергію та інших.

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилався на те, що Відповідач неналежним чином виконує зобов`язання з оплати орендної плати, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 62 853,59грн. за період з травень, липень-серпень 2020 року та за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

Також Відповідач не виконує умови договору про відшкодування, а тому утворилася заборгованість у розмірі 20 034,73грн. за період з березня по травень 2020 року, з липня 2020 року по квітень 2021 року.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс" на користь Обласного комунального підприємства "Фармація 62 853,59 грн. основної заборгованості; 20 034,73 грн. основної заборгованості; 2 270,00 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс", в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, нез`ясування обставин справи, просить рішення господарського суду скасувати, ухвалити нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що до суду Позивачем надано розрахунок орендної плати за базовий місяць оренди, у якому вказано, що орендна плата за базовий місяць складає 3 614,39 грн., а з врахуванням ПДВ 4 337,29грн. Ці дані розраховуються за формулою, де базовою величиною є оціночна вартість об`єкту оренди.

Скаржник наголошує на тому, що на момент укладення договору оренди не знав про існування такого документа, як розрахунок орендної плати за базовий місяць, його з ним не ознайомлювали і представники товариства його не підписували. Копія цього розрахунку була надана господарському суду лише у пакеті документів, доданих до позову. У той же час, у розрахунку окремим рядком зазначено: ТОВ "Авто Бізнес Плюс" за конкурсом орендна плата 5000 грн, орендна плата з ПДВ 6000 грн.

Підписуючи договір оренди, Відповідач вважав, що ставка орендної плати за місяць є реальною ставкою, розрахованою відповідно до методики, а не завищеною. Тобто, орендну плату було штучно збільшено на 1 385,61 грн за базовий місяць, що складає збільшення орендної плати на 27,7%. Таке штучне збільшення тягне за собою збільшення орендної плати у всі наступні періоди.

Стверджує, що ТОВ "Авто Бізнес Плюс" у жодному конкурсі участі не брало і пропозиції про встановлення орендної плати у розмірі 5000 грн. (без ПДВ) не вносило.

Оскільки орендоване майно неможливо було використовувати за призначенням через його незадовільний стан, ним було розроблено проектно-кошторисну документацію, на підставі якої здійснено ремонтні роботи, загальна вартість яких 138 529,06 грн.

Тому на підставі ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Відповідач має право на зарахування витрат на здійснення такого ремонту в розмірі 138 529,06 грн в рахунок орендної плати.

У 2020 році внаслідок економічної кризи, спричиненої пандемією COVID-19 та локдауном, матеріальне становище товариства сильно погіршилося і Відповідач не в змозі був виконувати свої зобов`язання за договором оренди належним чином. Він вів перемовини з представниками Балансоутримувача на предмет дострокового припинення договору оренди. Але, Балансоутримувач жодних дій, спрямованих на дострокове припинення договору не здійснив. З огляду на небажання Балансоутримувача достроково припинити дію договору оренди, Відповідач був вимушений самостійно ініціювати його розірвання. З цією метою, на адресу Балансоутримувача були направлені:

- лист з пропозицією достроково припинити дію договору оренди;

- додаткова угода до договору оренди з пропозицією припинити дію договору з 29.12.2020, підписана з боку Відповідача;

- акт приймання-передачі нерухомого майна;

- документи, що підтверджують виконання ремонтних робіт.

На цю пропозицію Балансоотримувач не відреагував, і Відповідач був вимушений 29.12.2020 припинити дію договору оренди в односторонньому порядку.

Починаючи з цієї дати у орендованому приміщенні ніхто не знаходився, обладнання та товару не було, електричними приладами та освітленням ніхто не користувався, воду не споживав. Відсутність діяльності у приміщенні після 29.12.2020 може бути підтверджена показаннями лічильників електричної енергії та води.

Не погоджується з ухвалою господарського суду, якою відмовлено у задоволенні заяви Відповідача про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач відзив на апеляційну скаргу не надав, правом, передбаченим ст.263 ГПК України, не скористався.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2021 (у складі колегії суддів: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), судді Чус О.В., Дарміна М.О.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі № 904/5028/21; розгляд справи призначено в судовому засіданні на 25.08.2021.

25.08.2021 розпорядженням в.о. керівника апарату суду відповідно до пункту 2.4.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №904/5028/21 у зв`язку з відпусткою судді Чус О.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021, справу №904/5028/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Антонік С.Г., якою справу прийнято до свого провадження.

Сторони правом, передбаченим ст. 42 ГПК України, не скористалися, про час та місце судового засідання повідомлені судом апеляційної інстанції належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

За приписами частини 2 ст.120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Оскільки суд апеляційної інстанції не визнавав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, беручи до уваги строки розгляду апеляційної скарги, передбачені ст. 273 ГПК України, а також відсутність передбачених ч. 11 ст. 270 ГПК України підстав для відкладення розгляду справи, враховуючи, що наявні у справі докази дозволяють визначитися відносно законності оскаржуваної ухвали, судова колегія дійшла висновку про можливість в порядку ч. 12 ст. 270 ГПК України розглянути справу у відсутність представників сторін.

В судовому засіданні 25.08.2021 Центральним апеляційним господарським судом підписано вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

11.11.2019 між Дніпропетровською обласною Радою (орендодавець), Позивачем (балансоутримувачем) та Відповідачем (орендарем) укладено договір оренди нерухомого майна спільно власності територіальних громад Дніпропетровської області №518-18/VII-2/14 (далі - Договір оренди).

Предмет договору. З метою ефективного використання комунального майна орендодавець передає, а орендар приймає в строкове користування майна, далі - об`єкт оренди, а саме приміщення загальною площею 185,32м2 яке знаходиться у господарському віданні ОКП "Фармація", для розміщення магазину продовольчих товарів (пункт 1.1 договору оренди). Цей договір визначає взаємовідносини сторін щодо строкового, платного користування орендарем об`єкту оренди (пункт 1.2 договору).

Ціна договору визначена розділом 3 "Орендна плата".

Строк. Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 11.11.2019 до 01.04.2022 (пункти 11.1 договору).

Відтак, сторонами погоджено істотні умови договору.

Відповідно до пункту 4.1 договору оренди орендар вступає у строкове платне користування об`єктом оренди у термін, вказаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об`єкта оренди.

Актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 11.11.2019 на виконання підпунктів 2.3, 4.1 та 5.1.1 договору оренди нерухомого майна №518-18/VII-2/14 від 11.11.2019, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлове приміщення площею 185,32м2, розташоване на першому поверсі нежитлового будинку за адресою: місто Вільногірськ, вулиця Центральна, будинок 67.

Пунктом 4.4 договору оренди визначено, що у разі закінчення строку дії договору або при його розірванні орендар зобов`язаний за актом приймання-передачі повернути об`єкт оренди орендодавцю у стані, в якому перебував об`єкт оренди на момент передачі його в оренду, з урахуванням всіх здійснених орендарем поліпшень, які неможливо відокремити від об`єкта оренди без заподіяння йому шкоди з урахуванням зносу за період строку дії договору оренди. В акті приймання-передачі зазначається технічний стан об`єкта оренди на дату повернення. Об`єкт оренди вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі.

Матеріали справи не містять доказів повернення об`єкту оренди з оренди.

Відповідно до пункту 3.8 договору оренди, вартість комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг з технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, податку на землю і таке інше не входить до складу орендної плати та сплачується орендарем балансоутримувачу окремо, у формі та порядку, погодженому між ними.

На виконання пункту 3.8 договору оренди, 11.11.2019 між Позивачем (далі - позивач, балансоутримувач) та Відповідачем (далі - відповідач, користувач) укладено договір №627-К про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання нерухомого майна, прибудинкової території, внутрішьнобудинкових мереж, компенсації витрат на опалення, електроенергію та інших (далі - Договір про відшкодування).

Предмет договору. Балансоутримавач несе витрати, пов`язані з оплатою плати за землю під будівлею, яка розташована за адресою: місто Вільногірськ, вулиця Центральна, 67 (далі - будівля), а також, шляхом укладення окремих договорів з виробниками/виконавцями комунальних послуг, несе витрати по утриманню будівлі її прибудинкової території та внутрішньобудинкових мереж, а користувач, як орендар приміщень в будівлі за договором оренди №518-18/VII-2/14 від 11.11.2019 (далі - орендоване майно), зобов`язаний частково відшкодувати балансоутримувачу понесені ним витрати (пункт 1.1 договору про відшкодування). Загальна площа орендованого майна складає 185,3кв.м. (пункт 1.2 договору про відшкодування).

Ціна договору про відшкодування визначена розділом 2. Ціна договору та порядок оплати.

Строк. Цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє з 11.11.2019 по 01.04.2022 включено, але не менше ніж договір оренди №518-18/VII-2/14 від 11.11.2019.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що строк внесення орендної плати за період травень, липень-серпень 2020 року та за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 62 853,59 грн. є таким, що настав. Доказів погашення спірної заборгованості Відповідач не надав.

Строк оплати послуг за Договором про відшкодування за період з березня по травень 2020 року та з липня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 20034,73 грн. є таким, що настав. Доказів оплати послуг у сумі 20 034,73грн. та за період з березня по травень 2020 року та з липня 2020 року по квітень 2021 року Відповідач не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Відповідно до частини 1 статті 759 та статті 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором оренди.

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Враховуючи те, що предметом Договору оренди є комунальне майно, правове регулювання такого договору здійснюється з урахуванням Закону України "Про оренду державного та комунального майна", який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів.

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору оренди, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, укладений між сторонами договір діє з 11.11.2019 (дата укладення договору оренди та підписання сторонами Акту приймання-передачі нежитлового приміщення) до 01.04.2022 та є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 762 Цивільного кодексу України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном; наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частини 1, 3, 4, 5).

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності (стаття 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").

За частиною 3 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Пунктом 3.1 договору оренди визначено, що за користування об`єктом оренди орендар сплачує балансоутримувачу орендну плату, розрахунок якої здійснюється згідно з чинним законодавством. Орендна плата за базовий місяць оренди згідно з розрахунком орендної плати, що є невід`ємною частиною цього договору (Додаток №1) та за результатами конкурсу, становить 5000,00грн. (без урахування ПДВ).

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції у наступному місяці (пункт 3.2 договору оренди).

Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України (пункт 3.3 договору оренди).

Розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї зі сторін у разі зміни чинного законодавства, що регулює визначення розміру орендної плати, цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України (пункт 3.4 договору оренди).

Проаналізувавши зміст договору оренди, який підписано представниками сторін без жодних заперечень, та зміст доводів заявника апеляційної скарги про погодження ним розміру орендної плати за базовий місяць в сумі 4 337,29грн. (з ПДВ), колегія суддів визнає такі заперечення Відповідача необґрунтованими, з огляду на підписання договору оренди, у якому розмір оренди за базовий місяць визначено у сумі 5 000,00грн. без ПДВ та 6000,00грн. з ПДВ.

Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про непогодження ним розміру орендної плати у сумі 6 000,00 грн. з ПДВ.

Відповідно, господарський суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних коштів за періоди: травень, липень, серпень, жовтень, листопад, грудень 2020 року на 27,7%.

Враховуючи зазначений вид договорів, він є оплатним, і обов`язку позивача передати відповідачу в користування об`єкт нерухомості за актом приймання-передачі відповідає обов`язок своєчасно і у повному обсязі сплачувати плату за використання об`єкта оренди до дати підписання акта приймання-передачі об`єкта з оренди.

Сторони у пункті 3.5 договору оренди визначили, що орендна плата сплачується орендарем починаючи з дати підписання акту приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами та балансоутримувачем акту приймання-передачі при поверненні об`єкта оренди орендодавцеві.

Колегією суддів встановлено відсутність доказів повернення об`єкта оренди з оренди за актом приймання-передачі.

Доводи заявника апеляційної скарги про припинення договору оренди з 29.12.2020 є необґрунтованими, оскільки долучений до відзиву на позовну заяву лист від 29.12.2020 за вих.№85 про припинення договору оренди разом з додатками не містить доказів його отримання Позивачем, а тому визнається неналежним доказом у справі.

Акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 29.12.2020 та Додаткова угода №1 договору оренди, якою встановлено строк дії договору до 29.12.2020, не підписані ані орендодавцем, ані Позивачем. Крім цього, докази отримання вказаних Акту та Додаткової угоди Позивачем матеріали справи не містять, а тому вказані докази також визнаються неналежними.

Відтак, нарахування орендної плати за період травень, липень-серпень 2020 року та за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 62853,59грн. є правомірним.

Згідно пункту 3.7 договору оренди, орендна плата у повному обсязі (у тому числі ПДВ) перераховується орендарем на поточний рахунок балансоутримувача один раз на місяць не пізніше 01 числа місяця наступного за розрахунковим.

Строк внесення орендної плати за період травень, липень-серпень 2020 року та за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 62853,59грн. є таким, що настав.

Доказів погашення спірної заборгованості відповідач не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь позивача орендної плати за період травень, липень-серпень 2020 року та за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 62853,59 грн. є обґрунтованими та такими, що підставно задоволені господарським судом.

Доводи Відповідача про те, що починаючи з 29.12.2020 у орендованому приміщенні ніхто не знаходився, обладнання та товару не було, електричними приладами та освітленням ніхто не користувався, воду не споживав, не спростовують наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до п. 3.7 Договору оренди орендна плата сплачується Орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності Орендаря.

Щодо посилань Відповідача на Дефектний акт від 15.11.2019 та його витрати на виконання робіт з ремонту орендованого приміщення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1.2 ст. 21 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендар державного або комунального майна має право за письмовою згодою балансоутримувача майна за рахунок власних коштів здійснювати поточний та/або капітальний ремонт орендованого майна. Балансоутримувач розглядає клопотання орендаря і протягом 10 робочих днів може прийняти одне з таких рішень з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач:

- рішення про надання згоди на здійснення ремонту за рахунок орендаря;

- рішення про відмову у наданні згоди на здійснення ремонту.

Якщо орендоване майно неможливо використовувати за призначенням через його незадовільний стан, орендар має право на зарахування витрат на здійснення такого ремонту в рахунок орендної плати один раз протягом строку оренди в порядку та межах, визначених Порядком передачі майна в оренду.

Рішення про зарахування витрат орендаря, здійснених на проведення капітального ремонту, приймається орендодавцем за умови наявності письмової згоди балансоутримувача, а також згоди уповноваженого органу управління балансоутримувача у випадках, передбачених статутом чи положенням балансоутримувача.

В той же час, Відповідачем не надано доказів:

- звернення Відповідача до балансоутримувача за отриманням дозволу на поточний та/або капітальний ремонт орендованого майна;

- письмової згоди Обласного комунального підприємства "Фармація" на здійснення Орендарем поточного та/або капітального ремонту орендованого майна за рахунок власних коштів;

- рішення Орендодавця про зарахування витрат Орендаря, здійснених на проведення капітального ремонту, та письмової згоди на це балансоутримувача.

Крім того, з огляду на те, що предметом спору у даній справі є заборгованість Відповідача перед Позивачем в частині внесення орендних платежів та відшкодування витрат на утримання орендованого майна, то питання збитків Відповідача, пов`язані із ремонтом орендованого майна, не стосуються предмету спору у даній справі і можуть бути предметом розгляду у іншій справі, а тому в межах справи №904/5028/21 відхиляються як докази на обґрунтування заперечень проти внесення орендної плати за орендоване майно та проти відшкодування витрат на утримання орендованого майна.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги".

Відповідно до статей 12, 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги поділяються за: функціональним призначенням; порядком затвердження цін/тарифів.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до вимог статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги"

балансоутримувач - це власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

виконавець - це суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Відповідно до статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживач комунальних послуг зобов`язаний укласти договір та оплачувати спожиті комунальні послуги.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону "Про житлово-комунальні послуги" обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина 1 статті 901 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Договір про відшкодування за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до пункту 2.1 договору про відшкодування витрати балансоутримувача (крім витрат за спожиту електроенергію та водопостачання), які користувач зобов`язаний відшкодувати балансоутримувача за цим договором складають 1554,66грн. (з ПДВ) за один календарний місяць.

Витрати балансоутримувача за електроенергію та водопостачання, спожиту користувачем в орендованому майні за відповідний місяць, визначаються згідно встановлених показниками внутрішніх лічильників обліку, встановлених в будівлі, а за наявності встановленого лічильника обліку в орендованому майні, за показниками такого лічильника. У разі відсутності лічильника обліку, розмір витрат для відшкодування встановлюється додатковою угодою, яка є невід`ємною частиною цього договору (пункт 2.2 договору про відшкодування).

Користувач зобов`язаний відшкодувати балансоутримувачу витрати, визначені пунктом 1.2 цього договору, не пізніше першого робочого дня місяця, наступного за розрахунковим, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок балансоутримувача (пункт 2.3 договору про відшкодування).

Користувач зобов`язаний відшкодувати балансоутримувачу витрати за електроенергію, спожиту в орендованому майні за відповідний місяць, шляхом здійснення 100% передоплати вартості заявленого обсягу електричної енергії, зазначеного в додатку №1 до цього договору, на поточний рахунок балансоутримувача до 15 числа поточного місяця. У разі наявності заборгованості користувач перед балансоутримувачем з відшкодування за електроенергію, спожиту в орендованому майні, балансоутримувач має право, без попередження користувача, припинити електрозабезпечення орендованого майна і відновити його виключно після сплати користувачем всієї суми боргу з урахуванням пені, встановленої цим договором (пункт 2.4 договору про відшкодування).

Остаточна сума витрат балансоутримувача за електроенергію, спожиту в орендованому майні за відповідний місяць, встановлюється балансоутримувачем в акті виконаних робіт, який складається ним протягом семи календарних днів місяця, наступного за розрахунковим і передається разом з рахунком (за наявності рахунку) користувачу (пункт 2.5 договору про відшкодування).

Компенсація витрат за опалення здійснюється користувачем окрема на підставі виставлених балансоутримувачем рахунків, розраховується пропорційно до займаної площі в цій будівлі та за встановленими тарифами (пункт 2.6 договору про відшкодування).

Враховуючи зазначений вид договорів, він є оплатним, і обов`язку виконавця за договором надати роботи (послуги) відповідає обов`язок замовника прийняти та оплатити надані послуги.

Колегія суддів констатує, що строк оплати послуг за період з березня по травень 2020 року та з липня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 20034,73грн. є таким, що настав.

Доказів оплати послуг у сумі 20034,73грн. та за період з березня по травень 2020 року та з липня 2020 року по квітень 2021 року Відповідач не надав.

Отже, позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь Позивача наданих послуг за період з березня по травень 2020 року та з липня 2020 року по квітень 2021 року у розмірі 20034,73грн. є обґрунтованими та такими, що підставно задоволено господарським судом.

Щодо не згоди Відповідача з ухвалою господарського суду, якою відмовлено у задоволенні заяви Відповідача про заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Частинами 2-6 ст. 250 ГПК України унормовано порядок вирішення клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у випадках, передбачених частиною другою статті 247 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 7 ст. 250 ГПК України частини друга - шоста цієї статті не застосовуються, якщо відповідно до цього Кодексу справа підлягає розгляду тільки в порядку спрощеного провадження.

Таким чином, оскільки дана справа відноситься до категорії малозначних, то відповідно до ч. 1 ст. 247, ч. 7 ст. 250 ГПК України господарський суд мав право розглядати її лише в порядку спрощеного позовного провадження.

В той же час, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження не заважав Відповідачу звернутися з клопотанням до суду про витребування в порядку ст. 81 ГПК України доказів, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

Оскільки загальна ціна позову становить 82 888,32 грн., тобто не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України дана справа відноситься до категорії малозначних справ, у зв`язку з чим відповідно до ст. 287 ГПК України судові рішення у даній справі не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі № 904/5028/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.06.2021 у справі №904/5028/21 залишити без змін.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Авто Бізнес Плюс" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 01.09.2021.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін