ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. Справа№ 910/20371/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання Островерхої В.Л.

за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 31.08.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 (повний текст складено 26.04.2021)

у справі №910/20371/20 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву

до Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України»

про стягнення 843 117,50 грн та виселення

ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 843 117,50 грн неустойки та виселення відповідача у примусовому порядку з державного нерухомого майна - нежитлових приміщень загальною площею 595,27 кв.м, що розташовані за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50, кабінети: №501 (15,0 кв.м), № 502 (17,6 кв.м), №503 (15,3 кв.м), №504 (19,1 кв.м), №505 (37,1 кв.м) №506 (19,4 кв.м), №507 (19,8 кв.м), №508 (19,5 кв.м), №509 (19,4 кв.м), №510 (18,8 кв.м), №511 (37,9 кв.м), № 512 (38,6 кв.м), № 515 (19,3 кв.м), № 516 (19,0 кв.м), №517 (19,2 кв.м), №518 (21,0 кв.м), № 158П (12,5 кв.м.), № 518К (13,5 кв.м), № 519 (19,4 кв.м), №520 (13,1 кв.м), №521 (22,5 кв.м), №522 (9,7 кв.м), № 523 (29,0 кв.м) та частина коридору 119,57 кв.м на п`ятому поверсі редакційно-видавничого корпусу Типографії №1, що перебуває на балансі державного підприємства державного видавництва «Преса України» Державного управління справами, та стягнення 14 748,76 грн судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач після закінчення строку дії Договору оренди №6140 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.02.2012, в редакції Договору №6140/1 від 18.03.2015 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна №6140 від 29.02.2012, не повернув позивачу орендоване майно, а тому позивачем нараховано відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення на підставі ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України). Крім того, з припиненням дії Договору оренди №6140 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.02.2012, відповідач незаконно використовує державне нерухоме майно, без належних правових підстав, а тому позивачем заявлено вимогу про виселення відповідача із орендованого майна.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву 631 117,50 грн неустойки, а також 11 432,52 грн витрат по сплаті судового збору. Виселено Приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» у примусовому порядку з державного нерухомого майна - нежитлових приміщень на п`ятому поверсі редакційно-видавничого корпусу Типографії № 1 (кабінети: № 501 (15,0 кв.м), № 502 (17,6 кв.м), № 503 (15,3 кв.м), № 504 (19,1 кв.м), № 505 (37,1 кв.м) № 506 (19,4 кв.м), № 507 (19,8 кв.м), № 508 (19,5 кв.м), № 509 (19,4 кв.м), № 510 (18,8 кв.м), № 511 (37,9 кв.м), № 512 (38,6 кв.м), № 515 (19,3 кв.м), № 516 (19,0 кв.м), № 517 (19,2 кв.м), № 518 (21,0 кв.м), № 158П (12,5 кв.м.), № 518К (13,5 кв.м), № 519 (19,4 кв.м), № 520 (13,1 кв.м), № 521 (22,5 кв.м), № 522 (9,7 кв.м), № 523 (29,0 кв.м), та частини коридору (119,57 кв.м)), загальною площею 595,27 кв.м, що розташовані за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50, та перебувають на балансі Державного підприємства державного видавництва «Преса України» Державного управління справами.

При ухваленні вказаного рішення судом першої інстанції було встановлено факт невиконання відповідачем умов Договору оренди №6140 нерухомого майна, що належить до державної власності від 29.02.2012, в редакції Договору №6140/1 від 18.03.2015 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна №6140 від 29.02.2012, свого обов`язку щодо звільнення орендованого майна, а тому позовні вимоги позивача про виселення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що неповернення майна з орендного користування у визначений договором строк є підставою для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України. Також судом встановлено, що відповідачем після червня 2020 року було сплачено грошові кошти у розмірі 212 000,00 грн, а тому суд першої інстанції в цій частині відмовив у задоволені позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті» (далі по тексту - апелянт), газета захисту інтересів селян України» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить поновити процесуальний строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги відповідач посилається на те, що заява позивача від 24.01.2018 №30-06/879 про припинення Договору оренди не створила жодних юридичних наслідків, оскільки вона не є заявою, яка передбачена положеннями ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції чинній на дату виникнення спірних правовідносин, ст. 764 ЦК України, п. 10.4 Договору.

