ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Справа № 915/760/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Левченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Миколаївського політехнічного фахового коледжу (54030, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 11-А; адреса електронної пошти: , ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний код 20915954)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморське штурманське училище» (54030, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 45; адреса електронної пошти невідома; ідентифікаційний код 41164298)

про: стягнення 17015,48 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

14.06.2021 Державний вищий навчальний заклад «Миколаївський політехнічний коледж» звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 147 від 10.06.2021 (з додатками) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморське штурманське училище» заборгованості в розмірі 17015,48 грн, з яких орендна плата - 8241,82 грн, ПДВ на орендну плату - 1648,37 грн, ПДВ на орендну плату до ФДМ - 1648,37 грн, земельний податок - 5476,92 грн; а також суми сплаченого судового збору за подачу позову до суду в розмірі 2270,00 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору оренди державного нерухомого майна № РОФ-1664 від 03.12.2018 з додатками та Договором про дострокове припинення від 02.03.2021 до нього; листа № 483/21 від 21.04.2021; рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2020 у справі № 915/929/20; постанови державного виконавця від 14.01.2021 про відкриття виконавчого провадження; рахунків на оплату (15 шт.); застосування норм статей 525, 526, 530, 610 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України; та мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Ухвалою суду від 07.07.2021, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, останню було прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/760/21 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; розгляд справи по суті призначено на 03 серпня 2021 року о 10:00; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи; зобов`язано позивача надати суду та направити відповідачу: обґрунтований розрахунок заявлених до стягнення сум; письмові пояснення з наведенням фактичних обставин та нормативного обґрунтування щодо нарахованих до стягнення сум ПДВ на орендну плату до ФДМ та земельного податку; визнано явку позивача в судове засідання, призначене на 03 серпня 2021 року о 10:00 обов`язковою.

03.08.2021 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- письмові пояснення б/н від 02.08.2021 (вх. № 11860/21) на виконання вимог ухвали суду від 07.07.2021;

- заява б/н від 02.08.2021 (вх. № 11859/21) про зміну назву позивача, за змістом якої заявник повідомив суд, що згідно з наказом Міністерства освіти і науки України від 22.04.2021 № 451 перейменовано Державний вищий навчальний заклад «Миколаївський політехнічний коледж» на Миколаївський політехнічний фаховий коледж. Наказом Міністерства освіти і науки України від 11.06.2021 № 668 затверджено статут Миколаївського політехнічного фахового коледжу. Станом на даний час відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань також свідчать про зміну назви юридичної особи. З урахуванням наведеного, суд констатує зміну назви позивача у даній справі з Державного вищого навчального закладу «Миколаївський політехнічний коледж» на Миколаївський політехнічний фаховий коледж.

В засіданні 03.08.2021 судом було розпочато розгляд справи № 915/760/21 по суті, заслухано вступне слово представника позивача, який підтвердив актуальність заявленого позову, відповів на запитання суду. Крім того, судом зауважено представнику позивача на необхідності направлення відповідачу копії письмових пояснень б/н від 02.08.2021 (вх. № 11860/21) з доданими до них документами листом з описом вкладення.

За результатами проведеного засідання судом було постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи по суті на 31 серпня 2021 року о 14:00.

Після судового засідання 03.08.2021 до суду від позивача надійшла така кореспонденція:

- заява б/н від 03.08.2021 (вх. № 11868/21) про долучення до матеріалів справи якісної копії Договору РОФ-1664 від 03.12.2018;

- заява б/н від 03.08.2021 (вх. № 11875/21) про отримання процесуальних документів у справі в електронному вигляді.

04.08.2021 до суду від позивача надійшов лист б/н від 04.08.2021 (вх. № 11926/21), з яким заявником надано суду докази направлення пояснень пояснення б/н від 02.08.2021 (вх. № 11860/21) на адресу відповідача.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, як уже було наведено, ухвалою суду від 07.07.2021 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву державною мовою з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України.

Копія вказаної ухвали направлена на адресу відповідача була 20.07.2021 повернута відділенням поштового зв`язку за зворотною адресою з відміткою причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 279).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що відповідний процесуальний документ направлено вказаній юридичній особі у встановленому процесуальним законом порядку.

Отже, з урахуванням приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, слід вважати, що днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 07.07.2021 у справі № 915/760/21 є 20.07.2021.

За такого, встановлений судом строк на подання відзиву, для відповідача тривав до 04.08.2021 включно.

Разом із тим, протягом встановленого строку відповідач ні відзиву, ні будь-яких заяв чи клопотань з означеного питання суду не надав.

31.08.2021 представники сторін в судове засідання не з`явилися.

При цьому суд зазначає, що через відсутність асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, Господарський суд Миколаївської області тимчасово зупинив поштову відправку кореспонденції.

У зв`язку з цим позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвали суду від 03.08.2021 на адресу електронної пошти, наявну в матеріалах справи.

З огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо адреси електронної пошти відповідача, направили копію відповідної ухвали вказаному учаснику справу не видалося за можливе.

При цьому, суд враховує, що як вище було наведено копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 07.07.2021 у справі № 915/760/21 слід вважати врученою відповідачу 20.07.2021. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Чорноморське штурманське училище» було належним чином повідомлено про наявність у провадженні Господарського суду Миколаївської області справи № 915/760/21, в якому товариство має статус відповідача, тоді як сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі «Пономарьов проти України».

Також суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Приписами ч.ч. 1-2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Отже, Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України (http://reestr.court.gov.ua) до внесених до такого реєстру судових рішень.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 03.08.2021 у справі № 915/760/21, у відповідності до положень Закону України «Про доступ до судових рішень», оприлюднено 05.08.2021.

Відтак, господарським судом вжито всіх процесуальних заходів щодо забезпечення повідомлення відповідача про час та місце розгляду даної справи.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 31.08.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

При цьому, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши представника позивача в попередньому судовому засіданні, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2018 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Миколаївській області, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноморське штурманське училище», як орендарем, був укладений Договір № РОФ-1664 оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 11, вул. Нікольська, 28, що знаходиться на балансі ДВНЗ «Миколаївський політехнічний коледж» (далі - Договір), відповідно до предмету якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно загальною площею 707,7 кв.м., а саме: - навчальні аудиторії №142, №163, №165, №167 загальною площею 265,4 кв.м. першого поверху учбового корпусу; навчальна аудиторія №329 площею 114,7 кв.м. третього поверху учбового корпусу; навчальні аудиторії №407, №409, № 410 загальною площею 152,7 кв.м. четвертого поверху учбового корпусу, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 11; - нежитлові приміщення №7, №9, №10 загальною площею 174,9 кв.м. виробничої майстерні, розташоване за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 28, (далі - Майно), згідно з планом розміщення орендованого Майна (додаток 1 до договору оренди), перебуває на балансі ДВНЗ «Миколаївський політехнічний коледж» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість майна на 31.07.2018 і становить за незалежною оцінкою 2231300 грн (без ПДВ) (п. 1.1). Майно передається в оренду з метою проведення навчального процесу. Об`єкт оренди буде використовуватися погодинно згідно навчальних планів - в робочі дні з 15:00 до 18:00) (п. 1.2). Стан майна на момент укладення договору оренди визначається в акті приймання-передавання (п. 1.3).

За умовами наведеного Договору:

- орендна плата визначена на підставі «Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу», затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами) (далі - Методика розрахунку), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (жовтень-2018 р.) 1663,20 грн (п. 3.1);

- нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством (п. 3.2);

- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики (п. 3.3);

- орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% до 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. ОРЕНДАР самостійно розділяє кожен черговий платіж за оренду державного майна та направляє відповідні частини орендної плати безпосередньо до державного бюджету (на рахунки, визначені фінансовими органами) та Балансоутримувачу (п. 3.6);

- орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до державного бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати, уключаючи день оплати (п. 3.7);

- орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати оренду плату до державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується «Призначення платежу» за зразком, який надає орендодавець листом при укладанні договору оренди) (п. 5.3);

- орендодавець зобов`язується передати орендарю в оренду Майно згідно з цим Договором за актом приймання-передавання майна, який підписується одночасно з цим Договором (п. 7.1);

- за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 9.1);

- стягнення заборгованості з орендної плати та штрафних санкцій, передбачених цим Договором, проводяться на підставі рішення суду та/або в безспірному порядку на підставі виконавчого, напису нотаріуса (п. 9.4);

- цей Договір укладено строком на 2 роки 364 дні, що діє з 03.12.2018 р. до 01.12.2021 р. включно (п. 10.1);

- чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням суду; банкрутства орендаря; ліквідації орендаря - юридичної особи (п. 10.6);

- сторони погоджуються, що цей Договір буде достроково розірвано на вимогу орендодавця, якщо орендар: користується Майном не відповідно до умов цього Договору; погіршує стан Майна; не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд; не робить згідно з умовами цього Договору поточний ремонт Майна; не застрахував орендоване Майно; перешкоджає співробітникам ОРЕНДОДАВЦЯ та/або уповноваженого органу управління здійснювати контроль за використанням Майна, виконанням умов цього Договору (п. 10.7).

