ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/30/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кібенко О.Р., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:

позивача - Майстренка О.М.,

відповідача - 1 - Петренко Г.В.,

відповідача- 2 - не з`явився,

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - 1 - Шутова О.О.,

- 2 - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Компанії Калума Холдінгз Лімітед,

на постанову Північного апеляційного господарського суду

(головуючий - Мальченко А.О., судді - Агрикова О.В., Козир Т.П.)

від 30.06.2021,

у справі за позовом Національного антикорупційного бюро України

до 1) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

2) Компанії Калума Холдінгз Лімітед,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

2) Національний банк України,

про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги

В С Т А Н О В И В:

у січні 2019 року Національне антикорупційне бюро України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ПАТ «Дельта Банк» та Компанії Калума Холдінгз Лімітед про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний правочин укладений з порушенням вимог частини першої статті 203, частини третьої статті 228, статей 509, 510, 1046 Цивільного кодексу України, пунктів 3.9, 3.16 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368, та не відповідає положенням частини першої статті 207 Господарського кодексу України, оскільки суперечить економічним інтересам держави, спрямований на підрив стабільності банківської системи.

Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

За висновками місцевого суду позивачем не доведено у чому полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення договору відступлення права вимоги між ПАТ «Дельта Банк» та Компанією Калума Холдінгз Лімітед (Kalouma Holdings Limited). Судом не виявлено порушень норм ЦК України та Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні при укладенні договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 29.03.2013 укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Компанією Калума Холдінгз Лімітед (Kalouma Holdings Limited).

Апеляційний господарський суд вказав, що укладення договору відступлення права вимоги від 29 березня 2013 року суперечить вимогам статей 602, 1046 ЦК України, Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, договору № 1 про залучення коштів на умовах субординованого боргу від 21 березня 2013 року і порушує економічні інтереси держави та був спрямований на підрив стабільності банківської системи.

У липні 2021 року Компанія Калума Холдінгз Лімітед подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 та залишити в силі рішення Господарського суду міста Києва від 27.06.2019.

Підставами для скасування судового рішення відповідач-2 зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції. Вказує, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 13.10.2020 у справі №910/30/19, від 01.10.2019 у справі №910/8287/18.

Стверджує, що висновок Верховного Суду щодо питання застосування статті 600 Цивільного кодексу України, абзацу 2 пункту 39 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, від 28.08.2001 № 368 у подібних правовідносинах щодо припинення договору про залучення субординованого боргу шляхом передання відступного, а також висновок щодо питання застосування статті 228 Цивільного кодексу України в частині порушення економічних інтересів держави, відсутній.

Зазначає, що суд розглянув справу без участі відповідача-2, чим позбавив сторону можливості висловити свою позицію та належного захисту своїх інтересів.

У відзивах на касаційну скаргу позивач та відповідач-1 вважають постанову Північного апеляційного господарського суду законною та обґрунтованою, просять залишити її без змін.

25.08.2021 до Верховного Суду від представника відповідача-2 адвоката Гаврилової О.Ю. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване тим, що вона не може з`явитись у судове засідання Верховного Суду 25.08.2021, оскільки має ознаки гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з такої, зокрема, підстави: перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи те, що представник відповідача-2 адвокат Гаврилова О.Ю. не надала до суду беззаперечних доказів на підтвердження обставин, викладених у її клопотанні, зокрема щодо її захворювання гострою респіраторною хворобою COVID-19, то відсутні підстави для визнання поважними причин неявки представника Компанії Калума Холдінгз Лімітед в судове засідання Верховного Суду 25.08.2021 та відкладення розгляду справи з цієї причини. Компанія Калума Холдінгз Лімітед мала можливість забезпечити участь в цьому судовому засіданні іншого свого представника відповідно до вимог ст. 56 ГПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень (п. п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено господарськими судами, 22.10.2012 між ПАТ «Дельта Банк» (заставодавець) та Meinl Bank Aktiengesellschaft (заставодержатель і/або кредитор) було укладено договір застави та зберігання для відкриття кредитної лінії Silisten Tradings Limited (позичальник) на суму 50 млн доларів США.