Стосовно стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю, то в цій частині позовних вимог апелянт не погоджується та зазначає, що орендна плата вноситься своєчасно і у повному обсязі, наразі відсутня заборгованість зі сплати орендної плати, а тому нарахування неустойки на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України та відповідне стягнення у судовому порядку є помилковим.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустився порушення ст. 61 Конституції України, якою заборонена подвійна відповідальність за одне й теж саме правопорушення з посиланням на правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та від 17.12.2018 у справі №906/1037/16, та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17.

Також, з посиланням на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №922/1957/19, апелянт зазначає, що він жодним чином не ухилявся від повернення орендованого майна та неодноразово звертався до позивача з проханням щодо продовження строку дії Договору оренди на новий строк та укладення нового Договору оренди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Корсака В.А., Євсікова О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.05.2021 задоволено клопотання Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 та поновлено зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 22.06.2021 о 13 год. 10 хв. в приміщенні Північного апеляційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. Шолуденка, 1 - А, зал судових засідань № 6. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 15.06.2021.

18.06.2021 від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20, надісланий засобами поштового зв`язку 15.06.2021, а тому в силу приписів ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) строк не вважається пропущеним.

Заперечуючи проти доводів, наведених в апеляційній скарзі, позивач посилається на припинення орендних правовідносин із відповідачем, а неповернення орендованого майна відповідачем позивачу є підставою для застосування заходів передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, шляхом нарахування неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. При цьому позивач, з посиланням на приписи ст. 764 ЦК України, зазначив про своє небажання продовжувати із відповідачем орендні правовідносини, про що свідчать листи від 24.01.2018 №30-06/879 з уточненням до листа-повідомлення від 15.01.2018 №30-06/9957 про припинення чинності спірного Договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії, в свою чергу відповідач з січня 2018 року по червень 2020 року не здійснив свого обов`язку з повернення орендованого майна. Щодо доводів апелянта про застосування до нього подвійної відповідальності, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України, то враховуючи припинення строку дії оренди, не відбувається нарахування орендної плати, а нараховується неустойка на підставі ч. 2 ст. 785 ЦК України.

У зв`язку із перебуванням суддів Євсікова О.О., Корсака В.А. у відпустці з 22.06.2021 здійснено повторний автоматизований розподіл справи №910/20371/20.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.06.2021 у зв`язку з перебуванням з 22.06.2021 суддів Євсікова О.О., Корсака В.А., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у справі №910/20371/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Майданевич А.Г., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 прийнято апеляційну Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 до провадження вказаною колегією суддів. Розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 призначено на 03.08.2021 о 12 год. 45 хв.

В судовому засіданні 03.08.2021 протокольною ухвалою оголошено перерву до 10.08.2021 до 12 год. 40 хв.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 у зв`язку з перебуванням з 09.08.2021 судді Майданевича А.Г., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у справі №910/20371/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Кропивна Л.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.08.2021 апеляційну скаргу Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 прийнято до провадження вказаною колегією суддів. Розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 призначено на 31.08.2021 о 12 год. 00 хв.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 у зв`язку з перебуванням з 30.08.2021 по 14.09.2021 судді Кропивної Л.В., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці, для розгляду апеляційної скарги у справі №910/20371/20 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 прийнято апеляційну скаргу Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 до провадження вказаною колегією суддів.

Представник відповідача у судовому засіданні 31.08.2021 підтримав вимоги та доводи, викладені в його апеляційній скарзі та просив її задовольнити, рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 скасувати та ухвалити нове рішення, який у позові відмовити.