Вказаний договір скріплений підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як балансоутримувача, до відповідача, як орендаря, про стягнення з останнього заборгованості з орендної плати з урахуванням ПДВ та земельного податку.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Позивач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- Договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-1664 від 03.12.2018 з додатками та Договором про дострокове припинення від 02.03.2021 до нього;

- лист № 483/21 від 21.04.2021;

- рішення Господарського суду Миколаївської області від 24.11.2020 у справі № 915/929/20;

- постанова державного виконавця від 14.01.2021 про відкриття виконавчого провадження;

- рахунки на оплату (15 шт.);

- податкові декларації (10 шт.);

- податкові накладні (9 шт.);

- платіжні доручення (15 шт.).

Відповідач, як уже було наведено вище, ні відзиву на позовну заяву, ні будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про оренду, зокрема Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

За приписами ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до положень частин 1, 3 ст. 10 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); термін, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань, якщо їх нарахування передбачено законодавством; відновлення орендованого майна та умови його повернення; виконання зобов`язань; забезпечення виконання зобов`язань - неустойка (штраф, пеня), порука, завдаток, гарантія тощо; порядок здійснення орендодавцем контролю за станом об`єкта оренди; відповідальність сторін; страхування орендарем взятого ним в оренду майна; обов`язки сторін щодо забезпечення пожежної безпеки орендованого майна.

За згодою сторін у договорі оренди можуть бути передбачені й інші умови.

Відповідно до змісту частин 1 та 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з приписами ч.ч. 1 та 4 статті 284 Господарського кодексу України істотними умовами договору оренди є: об`єкт оренди (склад і вартість майна з урахуванням її індексації); строк, на який укладається договір оренди; орендна плата з урахуванням її індексації; порядок використання амортизаційних відрахувань; відновлення орендованого майна та умови його повернення або викупу. Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

За змістом статті 286 Господарського кодексу України орендна плата є фіксованим платежем, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Орендар має право вимагати зменшення розміру орендної плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, змінилися передбачені договором умови господарювання або істотно погіршився стан об`єкта оренди. Орендна плата встановлюється у грошовій формі. Залежно від специфіки виробничої діяльності орендаря орендна плата за згодою сторін може встановлюватися в натуральній або грошово-натуральній формі. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до приписів статті 291 Господарського кодексу України одностороння відмова від договору оренди не допускається. Договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди; ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди. Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав, передбачених Цивільним кодексом України для розірвання договору найму, в порядку, встановленому статтею 188 цього Кодексу. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про таке.

Договір оренди державного нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Нікольська, 11, вул. Нікольська, 28, що знаходиться на балансі ДВНЗ «Миколаївський політехнічний коледж» № РОФ-1664 від 03.12.2018 підписаний обома сторонами без зауважень та заперечень.

Акт приймання-передавання від 03.12.2018 свідчить про фактичну передачу відповідачу орендованого майна.

Однак, як вбачається з позову, впродовж дії спірного договору орендар неналежним чином виконував обов`язок щодо своєчасної оплати орендної плати, у зв`язку з чим утворився борг за період з червня 2020 року по лютий 2021 року.

Враховуючи наявну заборгованість, позивач звертався до відповідача з листом № 483/21 від 21.04.2021, з проханням погасити наявну заборгованість.

Відповідь на вказаний лист в матеріалах справи відсутня.

З матеріалів справи також вбачається, що 02.03.2021 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України в Миколаївській області, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Чорноморське штурманське училище», як орендарем, було підписано Договір про дострокове припинення Договору оренди державного нерухомого майна від 03.12.2018 № РОФ-1664, відповідно до предмету якого сторони погодили вважати Договір оренди від 03.12.2018 № РОФ-1664 таким, що припинив свою дію з 02.03.2021 за згодою сторін.

Відповідно до Акту повернення з оренди нерухомого майна від 09.03.2021 орендарем було повернуто балансоутримувачу нерухоме майно, яке виступало предметом Договору оренди.

Матеріали справи свідчать про те, що позивачем, як балансоутримувачем орендованого майна, вставлялися відповідачу рахунки на оплату орендної плати за період з червня 2020 року по лютий 2021 року (а.с. 31-36, 43-45) на загальну суму 8241,83 грн (без ПДВ), крім того ПДВ на загальну суму 3296,73 грн.

З урахуванням наведеного, суд відмічає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної оплати орендних платежів закон покладає на орендаря.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань по сплаті орендних платежів та сум ПДВ у спірний період за договором не представив, доводи позивача не спростував.

Отже, за висновками суду в спірних правовідносинах відповідачем дійсно порушені норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності оплати орендних платежів за Договором оренди державного нерухомого майна № РОФ-1664 від 03.12.2018, у зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідними вимогами.

Судом перевірено розрахунок заявленої заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості по орендній платі в розмірі 8 241,82 грн визначено вірно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення сум ПДВ на орендну плату - 1648,37 грн та ПДВ на орендну плату до ФДМ - 1648,37 грн, суд зазначає таке.

На підтвердження обставин щодо нарахування ПДВ у спірних правовідносинах позивачем надано до матеріалів справи копії податкових декларацій, податкових накладних, та платіжних доручень щодо оплати позивачем відповідного податку (а.с. 87-132).

Умовами п. 3.2 Договору сторони погодили, що нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством.

Відповідно до пункту «б» статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до ст. 186 Податкового кодексу України.

Постачання послуг - це будь-яка операція, що не є постачанням товарів, чи інша операція з передачі права на об`єкти права інтелектуальної власності та інші нематеріальні активи чи надання інших майнових прав стосовно таких об`єктів права інтелектуальної власності, а також надання послуг, що споживаються в процесі вчинення певної дії або провадження певної діяльності (підпункт 14.1.185 пункту 14.1 статті 14 Кодексу).

Стаття 187 Податкового кодексу України визначає дату виникнення податкових зобов`язань. При цьому, за змістом пункту 187.1. статті 187 Податкового кодексу України податкові зобов`язання з ПДВ виникають за правилом першої події (на дату, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій (перелічених у вказаному пункті), що сталася раніше). Тобто, за змістом пункту 187.1 Податкового кодексу України у разі, коли спочатку постачаються послуги, плата за які перераховуватиметься пізніше, пункт 187.1. Податкового кодексу України закликає нараховувати податкові зобов`язання на дату документа, що засвідчує факт надання послуг.

Таким чином, за змістом пункту «б» статті 185 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування являються, в тому числі, й операції, які пов`язані з договорами оренди, а тому у балансоутримувача, на балансі якого перебуває майно, яке передано в оренду на підставі договору між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Миколаївській області та орендарем, виникають податкові зобов`язання на дату, визначену статтею 187 Податкового кодексу України, а саме, на дату, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше (у даному випадку дату оформлення документа, що засвідчує факт надання послуг платником податку).

При цьому, відповідно до статті 188 Податкового кодексу України база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості. Це означає, що база оподаткування визначається виходячи з повної вартості орендної плати незалежно від того, хто здійснює процедуру розмежування вартості орендної плати у визначених договором розмірах.

Підсумовуючи вищенаведене, підстав для пропорційного розподілу нарахованого окремо ПДВ на суму орендної плати договір оренди не містить, і оскільки за умовами договору відповідач самостійно здійснює розмежування платежів і проводить перерахування до бюджету і балансоутримувачу належних 50% орендної плати, визначеної без ПДВ, а також враховуючим виникнення у балансоутримувача податкових зобов`язань за правилом першої події і обов`язку скласти податкову накладну, виходячи з усієї суми орендної плати (без урахування її розподілу), то на рахунок балансоутримувача спрямовуються 50% орендного платежу та сума ПДВ, обчислена з повної вартості орендної плати.

З урахуванням наведеного, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сум ПДВ на орендну плату - 1648,37 грн та ПДВ на орендну плату до ФДМ - 1648,37 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивач також нарахував та просить стягнути з відповідача суму земельного податку в розмірі 5476,92 грн.

На підтвердження обставин щодо нарахування та сплати земельного податку у спірних правовідносинах позивачем надано до матеріалів справи копії податкової декларації та платіжних доручень (а.с. 133-142).

Суд вважає за необхідне зауважити, що з точки зору цивільного законодавства будівля або інша капітальна споруда/її частина (об`єкт оренди) є головною річчю, а земельна ділянка, яка прилягає до цієї будівлі або споруди, - приналежністю такої головної речі (ч. 1 ст. 186 ЦКУ).

При цьому, приналежність - це річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням.

З наведеного слідує, що не можна передати в оренду об`єкт нерухомості без одночасного надання наймачеві права користуватися земельною ділянкою, прилеглою до будівлі чи споруди (або хоча б частиною цієї ділянки). Адже за загальним правилом приналежність слідує за головною річчю (ч. 2 ст. 186 ЦКУ).

Водночас ст. 797 ЦКУ встановлює, що плата, яка справляється з наймача будівлі чи іншої капітальної споруди (їх окремої частини), складається з плати за користування нею та плати за користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.п. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до п. 269.1 ст. 269 ПК України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Об`єктом оподаткування земельним податком згідно з ст. 270 ПК України є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

База оподаткування, ставка, порядок обчислення та сплати, строк сплати визначені статтями 271-287 ПК України.

Відповідно до ПК України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, ідо справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з п.п. 14.1.72 п. 14.1 ст. 14 ПК України земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (п ГЖУ). Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Крім того, ПК України врегульовано питання користування пільгами по сплаті земельного податку.

Відповідно до вимог п.284.1 ст. 284 ПК України Верховна Рада Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування встановлюють ставки плати за землю та пільги щодо земельного податку, що сплачується па відповідній території.

Також, відповідно до п.282.1 ст.282 ПК України встановлено, що від сплати земельного податку звільняються, зокрема, дошкільні та загальноосвітні навчальні заклади незалежно від форми власності і джерел фінансування, заклади культури, науки, освіти, охорони здоров`я, соціального захисту, фізичної культури та спорту, які повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів (п.п. 282.1.4).

Згідно з п. 284.3 ст. 284 ПК України якщо платники земельного податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з п. 284.3 ст. 284 ПК України якщо платники земельного податку, які користуються пільгами з цього податку, надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, податок за такі земельні ділянки та земельні ділянки під такими будівлями (їх частинами) сплачується на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території. Відповідно до п. 287.7 ст. 287 Податкового кодексу, у разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частий власниками та землекористувачами, податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).

Отже, юридичні особи, які користуються пільгами з земельного податку, та надають в оренду земельні ділянки, окремі будівлі, споруди або їх частини, земельний податок за площі, надані в оренду, сплачують на загальних підставах з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель, споруд (їх частин).

З урахуванням наведеного, суд погоджується з твердженням позивача, викладеним у письмових поясненнях б/н від 02.08.2021 (вх. № 11860/21), про те, що заклад освіти зобов`язаний нараховувати та сплачувати земельний податок за площу земельної ділянки, на якій розташована будівля (її частина), що надана у користування товариству, яке в свою чергу, повинно буде відшкодовувати закладу суму витрат по сплаті земельного податку, якщо це буде передбачено договором.

Разом із тим, Договір оренди державного нерухомого майна № РОФ-1664 від 03.12.2018 не містить умов щодо відшкодування орендарем балансоутримувачу земельного податку. Окремого договору щодо визначеного питання, укладеного між орендарем та балансоутримувачем, позивачем до суду також не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення позивачем, з посиланням на договірні відносини, з відповідача грошових коштів з відшкодування земельного податку в розмірі 5476,92 грн, а, отже у вказаній частині вимог належить відмовити.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 1539,34 грн ((11538,56 / 17015,48 грн) * 2270,00 = 1539,34) судового збору.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморське штурманське училище» (54030, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 45; ідентифікаційний код 41164298) на користь Миколаївського політехнічного фахового коледжу (54030, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 11-А; ідентифікаційний код 20915954) заборгованість з орендної плати в розмірі 8 241,82 грн, ПДВ на орендну плату - 1648,37 грн, ПДВ на орендну плату до ФДМ - 1648,37 грн, а також 1539,34 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача 5476,92 грн земельного податку відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Миколаївський політехнічний фаховий коледж (54030, м. Миколаїв, вул. Нікольська, буд. 11-А; ідентифікаційний код 20915954);

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Чорноморське штурманське училище» (54030, м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд. 45; ідентифікаційний код 41164298).

Повне рішення було складено та підписано судом 03.09.2021.

Суддя О.Г. Смородінова