ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021м. ДніпроСправа № 904/6333/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бондарєва Е.М. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справу за позовом Приватного підприємства "Євродорінвест" (73027, Херсонська область, м. Херсон, вул. Філатова, буд. 38, ідентифікаційний код 36330009) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 7, офіс 105, ідентифікаційний код 42812128) про стягнення 50 000,00 грн. заборгованості за надані послуги, 657,53 грн. 3% річних, 2 390,34 грн. інфляційних втрат

СУТЬ СПОРУ:

Приватне підприємство "Євродорінвест" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою №б/н від 06.07.2021 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" заборгованості на загальну суму 53 047,87 грн., з яких:

- 50 000,00 грн. заборгованість за надані послуги;

- 657,53 грн. 3% річних за період з 22.01.2021 по 30.06.2021;

- 2 390,34 грн. інфляційні втрати за період з лютого по травень 2021 року.

Також позивач просить суд справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору про надання послуг № 30/10-2020 від 30.10.2020 в частині своєчасної та повної оплати за послуги надані на загальну суму 112 000,00 грн., а саме за наступними актами здачі-прийняття робіт (надання послуг):

- №ОУ-0000078 від 07.12.2020 на суму 56 000,00 грн.;

- №ОУ-0000079 від 14.12.2020 на суму 56 000,00 грн.

Ухвалою суду від 14.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №904/6333/21, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників за наявними в матеріалах справи документами.

До суду 12.08.2021 відповідачем подано відзив на позову заяву яким просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що акт звіряння розрахунків станом на 20.04.2021 не підписаний відповідачем та в наданих позивачем копії актів здачі-прийняття робіт та акт звірки не зазначено до яких саме договорів вони стосуються. Також відповідач зазначає, що у відповідача відсутні оригінали письмових доказів, які долучені позивачем до позовної заяви.

Крім того, відповідач подав до суду клопотання про витребування у позивача оригіналів письмових доказів для їх огляду в судовому засіданні, а саме акти здачі-прийняття робіт, акт звірки взаємних розрахунків та договір про надання послуг №30/10-2020 від 30.10.2020, посилаючись на те, що ї зміст та оформлення викликає сумнів в їх належності та достовірності як доказів.

Також 12.08.2021 відповідач подав до суду заяву про розгляд справи в судовому засіданні. Заява обґрунтована ти, що у відповідача існують сумніви щодо достовірності поданих позивачем копій письмових доказів. Відповідач вважає доцільно витребувати у позивача оригінали долучених до позовної заяви документів для їх огляду в судовому засіданні, адже їх зміст та оформлення викликає сумніви в їх належності та достовірності як доказів.

Розглянувши заяву відповідача, суд вважає, що заява про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи підлягає залишенню без задоволення на підставі наступного.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно з ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 249 Господарського процесуального кодексу клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження подається у письмовій формі одночасно з поданням позовної заяви або може міститися у ній.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.6 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, з сукупного аналізу наведених вище положень Господарського процесуального кодексу України вбачається, що однією з умов, яка є підставою для розгляду справи спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, є характер спірних правовідносин та предмет доказування, які вимагають заслуховування усних пояснень учасників справи.

З наявних матеріалів справи, вбачається, що предметом спору у даній справі є стягнення грошових коштів у розмірі 53 047,87 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Характер спірних правовідносин та предмет доказування не вимагають заслуховування усних пояснень учасників справи, у зв`язку із чим відсутня необхідність проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи малозначність справи, господарський суд вважає за доцільне відмовити у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи в судовому засіданні.

Розглянувши клопотання відповідача про зобов`язання позивача надати суду оригінали документів, суд зазначає наступне.

Клопотання відповідача мотивоване тим, що у відповідача існують сумніви щодо достовірності поданих позивачем копій письмових доказів. Крім того, відповідач не має ані оригінали, ані копій документів, які були долучені позивачем до позовної заяви в обґрунтування свого позову.

Згідно з ч. 2 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ч. 6 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Як встановлено судом, у матеріалах справи міститься належним чином засвідчені копії договору про надання послуг №30/10-2020 від 30.10.2020, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) та акт звірки і в позовній заяві позивач, на виконання ч. 5 ст. 91 та п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, зазначив про наявність у нього письмових доказів на яких ґрунтуються позовні вимоги.

З огляду на вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про витребування оригіналів письмових доказів, оскільки у суду відсутні обґрунтовані сумніви у достовірності поданих позивачем доказів.

Відповідно до частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2020 року між Приватним підприємством "Євродорінвест" (далі - позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" (далі - відповідач, замовник) укладено договір про надання послуг №30/10-2020 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах, визначених договором, виконавець зобов`язався за завданням замовника надавати наступні послуги:

- послуга катка ДУ-96;

- послуга асфальтоукладальника Mitsubishi,

а замовник зобов`язується оплачувати надані послуги.

Ціні та загальна вартість зазначаються у бухгалтерських документах виконавця: рахунку-фактурі, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг), та є невід`ємною частиною договору (п.1.2 договору).

Після виконаних робіт у повному обсязі складається акт виконаних послуг після чого замовник перераховує кошти на розрахунковий рахунок виконавця (п.3.1 договору).

Відповідно до п.3.2 договору здавання послуг виконавцем та приймання їх результатів замовником оформлюється Актом здавання-приймання наданих послуг, який підписується повноваженими представниками сторін протягом 3 (трьох) робочих днів після фактичного надання послуг.

Підписання Акту здавання-приймання наданих послуг представником замовника є підтвердженням відсутності претензій з його боку (п.3.3 договору).

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту цього підписання сторонами та його скріплення печатками сторін (п.6.1 договору).

Строк договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.6.1договору та закінчується 31.12.2020 (п.6.2 договору).

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (п.6.3 договору).

Позивачем, на виконання вищевикладених умов договору, було надано відповідачу послуги, що підтверджується підписаними сторонами актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) на загальну суму 363 000,00 грн.:

- №ОУ-0000063 від 06.11.2020 на суму 35 000,00 грн.;

- №ОУ-0000069 від 11.11.2020 на суму 48 000,00 грн.;

- №ОУ-0000070 від 18.11.2020 на суму 56 000,00 грн.;

- №ОУ-0000071 від 23.11.2020 на суму 56 000,00 грн.;

- №ОУ-0000073 від 26.11.2020 на суму 56 000,00 грн.;

- №ОУ-0000078 від 07.12.2020 на суму 56 000,00 грн.;

- №ОУ-0000079 від 14.12.2020 на суму 56 000,00 грн.

Вказані акти були підписані та скріплені печаткою відповідачем без зауважень, що підтверджує, що роботи були прийняті відповідачем в повному обсязі, без зауважень.

Отже, позивачем дотримано вимоги договору в частині виконання його зобов`язань за договором.

Відповідачем оплата за надані позивачем послуги виконана частково у загальній сумі 313 000,00 грн., а саме:

- 06.11.2020 у сумі 35 000,00 грн.;

- 12.11.2020 у сумі 48 000,00 грн.;

- 20.11.2020 у сумі 56 000,00 грн.;

- 26.11.2020 у сумі 26 000,00 грн.;

- 27.11.2020 у сумі 86 000,00 грн.;

- 21.01.2021 у сумі 62 000,00 грн.

Також в підтвердження заборгованості позивачем надано належним чином засвідчена копія акту звірки взаєморозрахунків станом на 31.12.2020.

Позивач надіслав 23.04.2021 на адресу відповідача претензію №6 від 22.04.2021 з вимогою про оплату отриманих послуг (робіт) наданих за договором надання послуг №30/10-2020 у сумі 50 000,00 грн., проте лист був повернутий відправнику (позивачу) ПАТ "Укрпошта": "відправлення не вручене під час доставки: інші причини".

Таким чином, відповідач зобов`язання по оплаті виконав частково внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 50 000,00 грн., що стало підставою для звернення позивача з позовом до суду для захисту свого порушеного права.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин щодо укладення договору, щодо строку дії договору, щодо строку та порядку надання послуг та їх оплати.

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно з ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 903 Цивільного кодексу України).

Правовий аналіз наведених положень Цивільного кодексу України дозволяє дійти висновку про те, що договір надання послуг є двостороннім правочином, за яким обов`язку виконавця з надання певної послуги кореспондується обов`язок замовника з її оплати.

Відповідно до ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до положень ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За умовами ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Направляючи претензію вих. №6 від 22.04.2021 позивач заявив відповідачу вимогу про сплату наданих послуг у сумі 50 000,00 грн. Така оплата в силу положень ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України мала бути здійснена відповідачем на протязі 7 днів з моменту пред`явлення вимоги.

Оскільки відповідач не надав доказів сплати існуючої заборгованості за надані послуги, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 50 000,00 грн. боргу.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз статті 625 Цивільного кодексу України вказує на те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінених грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Факт прострочення відповідачем виконання зобов`язань з оплати отриманих послуг підтверджується матеріалами справи та відповідачем жодним чином не спростовується.

Зазначене, з урахування вимог ст. 625 Цивільного кодексу України надає право позивачу на нарахування 3% річних та інфляційних втрат за таке прострочення.

Розглянувши здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що їх здійснено з неправильним визначенням початку виникнення заборгованості.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суд приходить до висновку про частково задоволення позову в зазначеній частині, та стягнення з відповідача на користь позивача 226,03 грн. 3% річних та 650,00 грн. інфляційних за період прострочення з 07.05.2021 по 30.06.2021.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин справи, які підтверджені належними доказами, позовна вимога позивача підлягає задоволенню частково.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору у сумі 2 177,06 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Позов Приватного підприємства "Євродорінвест" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" про стягнення 50 000,00 грн. заборгованості за надані послуги, 657,53 грн. 3% річних, 2 390,34 грн. інфляційних втрат задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДРСУ-Дніпро" (49005, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Олеся Гончара, буд. 7, офіс 105, ідентифікаційний код 42812128) на користь Приватного підприємства "Євродорінвест" (73027, Херсонська область, м. Херсон, вул. Філатова, буд. 38, ідентифікаційний код 36330009) 50 000,00 грн. заборгованості за надані послуги, 226,03 грн. 3% річних, 650,00 грн. інфляційних втрат та витрати по сплаті судового збору 2 177,06 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Е.М. Бондарєв