Представник позивача у судовому засіданні 31.08.2021 заперечив проти вимог та доводів, викладених в апеляційній скарзі відповідача, просив відмовити у її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

29.02.2012 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по м. Києву (далі - Орендодавець) та приватним підприємством «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» (далі - Орендар) укладено Договір оренди №6140 нерухомого майна, що належить до державної власності (далі по тексту - Договір оренди), за умовами якого Орендодавець передає Орендарю в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 708,07 кв.м., розміщені за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50, кабінети: № 501 (15,0 кв.м), № 502 (17,6 кв.м), № 503 (15,3 кв.м), № 504 (19,1 кв.м), № 505 (37,1 кв.м) № 506 (19,4 кв.м), № 507 (19,8 кв.м), № 508 (19,5 кв.м), № 509 (19,4 кв.м), № 510 (18,8 кв.м), № 511 (37,9 кв.м), № 512 (38,6 кв.м), № 515 (19,3 кв.м), № 516 (19,0 кв.м), № 517 (19,2 кв.м), № 518 (21,0 кв.м), №518П (12,5 кв.м), № 518К (13,5 кв.м), № 519 (19,4 кв.м), № 520 (13,1 кв.м), № 521 (22,5 кв.м), № 522 (9,7 кв.м), № 523 (29,0 кв.м), № 524 (18,0 кв.м), № 526 (18,5 кв.м), № 527 (56,7 кв.м), № 528 (19,6 кв.м) та частину коридору площею 119,57 кв.м. на п`ятому поверсі редакційно-видавничого корпусу Типографії № 1 та перебувають на балансі Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2011 і становить 4 937 209,00 грн. без ПДВ. (а.с. 12-14).

Згідно п. 1.2 Договору оренди майно передається в оренду з метою розміщення видавництв друкованих засобів масової інформації та видавничої продукції, що видаються українською мовою.

Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше підписання Сторонами цього Договору та акта приймання-передавання Майна (п. 2.1 Договору).

Цей Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, що діє з 29.02.2012 по 29.01.2015 включно (п. 10.1 Договору).

По акту приймання-передавання орендованого майна за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 50, Орендодавець, згідно з Договором передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежилі приміщення загальною площею 708,07 кв.м., що розташовані за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50, кабінети: № 501 (15,0 кв.м), № 502 (17,6 кв.м), № 503 (15,3 кв.м), № 504 (19,1 кв.м), № 505 (37,1 кв.м) № 506 (19,4 кв.м), № 507 (19,8 кв.м), № 508 (19,5 кв.м), № 509 (19,4 кв.м), № 510 (18,8 кв.м), № 511 (37,9 кв.м), № 512 (38,6 кв.м), № 515 (19,3 кв.м), № 516 (19,0 кв.м), № 517 (19,2 кв.м), № 518 (21,0 кв.м), №518П (12,5 кв.м), № 518К (13,5 кв.м), № 519 (19,4 кв.м), № 520 (13,1 кв.м), № 521 (22,5 кв.м), № 522 (9,7 кв.м), № 523 (29,0 кв.м), № 524 (18,0 кв.м), № 526 (18,5 кв.м), № 527 (56,7 кв.м), № 528 (19,6 кв.м) та частину коридору площею 119,57 кв.м. на п`ятому поверсі редакційно-видавничого корпусу Типографії № 1 та перебувають на балансі Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами. (а.с. 15).

18.03.2015 між сторонами укладено Договір №6140/01 про внесення змін до Договору, за умовами якого сторони погодили, що Договір №6140 від 29.02.2012 продовжено строком на 2 роки 11 місяців, що діє з 29.01.2015 до 29.12.2017 включно.

Відповідно до абз. 2 ст. 11 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» сторони домовились про наступне: Орендар зобов`язується: провести незалежну оцінку орендованого згідно Договору оренди №6140 від 29.02.2012 нерухомого майна, що є державною власністю на нову дату 31.01.2015, відповідно до вимог Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 №1440; укласти договір про внесення змін до Договору оренди №6140 від 29.02.2012 нерухомого майна, що є державною власністю зі зміною вартості об`єкта оренди, визначеного з новим звітом, та як наслідок зміненою орендною платою за базовий (перший) місяць оренди; сплатити різницю в орендній платі, якщо така виникне внаслідок переоцінки орендованого державного нерухомого майна. (а.с. 16).