Згідно з умовами вказаного договору, ПАТ «Дельта Банк» надало Meinl Bank Aktiengesellschaft грошові кошти, розміщені на кореспондентському рахунку в Meinl Bank Aktiengesellschaft, на суму до 95 000 000,00 доларів США у заставу за зобов`язаннями Компанії Silisten Tradings Limited.

22.10.2012 між Компанією Silisten Tradings Limited (позичальник) та Meinl Bank Aktiengesellschaft (кредитор) було укладено кредитний договір, з урахуванням трьох поправок, на суму позики до 110 млн доларів США.

22.10.2012 між Meinl Bank Aktiengesellschaft (кредитор) та ПАТ «Дельта Банк» (отримувач) було укладено угоду про передачу прав, згідно з якою кредитор передає отримувачу переуступку усіх заставних прав Meinl Bank Aktiengesellschaft перед Компанією Silisten Tradings Limited (позичальник), сума кредиту 50 млн доларів США.

21.03.2013 між ПАТ «Дельта Банк» (банк-боржник) та Компанією Калума Холдінгз Лімітед (інвестор) було укладено договір №1 про залучення коштів на умовах субординованого боргу.

Відповідно до п. 1.1 договору субординованого боргу інвестор за цим договором передає в управління банку-боржнику з метою підвищення рівня капіталізації незабезпечені грошові кошти на умовах субординованого боргу (у вигляді позики) з подальшим врахуванням цих коштів до капіталу банку (капіталу 2-го рівня) згідно з Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368, у розмірі 96 670 000,00 доларів США, які відповідно до цього договору не можуть бути взяті з банка-боржника раніше 5 (п`яти) років, а у разі ліквідації (банкрутства) банка-боржника повертаються інвестору після задоволення вимог усіх інших кредиторів.

Згідно з п. 1.4 договору субординованого боргу банк-боржник зобов`язується повернути кошти після закінчення 10 (десяти) років з моменту надходження їх на зазначений рахунок, проте не пізніше 21 березня 2023 року.

Пунктом 3.2.2 договору субординованого боргу передбачено, що банк-боржник має право достроково здійснити погашення субординованого боргу за власною ініціативою та за згодою інвестора за умови отримання дозволу Національного банку України на дострокове погашення субординованого боргу.

У п. 3.3.3 договору субординованого боргу встановлено, що інвестор зобов`язаний не заявляти вимоги до банку-боржника щодо погашення останнім суми субординованого боргу раніше ніж через 5 років з дати перерахування.

Відповідно до п. 4.3 договору субординованого боргу зарахування зустрічних однорідних вимог за цим договором не допускається.

28.03.2013 Компанія Калума Холдінгз Лімітед перерахувала грошові кошти в сумі 96 670 000,00 доларів США на рахунок ПАТ «Дельта Банк».

29.03.2013 між ПАТ «Дельта Банк» (новий кредитор/боржник) та Компанією Калума Холдінгз Лімітед (первісний кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги.

У п. 1 договору про відступлення права вимоги наведені такі визначення:

договір субординованого боргу - договір №1 про залучення коштів на умовах субординованого боргу від 21.03.2013, укладений між первісним кредитором та боржником;

право вимоги - визначені станом на дату укладення цього договору права вимоги до боржника, щодо виконання обов`язків по погашенню часткової суми заборгованості боржника перед первісним кредитором субординованого боргу в розмірі не більше 95 000 000,00 доларів США;

кредитний договір - кредитний договір від 22.10.2012, укладений між позичальником та кредитором;

позичальник - Компанія Silisten Tradings Limited;

кредитор - Meinl Bank Aktiengesellschaft;

договір зберігання та застави - договір зберігання та застави від 22.10.2012, укладений між боржником та кредитором в забезпечення виконання позичальником кредитного договору.

Відповідно до п. 2.1 договору про відступлення права вимоги первісний кредитор відступає новому кредитору належне йому право вимоги, новий кредитор приймає право вимоги, та зобов`язується сплатити первісному кредитору ціну права вимоги за цим договором.

Згідно з п. 2.2 договору про відступлення права вимоги ціна права вимоги, що передається за цим договором, визначена сторонами та дорівнює номінальній сумі грошових коштів, що будуть списані з рахунку нового кредитора за договором зберігання та застави, про що новий кредитор письмово повідомляє первісного кредитора.

З моменту набрання чинності цим договором, новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати суми боргу у розмірі не більше 95 000 000,00 доларів США (п. 2.3 договору про відступлення права вимоги).

У відповідності до п. 3.1 договору про відступлення права вимоги за право вимоги, яке передається відповідно до умов цього договору, новий кредитор оплачує первісному кредитору ціну, визначену у пункті 2.2 цього договору.

У п. 5.7 договору про відступлення права вимоги сторони погодили, що з моменту набрання чинності цим договором, новий кредитор відступає первісному кредитору належне йому право вимоги до позичальника у розмірі суми, яка фактично списана кредитором згідно з договором зберігання та застави, а первісний кредитор одночасно втрачає право вимоги до нового кредитора за договором субординованого боргу у сумі фактичного списання кредитором згідно з договором зберігання та застави.

Пунктом 8.1 договору про відступлення права вимоги передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту списання кредитором грошових коштів з рахунку нового кредитора/боржника за договором зберігання та застави.

12.04.2013 Комісією з питань нагляду та регулювання діяльності банків Національного банку України прийнято рішення № 208 про надання дозволу на врахування залучених коштів на умовах субординованого боргу до капіталу ПАТ «Дельта Банк», яким вирішено надати ПАТ «Дельта Банк» дозвіл на врахування залучених коштів на умовах субординованого боргу до капіталу банку від інвестора - нерезидента юридичної особи Компанії Калума Холдінгз Лімітед (Кіпр) у сумі, еквівалентній 96,67 млн дол. США, за офіційним валютним (обмінним) курсом НБУ, установленим на звітну дату, на термін до 21.03.2023 відповідно до договору про залучення коштів на умовах субординованого боргу від 21.03.2013 №1.

Судами встановлено, що Компанія Silisten Trading Limited не виконала зобов`язання перед Meinl Bank Aktiengesellschaft, у зв`язку з чим 19.01.2015 були списані кошти заставодавця (ПАТ «Дельта Банк») у сумі 87 294 251,67 доларів США. При цьому, право вимоги до компанії Silisten Trading Limited перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

19.01.2015 набув чинності договір відступлення права вимоги, за умовами якого Компанія Калума Холдінгз Лімітед втратила право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» на вказану суму за договором субординованого боргу. Натомість, Компанія Калума Холдінгз Лімітед отримала право вимоги до Компанії Silisten Trading Limited.

02.11.2015 Компанія Калума Холдінгз Лімітед звернулась до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» з кредиторською вимогою від 15.10.2015, згідно з якою просила визнати її кредитором ПАТ «Дельта Банк», зокрема за договором субординованого боргу, вказуючи, що станом на 02.03.2015 борг складає: 96 670 000,00 доларів США - тіло кредиту, 2 106 611,46 доларів США - нарахованих відсотків.

Посилаючись на вказані обставини, Національне антикорупційне бюро України стверджує, що оспорюваний договір відступлення права вимоги укладений з порушенням вимог ч.1 ст. 203, ч. 3 ст. 228, ст. ст. 509, 510, 1046 ЦК України, пунктів 3.9, 3.16 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368, та не відповідає положенням ч. 1 ст. 207 ГК України, оскільки суперечить економічним інтересам держави, спрямований на підрив стабільності банківської системи, у зв`язку з чим звернулося з цим позовом до суду про визнання такого договору недійсним.

Відповідно до статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 207 ГК України господарське зобов`язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб`єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 30 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на час правовідносин сторін) субординований борг (звичайні незабезпечені банком боргові капітальні інструменти, які за умовою договору не можуть бути забрані з банку раніше 5 років, а у випадку банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення претензій всіх інших кредиторів). При цьому сума субординованого боргу, включеного у капітал, щорічно зменшується на 20 відсотків її первинного розміру протягом п`яти останніх років дії договору.

Відповідно до п. 1.1 розділу ІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні (в редакції, чинній на час укладення спірного договору), регулятивний капітал є одним з найважливіших показників діяльності банків, основним призначенням якого є покриття негативних наслідків різноманітних ризиків, які банки беруть на себе в процесі своєї діяльності, та забезпечення захисту вкладів, фінансової стійкості й стабільної діяльності банків.

Ризики в банківській діяльності випливають із специфіки банківських операцій, що здійснюються в умовах ринкових відносин, та означають імовірність одержання доходів, менших від очікуваних, зниження вартості активів. Підвищені банківські ризики призводять до значних фінансових утрат і, як наслідок, до банкрутства банків.

Банки з метою визначення реального розміру регулятивного капіталу з урахуванням ризиків у своїй діяльності зобов`язані постійно оцінювати якість усіх своїх активів і наданих фінансових зобов`язань (визначати їх класифікацію) та здійснювати відповідні коригування їх вартості шляхом формування резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями відповідно до Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 25.01.2012 N23, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.02.2012 за N 231/20544.

Згідно з п. 1.2 розділу ІІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні залучення коштів на умовах субординованого боргу з метою їх врахування до додаткового капіталу банку у вигляді позик, кредитів, депозитів юридичних осіб може здійснюватися як шляхом укладення прямих договорів між банком-боржником та Інвестором.

Пунктом 1.4 розділу ІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні встановлено, що додатковий капітал (капітал 2-го рівня) складається, в тому числі з субординованого боргу, що враховується до капіталу (субординований капітал).

В п. 1.5 розділу ІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні визначено, що субординований борг - це звичайні не забезпечені банком боргові капітальні інструменти (складові елементи капіталу), які відповідно до договору не можуть бути взяті з банку раніше п`яти років, а у випадку банкрутства чи ліквідації повертаються інвестору після погашення претензій усіх інших кредиторів. Сума субординованого боргу, включеного до капіталу, щорічно зменшується на 20 відсотків її первинного розміру протягом п`яти останніх років дії договору. Субординований борг може включатися до капіталу банку після отримання дозволу Національного банку.

Банки мають право залучати субординований борг від юридичних і фізичних осіб як резидентів, так і нерезидентів (далі - Інвестор) у грошовій формі як у національній, так і в іноземній вільно конвертованій валюті 1-ї групи Класифікатора іноземних валют та банківських металів, затвердженого постановою Правління НБУ від 04.02.98 N 34 (у редакції постанови Правління НБУ від 02.10.2002 N 378, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.10.2002 за N 841/7129) (зі змінами) (далі - іноземна валюта), та в банківських металах (золото в стандартних та/або мірних зливках із фізичною поставкою до банку) (далі - кошти на умовах субординованого боргу) з подальшим урахуванням цих коштів до капіталу банку (капіталу 2-го рівня) (п. 1.1 розділу ІІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні).

Згідно з п. 3.1 глави 3 розділу ІІІ Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні кошти на умовах субординованого боргу залучаються на визначений строк, але не менше ніж п`ять років.

Відповідно до п. 3.12 глави 3 розділу III Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні дострокове погашення субординованого боргу в повному обсязі або частково може відбуватися за ініціативою банка-боржника та за згодою Інвестора за умови отримання дозволу Національного банку.

Пунктом 3.16 глави 3 розділу III Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні визначено, що у разі заміни Інвестора банк-боржник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів подати пакет документів для отримання дозволу щодо залучення коштів на умовах субординованого боргу від нового Інвестора (далі - дозвіл щодо нового Інвестора) у порядку, передбаченому цим розділом.

Між Компанією Silisten Tradings Limited та Meinl Bank Aktiengesellschaft було укладено кредитний договір від 22.10.2012. ПАТ «Дельта-Банк» виступило заставодавцем в забезпечення виконання боржником - Компанії Silisten Tradings Limited своїх зобов`язань перед Meinl Bank Aktiengesellschaft.

Одночасно з цим, згідно з договором про передачу прав від 22.10.2012, Meinl Bank Aktiengesellschaft передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до Компанії Silisten Tradings Limited на суму невиконаного боржником зобов`язання за кредитним договором.

Отже, у разі неналежного виконання Компанією Silisten Tradings Limited своїх зобов`язань перед Meinl Bank Aktiengesellschaft за кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк» задовольняє вимоги Meinl Bank Aktiengesellschaft та одночасно стає кредитором Компанії Silisten Tradings Limited.

Як встановлено судом попередніх інстанцій, Компанія Silisten Trading Limited не виконала зобов`язання перед Meinl Bank Aktiengesellschaft, у зв`язку з чим 19.01.2015 були списані кошти заставодавця - ПАТ «Дельта Банк» - у розмірі 87 294 251,67 доларів США.

Таким чином, право вимоги до Компанії Silisten Trading Limited перейшло до ПАТ «Дельта Банк» на суму 87 294 251,67 доларів США.

Крім того, 21.03.2013 між ПАТ «Дельта Банк» та Компанією Калума Холдінгз Лімітед було укладено договір субординованого боргу, відповідно до якого Компанія Калума Холдінгз Лімітед передає в управління банку-боржнику з метою підвищення рівня капіталізації незабезпечені грошові кошти на умовах субординованого боргу (у вигляді позики) з подальшим урахуванням цих коштів до капіталу банку (капіталу 2-го рівня) згідно з Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 28.08.2001 № 368, у розмірі 96 670 000,00 доларів США, які відповідно до цього договору не можуть бути взяті з банка-боржника раніше 5 (п`яти) років, а у разі ліквідації (банкрутства) банку-боржника повертаються інвестору після задоволення вимог усіх інших кредиторів.

28.03.2013 Компанія Калума Холдінгз Ліміте» перерахувала грошові кошти в сумі 96 670 000,00 доларів США на рахунок ПАТ «Дельта Банк».

Відповідно до умов оспорюваного договору відступлення права вимоги відповідач-2 відступає відповідачеві-1 належне йому право вимоги, а відповідач-1 приймає право вимоги та зобов`язується сплатити відповідачеві-2 ціну права вимоги за цим договором.

При цьому, в п. 5.7 договору сторони погодили, що з моменту набрання чинності цим договором, ПАТ «Дельта Банк» відступає Компанії Калума Холдінгз Лімітед належне йому право вимоги до Компанії Silisten Trading Limited у розмірі суми, яка фактично списана Meinl Bank Aktiengesellschaft згідно з договором зберігання та застави, а Компанія Калума Холдінгз Лімітед одночасно втрачає право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» за договором субординованого боргу у сумі фактичного списання Meinl Bank Aktiengesellschaft згідно з договором зберігання та застави.

Таким чином, за оспорюваним договором до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги Компанії Калума Холдінгз Лімітед щодо сплати ПАТ «Дельта Банк» боргу за договором субординованого боргу.

У зв`язку з неналежним виконанням Компанією Silisten Trading Limited своїх зобов`язань перед Meinl Bank Aktiengesellschaft за кредитним договором, 19.01.2015 відбулось списання коштів ПАТ «Дельта Банк» в розмірі 87 294 251,67 доларів США, внаслідок чого у ПАТ «Дельта Банк» виникло право вимоги до Компанії Silisten Trading Limited.

Того ж дня, 19.01.2015 набув чинності договір відступлення права вимоги, відповідно до якого Компанія Калума Холдінгз Лімітед втратила право вимоги до ПАТ «Дельта Банк» на суму 87 294 251,67 доларів США, одночасно набувши права вимоги до Компанії Silisten Trading Limited.

Відповідно до статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Загальні підстави припинення зобов`язань визначено у статті 598 ЦК України, згідно з якою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Крім того, загальні умови припинення господарських зобов`язань визначено також статтею 202 ГК України, за змістом якої господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управленої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення ЦК з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної у законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

З наведеного вбачається, що укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги призвело до заміни кредитора за договором субординованого боргу з Компанії «Калума Холдінгз Лімітед» на ПАТ «Дельта банк», в той час як боржником за договором субординованого боргу є та ж сама особа - ПАТ «Дельта банк».

Але, відповідно до приписів статей 509, 510, 1046 ЦК України вимагається наявність у зобов`язанні за договором позики двох різних сторін: позикодавця (кредитора) та позичальника (боржника).

Внаслідок вчинення правочину з заміни кредитора у зобов`язанні не відбувається припинення зобов`язання на підставі 606 ЦК України.

В абзаці другому п. 3.16 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні визначено, що заміна Інвестора полягає в переході прав та обов`язків до нового Інвестора на підставі укладеного договору про відступлення первісним Інвестором права вимоги за угодою (договором) новому Інвестору або внаслідок правонаступництва чи спадкоємства тощо.

При цьому, Національним банком України в Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні розмежовано поняття «банк-боржник» та «інвестор».

Так, у пункті 1.1 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні визначено, що інвестором можуть бути юридичні і фізичні особи як резиденти, так і нерезиденти.

Отже, банк-боржник не може виступати за договором субординованого боргу одночасно інвестором та боржником.

З огляду на вищевикладене, договір відступлення права вимоги суперечить нормам статей 509, 510, 1046 ЦК України.

Крім того, на підставі пункту 3.1 договору відступлення права вимоги, у ПАТ «Дельта Банк» виникли зобов`язання перед Компанією Калума Холдінгз Лімітед зі сплати плати за відступлення права вимоги у сумі 87 294 251,67 доларів США.

Відповідно до пункту 3.9 глави 3 розділу III Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні на період чинності укладеної угоди (до часу погашення облігації) банк-боржник не має права передавати Інвестору (або пов`язаним з ним особам) кошти в будь-якій формі (майно, кредит, будь-які операції з векселями, факторингові послуги, не покриті безумовним забезпеченням гарантії, поруки за кредиторів банку-боржника тощо), крім тих випадків, якщо таке передавання банком-боржником майна або векселів є сплатою процентів за залученими на умовах субординованого боргу коштами та оформлене відповідною угодою.

Також банки можуть здійснювати розрахункові операції з Інвестором (або пов`язаними з ним особами), якщо вони не призводять до кредитування або іншого розміщення коштів у Інвестора (або пов`язаних з ним осіб) або до зустрічних вкладень між банком та Інвестором (або пов`язаними з ним особами).

Кошти, що залучені на умовах субординованого боргу, не можуть бути заставою за кредитами та іншими операціями банку-боржника.

Зарахування зустрічних однорідних вимог за угодою про залучення субординованого боргу не допускається.

Як правильно зазначив апеляційний суд, банк-боржник може здійснювати операції з інвестором у випадку, якщо такі операції не призводять до кредитування інвестора або до зустрічних вкладень між банком-боржником та інвестором. Забороняється здійснювати будь-які операції між банком та інвестором щодо передання інвестору коштів або майна банка, що одночасно призведе до зменшення активів банку.

Проте, матеріали справи свідчать що, незважаючи на встановлену пунктом 3.9 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні заборону, ПАТ «Дельта Банк» та Компанією Калума Холдінгз Лімітед було укладено договір, за яким банк-боржник зобов`язався передати інвестору кошти, які не є відсотками за договором субординованого боргу.

За приписами статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Частиною 3 статті 6 Закону України «Про Національний банк України» визначено, що Національний банку у межах своїх повноважень сприяє фінансовій стабільності, в тому числі стабільності банківської системи за умови, що це не перешкоджає досягненню цілі, визначеної у частині другій цієї статті.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 7 згаданого Закону однією з функцій Національного банку України є встановлення для банків правил проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна.

Згідно з розділом 1 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні ця Інструкція вводиться з метою забезпечення стабільної діяльності банків та своєчасного виконання ними зобов`язань перед вкладниками, а також запобігання неправильному розподілу ресурсів і втраті капіталу через ризики, що притаманні банківській діяльності. Інструкція розроблена відповідно до загальноприйнятих у міжнародній практиці принципів і стандартів.

Отже, держава зацікавлена у забезпеченні стабільності банківської системи України та неухильному дотриманні банками вимог законодавства України, зокрема положень Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, з метою забезпечення її сталого функціонування та захисту прав вкладників.

Відповідно до пункту 3.16 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні у разі заміни інвестора банк-боржник зобов`язаний протягом п`яти робочих днів подати пакет документів для отримання дозволу щодо залучення коштів на умовах субординованого боргу від нового інвестора у порядку, передбаченому цим розділом.

Всупереч вказаній нормі ПАТ «Дельта Банк» не подавало у визначений строк до Національного банку України пакет документів для отримання дозволу щодо залучення коштів на умовах субординованого боргу.

За наведених обставин, апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків про те, що дії ПАТ «Дельта Банк» щодо заміни нового кредитора у зобов`язанні за договором субординованого боргу вчинялися поза межами контролю НБУ, і як наслідок, держави, що ставить під загрозу стабільність банківської системи України.

Внаслідок укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги ПАТ «Дельта Банк» взяло на себе зобов`язання з оплати на користь Компанії Калума Холдінгз Лімітед плати за відступлення права вимоги та здійснено використання коштів без відома НБУ, чим було порушено інтереси держави і суспільства.

З огляду на наявні в матеріалах справи докази, укладення оспорюваного договору відступлення права вимоги призвело до заміни інвестора у зобов`язанні за договором субординованого боргу без згоди НБУ та до зарахування зустрічних однорідних вимог, що є недопустимим згідно з п. 5 ч.1 ст. 602 ЦК України, оскільки це передбачено договором та законом.

Укладення договору відступлення права вимоги суперечить вимогам ч. 1 ст. 203, ч. 3 ст. 228, 602, 1046 ЦК України, пунктам 3.9, 3.16 Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні та не відповідає положенням частини першої статті 207 ГК України, а також умовам договору субординованого боргу, порушує економічні інтереси держави та спрямоване на підрив стабільності банківської системи.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.03.2013, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та Компанією Калума Холдінгз Лімітед.

За твердженням скаржника, судом апеляційної інстанції попередніх інстанцій не було враховано висновків Верховного Суду у постановах від 13.10.2020 у справі №910/30/19, від 01.10.2019 у справі №910/8287/18 щодо необхідності дослідження наявності причинно-наслідкового зв`язку між оспорюваним договором та виконанням Національним антикорупційним бюром України покладених на нього завдань та (або) обов`язків, визначених Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України».

Верховний Суд, проаналізувавши вказані постанови, висновки, в яких, на думку скаржника, не було враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішенння, встановив, що застосування судом апеляційної інстанції норм права в оскаржуваному рішенні не суперечить жодному з вказаних скаржником висновків суду касаційної інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом у справі, Національне антикорупційне бюро України є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Пунктом 13 частини 1 ст. 17 Закону України «Про Національне антикорупційне бюро України» в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом у справі, передбачено, що Національному бюро та його працівникам для виконання покладених на них обов`язків надається право за наявності підстав, передбачених законом, подавати до суду позови про визнання недійсними угод у порядку, встановленому законодавством України.

У постановах Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 910/30/19, від 01.10.2019 у справі № 910/8287/18 вказано, що при вирішенні спорів за позовами Національного антикорупційного бюро України про визнання договорів недійсними, необхідно дослідити наявність ознак корупційного діяння в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» при укладенні договору, що визнається недійсним, довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між оспорюваним договором та виконанням Національним бюро покладених на нього завдань та (або) обов`язків, визначених Законом України «Про Національне антикорупційне бюро України».

З матеріалів справи вбачається, що наведені питання були предметом дослідження господарських судів. При новому розгляді справи Національне антикорупційне бюро України надало додаткові пояснення щодо підстав подання позову у справі. Вказало, що ним здійснюється досудове розслідування за фактом розтрати грошових коштів, наданих Національним банком України як рефінансування, шляхом надання їх ПАТ «Дельта банк» у заставу Meinl Bank Aktiengesellschaft за зобов`язаннями компанії Silisten Trading Limited та подальше їх перерахування іншим компаніям та приватним особам.

Вказані обґрунтування були визнанні судом достатніми для подання позову у справі, і Верховний Суд не вбачає жодних вагомих причин вважати інакше.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Відповідно до статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Верховний Суд, переглянувши оскаржуване судове рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, вважає, що суд апеляційної інстанції ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а тому підстав для його скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача-2.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу Компанії Калума Холдінгз Лімітед залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 30.06.2021 у справі за № 910/30/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Кібенко

О. Кролевець