УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову

м. Київ

28.08.2021Справа №910/13813/21

Суддя Господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву Компанії "Power Construction Corporation of China, LTD" ("Пауер Констакшн Корпорейшн оф Чайна, ЛТД") про забезпечення позову у справі №910/13813/21 за позовом Компанії "Power Construction Corporation of China, LTD" ("Пауер Констакшн Корпорейшн оф Чайна, ЛТД") до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" про стягнення заборгованості, штрафних санкцій та збитків,

ВСТАНОВИВ:

Компанія "Power Construction Corporation of China, LTD" звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" про стягнення сум за договором субпідряду №31/07/2019 від 01.08.2019, штрафних санкцій і збитків.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідачем не було належним чином виконано взятих на себе за договором субпідряду №31/07/2019 від 01.08.2019 обов`язків щодо своєчасного, якісного та повного виконання робіт, у зв`язку з чим у останнього виник обов`язок з повернення суми вартості невиконаних робіт, що були оплачені позивачем у розмірі 32 492 457,70 грн., з метою стягнення якої позивачем ініційовано звернення з даним позов до суду. Крім того, позивачем заявлено до стягнення з відповідача: збитки у розмірі 58 490 988,67 грн., понесені через вимушене залучення інших компанія для перероблення неякісно збудованого відповідачем фундаменту ВЕУ28 на технологічних №№1, 2; збитки у розмірі 64 985 936,90 грн., понесені через затримку в будівництві відповідачем 34 ВЕУ Сегмента 1; штраф у розмірі 159 741 000,00 грн., що був сплачений позивачем на користь замовника будівництва за прострочення виконання будівництва доріг і платформ; штраф у розмірі 11 315 840,62 грн., на користь замовника будівництва за прострочення виконання будівництва фундаментів; пеню у розмірі 5 848 642,39 грн., нараховану за період прострочення виконання субпідрядником визначених вказаним договором робіт.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.08.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/13813/21.

Також, разом із позовом позивачем було подано заяву про забезпечення позову, за змістом якої просить накласти арешт на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" у межах суми заявлених позовних вимог - 332 874 866,28 грн., зокрема, на грошові кошти, що обліковуються на рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" № НОМЕР_1 в АТ "СЕБ Корпоративний Банк" (МФО 380797), № НОМЕР_2 в АТ "Прокредит Банк" (МФО 320984) та на всі інші розрахункові рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво", які будуть виявлені органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями під час виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також, зокрема на автомобілі, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" на праві власності: малолітражний фургон Ford Transit (білий, вантажний, 2014 року випуску, дата реєстрації права власності - 23.07.2015), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 11.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 12.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021), та все інше рухоме і нерухоме майно, яке буде виявлене органами державної виконавчої служби або приватними виконавцями під час виконання ухвали суду про забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву позивача, дослідивши додані до неї та позову документи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких вона ґрунтується, суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для її часткового задоволення з огляду на наступне.

Приписами статті 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").

Тобто, з метою збалансування інтересів сторін у справі законодавцем визначено умови, за яких постановлення ухвали про забезпечення позову є правомірним, а саме - наявність обставин, які прямо свідчать, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення. А тому відсутність доказів на підтвердження таких умов та вжиття заходів до забезпечення позову на підставі лише припущень матиме наслідком порушення прав та інтересів особи, щодо якої вжиті такі заходи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі, грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач посилається на те, що заявлена до стягнення за поданим позовом сума коштів є досить значною та складається з сум невикористаних відповідачем як субпідрядником коштів, заявлених до повернення позивачем, (32 492 457,70 грн.) та сум завданих відповідачем неналежним виконанням взятих на себе за договором зобов`язань у вигляді понесених позивачем збитків і нарахованих у зв`язку з цим штрафних санкцій (у загальному розмірі 300 382 408,58 грн.), в той же час, згідно загальнодоступної інформації в мережі "інтернет" вбачається, що статутний капітал Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" становить всього 86 997,00 грн., за ним не зареєстровано жодної нерухомості, а у його власності перебуває лише шість транспортних засобів, при цьому, фінансове становище Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" різко погіршилося, зокрема: на кінець 2020 року останнє у річній фінансовій звітності задекларувало збитки в розмірі 58 млн.грн., в той час, як на кінець 2019 року декларувало прибуток на суму 34 млн.грн.; залишкова вартість основних засобів станом на кінець 2020 року становила 29,3 млн.грн., а на кінець 2019 року - 79,1 млн.грн.; вартість оборотних та необоротних активів з 422 млн.грн. на кінець 2019 року зменшилась до 204,4 млн.грн. на кінець 2020 року.

Суд враховує, що наведені посилання позивача підтверджуються доданими ним роздруківками з загальнодоступних ресурсів, а тому погоджується з його доводами щодо наявності обставин погіршення фінансового становища відповідача, яке може унеможливити досягнення мети звернення з даним позовом до суду - отримання заявлених до стягнення коштів при умові задоволення позову, у випадку подальшої позитивної тенденції щодо погіршення фінансового становища відповідача.

Наведені обставини у їх сукупності дають обґрунтовані підстави вважати, що має місце існування обставин, а не виключно припущень заявника, щодо можливого ухилення відповідачем від виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову, в тому числі шляхом виведення з підприємства всіх активів, що у випадку вчинення таких дій фактично нівелює можливість захисту прав і інтересів позивача.

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні Європейського Суду з прав людини "Продан проти Молдови" Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини, буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, - справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд - не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Таким чином, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником "судового розгляду", передбаченого у статті 6.

При цьому, сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як на практиці, так і за законом (рішення у справі "Кудла проти Польщі"). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (рішення у справі "Міфсуд проти Франції" та у справі "Пантелеєнко проти України").

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення №3-рп/2003 від 30.01.2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

У своїй заяві про забезпечення позову позивач просить накласти арешт на грошові кошти та все рухоме і нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" у межах суми заявлених позовних вимог у розмірі 332 874 866,28 грн.

Частиною 5 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Частиною 5 статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

Тобто, з огляду на викладені норми, накладення арешту як на грошові кошти, розміщені на рахунках відповідача, так і на належне йому майно є обґрунтованим та доцільним, адже за відсутності одного буде можливим задоволення вимог стягувача за рахунок іншого.

Поряд з цим, накладення арешту на грошові кошти та все майно відповідача в межах ціни позову суд вважає в межах даної справи надмірним, адже як підтверджується наданими позивачем документами ціна його позову (332,8 млн.грн.) перевищує сукупну вартість основних засобів (29,3 млн.грн.) та оборотних і необоротних активів (204,4 млн.грн.), задекларованих станом на 2020 року, що у випадку накладення арешту саме в межах ціни позову може призвести до повного блокування діяльності відповідача, що, в свою чергу, жодним чином не сприятиме забезпеченню балансу інтересів при вжитті таких заходів.

Як слідує з матеріалів позову, предметом спору у цій справі є наявність чи відсутність підстав для стягнення з відповідача в першу чергу сплачених йому позивачем в якості авансування коштів у розмірі 32 492 457,70 грн., у зв`язку з не освоєнням Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" таких коштів внаслідок неналежного виконання своїх зобов`язань за договором субпідряду №31/07/2019 від 01.08.2019.

Отже, визначаючи обмеження в сумі накладеного обтяження суд вважає за доцільне виходити саме з такої суми коштів, які фактично попередньо і були перераховані позивачем на рахунки відповідача.

Одночасно з цим суд враховує відсутність наразі будь-якої інформації про наявність коштів на рахунках відповідача, а тому задля досягнення цілей даних заходів забезпечення позову вважає доцільним здійснити одночасно арешт майна, на існування якого у власності відповідача вказує позивач, а саме: транспортних засобів у кількості 6 одиниць.

При цьому, виходячи із визначеної судом наразі доцільної в межах даної справи суми обтяження (32 492 457,70 грн.) вартість відповідних транспортних засобів підлягає вирахуванню при визначенні суми арешту грошових коштів, адже в іншому випадку матиме місце накладення обтяження сукупною вартістю більше ніж визначено як доцільне судом.

Визначаючи відповідну вартість транспортних засобів суд враховує відсутність в матеріалах поданого позову та заяви будь-яких відомостей щодо їх фактичної вартості, а тому вважає за доцільне виходити із середньоринкової вартості транспортних засобів, розрахованої власноруч за допомогою загальнодоступних в мережі "інтернет" ресурсів з продажу транспортних засобів, а саме, як свідчать відомості веб-сайту auto.ria.com станом на сьогоднішній день середньою вартістю продажу: автомобіля марки "Ford", моделі "Transit", 2014 року випуску, типу - вантажний, з дизельним двигуном, об`ємом 2,2 л., становить 13 800 доларів США, що згідно офіційного курсу Національно банку України становить 371 620,20 грн.; автомобіля марки "Renault", моделі "Duster", 2019 року випуску, типу - легковий, з дизельним двигуном, об`ємом 1,5 л., становить 18 574 доларів США, що згідно офіційного курсу Національно банку України становить 500 922,21 грн.

Отже, загальна середньоринкова вартість належних відповідачу транспортних засобів, арешт на які накладається в межах даної справи, становить 2 876 231,25 грн. (371 620,20 грн. - вартість автомобіля "Ford Transit", + 2 504 611,05 грн. - вартість 5 автомобілів "Renault Duster", що мають однокові технічні характеристики).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що правомірним є накладення арешту на кошти, які знаходяться на рахунках відповідача, розмір яких обмежується сумою у розмірі 29 616 226,45 грн. (32 492 457,70 грн. - 2 876 231,25 грн.), а також на належні відповідачу транспортні засоби у кількості 6 одиниць.

Відтак, суд вбачає наявність зв`язку між зазначеними заходами забезпечення позову (накладення арешту на грошові кошти та транспортні засоби) і предметом спору, співмірність заходів із заявленими позивачем вимогами в межах визначених судом обсягах. Вжиття наведених заходів забезпечення позову сприятиме запобіганню порушення прав позивача на час вирішення спору в суді, в разі задоволення позову - забезпечить можливість виконання рішення суду. Навпаки, невжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення господарського суду.

В свою чергу, вжиті заходи забезпечення позову у визначених обсягах не можуть призвести до зупинення господарської діяльності відповідача, оскільки розмір арештованих коштів становить лише шосту частину сукупної вартості оборотних та необоротних активів, а арешт на транспортні засоби не є порушенням прав відповідача щодо володіння та користування своїм майном, оскільки такі заходи не породжують юридичних наслідків для списання коштів з рахунків відповідача чи вилучення транспортних засобів до моменту набрання законної сили рішенням у цій справі та виникнення у відповідача обов`язку його виконання.

При цьому, дотримуючись принципу балансу інтересів суд звертає увагу учасників справи на те, що визначення наразі необхідності вжиття заходів забезпечення позову у встановлених обсягах не нівелює з огляду на приписи ст.ст. 136, 138, 143, 145 Господарського процесуального кодексу України як права позивача на заявлення про необхідність вжиття додаткових заходів забезпечення (в т.ч. шляхом збільшення обсягу обтяження) за наявності нових обставин та аргументів на підтвердження доцільності цього, так і права відповідача на заявлення необхідності скасування їх в цілому за належного спростування визначених правових підстав їх вжиття чи повідомлення інших обставин, які в силу визначених норм закону можуть бути правовою підставою для вчинення відповдіних дій.

З огляду на наведене, заява позивача про вжиття заходів забезпечення позову підлягає частковому задоволенню шляхом накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" у межах суми 32 492 457,70 грн., а саме: на грошові кошти, які розміщені на рахунках останнього в межах суми 29 616 226,45 грн. та належні йому транспортні засоби у кількості 6 автомобілів.

Згідно із ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви Компанії "Power Construction Corporation of China, LTD" ("Пауер Констакшн Корпорейшн оф Чайна, ЛТД") про забезпечення позову із вжиттям визначених заходів забезпечення позову шляхом арешту коштів та автомобілів у визначених межах на підставі викладених обставин.

На підставі викладеного та керуючись статтями 136, 137, 140, 232-235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Компанії "Power Construction Corporation of China, LTD" ("Пауер Констакшн Корпорейшн оф Чайна, ЛТД") про забезпечення позову задовольнити частково.

2. До набрання законної сили рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/13813/21 накласти арешт:

2.1. на кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (ідентифікаційний код 24922498), в межах суми у розмірі 29 616 226 (двадцять дев`ять мільйонів шістсот шістнадцять тисяч двісті двадцять шість) грн. 45 коп., що обліковуються на будь-яких виявлених державним виконавцем при виконанні даної ухвали рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (ідентифікаційний код 24922498), в тому числі, на рахунках № НОМЕР_1 в АТ "СЕБ Корпоративний Банк" (МФО 380797), № НОМЕР_2 в АТ "Прокредит Банк" (МФО 320984);

2.2. на належні Товариству з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (ідентифікаційний код 24922498) транспортні засоби: малолітражний фургон Ford Transit (білий, вантажний, 2014 року випуску, дата реєстрації права власності - 23.07.2015), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 10.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 11.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 12.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021), універсал Renault Duster (білий, легковий, 2019 року випуску, дата реєстрації права власності - 17.03.2021).

3. В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

4. Ухвала про забезпечення позову набирає законної сили з 28.08.2021, підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження відповідно до ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України.

5. Ухвала про забезпечення позову може бути пред`явлена до виконання в порядку передбаченому Законом України "Про виконавче провадження" протягом 3 (трьох) років з наступного дня після набрання ухвалою законної сили.

6. Стягувачем за даною ухвалою є - Компанія "Power Construction Corporation of China, LTD" ("Пауер Констакшн Корпорейшн оф Чайна, ЛТД") (місцезнаходження: Чегончжуан Вест Роуд №22, район Хайдянь, місто Пекін, 100048, Китайська Народна Республіка; адреса представництва: 04071, м. Київ, вул. Нижній Вал, буд. 19/21; ідентифікаційний код представництва 26628747).

7. Боржником за даною ухвалою є - Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Віннер Будівництво" (03115, м. Київ, вул. Хмельницька, буд. 20/21, літ. А; ідентифікаційний код 24922498).

8. Ухвала може бути оскаржена в порядку і строки, визначені положеннями ст.ст. 253-259 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду або через Господарський суд міста Києва.

Суддя Роман Володимирович Бойко