Договором №6140/2 від 26.05.2015 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна №6140 від 29.02.2012 сторони погодили пункт 1.1 розділу 1 Договору викласти у наступній редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (далі - Майно), загальною площею 595,27 кв.м., розміщені за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50, кабінети: № 501 (15,0 кв.м), № 502 (17,6 кв.м), № 503 (15,3 кв.м), № 504 (19,1 кв.м), № 505 (37,1 кв.м) № 506 (19,4 кв.м), № 507 (19,8 кв.м), № 508 (19,5 кв.м), № 509 (19,4 кв.м), № 510 (18,8 кв.м), № 511 (37,9 кв.м), № 512 (38,6 кв.м), № 515 (19,3 кв.м), № 516 (19,0 кв.м), № 517 (19,2 кв.м), № 518 (21,0 кв.м), №518П (12,5 кв.м), № 518К (13,5 кв.м), № 519 (19,4 кв.м), № 520 (13,1 кв.м), № 521 (22,5 кв.м), № 522 (9,7 кв.м), № 523 (29,0 кв.м) та частину коридору площею 119,57 кв.м. на п`ятому поверсі редакційно-видавничого корпусу Типографії № 1 та перебувають на балансі Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.08.2011 і становила 4 150 681,00 грн. без ПДВ. (а.с. 17).

31.12.2015 по акту приймання-передачі (повернення) нерухомого майна за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 50, Орендар, згідно з Договором оренди нерухомого майна від 29.02.2012 №6140 повертає, а Орендодавець приймає із користування нерухоме майно кімнати №№ 524, 526, 527, 528, загальною площею 112,8 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 50 редакційно-видавничого корпусу Типографії № 1, п`ятий поверх. (а.с. 18).

30.06.2015 між сторонами укладено Договір №6140/03 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна №6140 від 29.02.2012, за яким пункт 1.1 розділу 1 Договору викладено у наступній редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне майно - нежилі приміщення (далі - майно) загальною площею 708,07 кв.м., що розташовані за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50, кабінети: № 501 (15,0 кв.м), № 502 (17,6 кв.м), № 503 (15,3 кв.м), № 504 (19,1 кв.м), № 505 (37,1 кв.м) № 506 (19,4 кв.м), № 507 (19,8 кв.м), № 508 (19,5 кв.м), № 509 (19,4 кв.м), № 510 (18,8 кв.м), № 511 (37,9 кв.м), № 512 (38,6 кв.м), № 515 (19,3 кв.м), № 516 (19,0 кв.м), № 517 (19,2 кв.м), № 518 (21,0 кв.м), №518П (12,5 кв.м), № 518К (13,5 кв.м), № 519 (19,4 кв.м), № 520 (13,1 кв.м), № 521 (22,5 кв.м), № 522 (9,7 кв.м), № 523 (29,0 кв.м), № 524 (18,0 кв.м), № 526 (18,5 кв.м), № 527 (56,7 кв.м), № 528 (19,6 кв.м) та частину коридору площею 119,57 кв.м. на п`ятому поверсі редакційно-видавничого корпусу Типографії № 1 та перебувають на балансі Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.12.2014 і становить 8 097 494,00 грн. без ПДВ. (а.с. 19).

Договором №6140/04 від 30.06.2015 про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна №6140 від 29.02.2012 сторони пункт 1.1 розділу 1 Договору виклали у наступній редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення (далі - Майно), загальною площею 595,27 кв.м., розміщені за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, будинок 50, кабінети: № 501 (15,0 кв.м), № 502 (17,6 кв.м), № 503 (15,3 кв.м), № 504 (19,1 кв.м), № 505 (37,1 кв.м) № 506 (19,4 кв.м), № 507 (19,8 кв.м), № 508 (19,5 кв.м), № 509 (19,4 кв.м), № 510 (18,8 кв.м), № 511 (37,9 кв.м), № 512 (38,6 кв.м), № 515 (19,3 кв.м), № 516 (19,0 кв.м), № 517 (19,2 кв.м), № 518 (21,0 кв.м), №518П (12,5 кв.м), № 518К (13,5 кв.м), № 519 (19,4 кв.м), № 520 (13,1 кв.м), № 521 (22,5 кв.м), № 522 (9,7 кв.м), № 523 (29,0 кв.м) та частину коридору площею 119,57 кв.м. на п`ятому поверсі редакційно-видавничого корпусу Типографії № 1 та перебувають на балансі Державного видавництва «Преса України» Державного управління справами, вартість якого визначена згідно зі звітом про незалежну оцінку станом на 31.12.2014 і становила 6 807 508,00 грн. без ПДВ.». (а.с.21).

Отже, сторонами погоджено, що Договір оренди діє до 29.12.2017.

Згідно п.п. 10.3, 10.4, 10.6, 10.9, 10.10, 10.11 Договору сторони погодили наступне:

- зміни до умов цього Договору або його розірвання допускається за взаємної згоди Сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою Стороною;

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором, з урахуванням змін у законодавстві на дату продовження цього Договору;

- чинність цього Договору припиняється внаслідок закінчення строку, на який його було укладено;

- у разі припинення або розірвання цього Договору майно протягом трьох робочих днів повертається Орендарем Орендодавцю/Балансоутримувачу;

- майно вважається поверненим Орендодавцю/Балансоутримувачу з моменту підписання Сторонами акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря;

- за відмову Орендаря на вимогу Орендодавця повернути орендоване майно, у разі припинення/розірвання за рішенням суду договору, орендар відшкодовує Орендодавцю неустойку у розмірі подвійної щомісячної орендної плати за весь час, що відраховується від дати припинення або розірвання договору до підписання акта приймання-передачі (повернення), який підтверджує фактичне повернення орендованого майна.

З матеріалів справи вбачається, що позивач листом від 15.01.2018 №30-06/421, на лист №185 від 27.12.2017, враховуючи уточнення від 24.01.2018 №30-06/879, повідомив відповідача про припинення чинності Договору оренди у зв`язку із закінченням 29.12.2017 терміну його дії, керуючись ст. 764 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», п. 10.4 Договору оренди, при цьому позивач відмовив у продовженні строку його дії та вважає договір припиненим та просив відповідача повернути орендоване майно. Вказані листи отримано відповідачем 15.01.2018, 29.01.2018, про що свідчить відмітка про отримання на листі №30-06/421 та поштовому повідомленні про вручення поштового відправлення, і зазначене сторонами не заперечується та не спростовано. (а.с. 24, 25).

Відповідачем згідно наказу від 09.10.2020 №816 утворено робочу групу щодо здійснення періодичного комплексного огляду об`єкта оренди щодо виконання умов договору оренди державного нерухомого майна від 29.12.2012 №6140 та використання державного майна, переданого в оренду за цим договором ПП «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України». (а.с. 26).

Так, 21.10.2020 під час проведення періодичного комплексного огляду об`єкта оренди робочою групою було встановлено, що відповідач використовує державне майно, незважаючи на те, що термін дії договору оренди №6140 від 29.02.2012 закінчився 29.12.2017. (а.с. 27).

20.07.2020 позивач надіслав на адресу відповідача лист від 16.07.2020 №30-05/5749 щодо погашення заборгованості з неустойки за Договором №6140 від 29.02.2012, яка станом на 15.07.2020 складає 843 117,50 грн. (а.с. 29).

Доказів оплати неустойки відповідачем, як і повернення відповідачем позивачу орендованого майна, матеріали даної справи не містять.

Згідно ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Частиною 1 ст. 763 ЦК України визначено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Аналогічна правова норма міститься у ГК України, відповідно до абзацу 1 ч. 2 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено.

При цьому, статтею 764 ЦК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі по тексту Закон №2269-XII), у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.05.2020 у справі №910/719/19 зазначила, що правове регулювання процедури припинення орендних правовідносин, наведене у статті 764 ЦК України та частині другій статті 17 Закону №2269-XII, спрямовано на досягнення справедливого балансу між правом орендодавця як власника майна володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд і правом орендаря очікувати на стабільність та незмінність його майнового становища. У контексті наведених вище норм настання наслідків у вигляді припинення чи продовження договору є пов`язаним з дотриманням сторонами орендних правовідносин добросовісної та послідовної поведінки, обумовленої змістом укладеного договору, положеннями господарського законодавства, а також усталеними звичаями ділового обороту та документообігу.

У контексті наведених норм заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою для настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини третьої статті 202 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції у даній справі встановлено, що позивач як Орендодавець у встановлений Договором та визначений Законом термін, протягом місяця (15.01.2018, 24.01.2018) після закінчення терміну дії договору (29.12.2017) повідомив відповідача щодо небажання поновлення договору оренди на той самий строк.

При цьому, судом встановлено, що підставою для припинення договірних відносин стало закінчення терміну Договору, на який його було укладено. Таким чином, позивачем (як орендодавцем) дотримано порядок щодо припинення орендних правовідносин, що спростовує доводи апелянта про те, що заява позивача від 24.01.2018 №30-06/879 про припинення Договору оренди не створила жодних юридичних наслідків, оскільки вона не є заявою, яка передбачена положеннями ч. 2 ст. 17 Закону №2269-XII, ст. 764 ЦК України, п. 10.4 Договору.

Щодо листів Фонду державного майна України від 28.02.2018 №10-16-4222, Державного управління справами від 28.02.2018 №01-13/20/0414, позивача від 10.08.2018 №30-06/8127 про намір позивача використовувати спірне орендоване майно для власних потреб, то вказані листи не спростовують наявності волевиявлення орендодавця (позивача) щодо припинення договору оренди, викладене у заяві від 24.01.2018 №30-06/879.

Щодо переважного права орендаря на продовження договору оренди на новий строк, то згідно ч. 1 ст. 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк. Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк. Умови договору найму на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Правовий інститут пролонгації договору оренди нерухомого майна (продовження договору на той же строк і на тих самих умовах), врегульованого положеннями статті 764 ЦК України, частини 2 статті 17 Закону №2269-XII, який реалізується внаслідок мовчазної згоди сторін договору, та правовий інститут продовження договору оренди на новий строк внаслідок реалізації переважного права добросовісного орендаря (стаття 777 ЦК України та частина 3 статті 17 зазначеного Закону), сутністю якого є укладення договору оренди на новий строк, а не його автоматичне поновлення є взаємовиключними, оскільки реалізація орендарем переважного права можлива тільки у разі припинення дії попереднього договору оренди, а суть такої реалізації зводиться до надання добросовісному орендарю переваги перед іншими особами за рівних запропонованих орендодавцю умов договору оренди. Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №910/719/19 та постанові Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №904/5126/19.

Відповідач листами №185 від 27.12.2017, від 11.01.2018 звертався до позивача та Державного управління справами щодо продовження терміну дії Договору на той самий строк і на тих же умовах, які були передбачені Договором, з урахуванням змін у законодавстві. При цьому наявність такого звернення орендаря до орендодавця не передбачає безумовної пролонгації умов Договору оренди нерухомого майна, яке належить до державної власності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом поверненням об`єкта договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов`язку, передбаченого ч.1 ст. 785 ЦК України, цивільним законодавством визначена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди. Таким чином, право на стягнення неустойки, встановленої ч. 2 ст. 785 ЦК України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Частиною 1 ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №924/599/19.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2020 у справі №916/2724/18 здійснив аналіз ч. 1 ст. 759 та ч. 1 ст. 785 ЦК України та дійшов висновку, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Невиконання наймачем обов`язку щодо повернення речі зумовлює право наймодавця на застосування до наймача особливого виду майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, який полягає у сплаті наймачем, який прострочив виконання обов`язку щодо повернення речі, неустойки у вигляді подвійної плати за користування річчю за час прострочення відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Особливий статус зазначеної неустойки обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном. При здійсненні оцінки правомірності заявлених вимог про стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України обов`язковим для суду є врахування обставин невиконання орендарем зобов`язання щодо неповернення майна в контексті його добросовісної поведінки як контрагента за договором оренди та її впливу на обставини неповернення майна орендодавцеві зі спливом строку дії орендних правовідносин.

За змістом ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, неустойки згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України. Законодавцем у ч. 1 ст. 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 ЦК України, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 ЦК України. Тобто судам необхідно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав.

До предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 ЦК України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк; умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди; утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди; відсутності з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Доводи апелянта про відсутність вини (умислу) щодо неповернення орендованого майна, ухилення від повернення орендованого майна орендодавцю, судом апеляційної інстанції оцінюється критично, оскільки за умовами Договору оренди обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладено саме на відповідача, як орендаря (п. 10.10 Договору). Доказів вчинення дій спрямованих на повернення орендованого майна відповідачем орендарю або балансоутримувачу після закінчення терміну дії Договору, матеріали даної справи не містять.

Щодо притягнення до подвійної відповідальності, що є порушенням приписів ст. 61 Конституції України, якою визначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Судом встановлено, що Договір оренди припинив свою дію 29.12.2017, позивач нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної плати за користування річчю за період з 16.01.2018 по 30.06.2020. В свою чергу, відповідач платіжними дорученнями №1289 від 10.07.2020, №1418 від 01.08.2020, №1527 від 08.09.2020, №1636 від 09.10.2020, №1745 від 09.11.2020, №1849 від 10.12.2020, №1943 від 05.01.2021 здійснив оплату 212 000,00 грн за Договором №6140/30.06.2015 (а.с. 60-66). З урахуванням викладених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення 631 117,50 грн (843 117,50 грн - 212 000,00 грн).

Судом апеляційної інстанції під час розгляду даної справи враховано правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 №910/12949/16, від 17.12.2018 у справі №906/1037/16, від 30.07.2020 у справі №925/1223/17, від 11.12.2019 у справі №904/527/19, постановах об`єднаної палати Верховного Суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 19.04.2021 у справі №910/11131/19 щодо правового регулювання наслідків, що настають для сторін у разі припинення Договору, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії Договору, та щодо способу захисту порушеного права орендодавця, застосування положень ч. 2 ст. 785 ЦК України, та те, що одночасне стягнення орендної плати та неустойки за прострочення повернення орендованого майна у вигляді подвійної орендної плати, нарахованих за один і той же період користування наймачем орендованим майном (за період з дня припинення дії договору оренди до дня повернення орендованого майна за актом) є неможливим, оскільки є притягненням відповідача до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення, що суперечить положенням статті 61 Конституції України.

Позивач, звертаючись із даним позовом, вимогу про стягнення орендної плати за період з 16.01.2018 по 30.06.2020 не заявляв, і така вимога судом першої інстанції не розглядалась, що спростовує доводи апелянта про притягнення його до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення. При цьому добровільна сплата відповідачем 212 000,00 грн згідно платіжних доручень №1289 від 10.07.2020, №1418 від 01.08.2020, №1527 від 08.09.2020, №1636 від 09.10.2020, №1745 від 09.11.2020, №1849 від 10.12.2020, №1943 від 05.01.2021 також не свідчить про притягнення його до подвійної відповідальності за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За приписами ч. 1 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16.

При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, із посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 129 ГПК України судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України».

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.04.2021 у справі №910/20371/20.

4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покладаються на Приватне підприємство «Загальнополітичне видання «Сільські вісті», газета захисту інтересів селян України».

5. Матеріали справи №910/20371/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 02.09.2021.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков