УХВАЛА

25 серпня 2021 року

м. Київ

Справа № 904/5139/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Кібенко О.Р., Кролевець О.А.,

за участю секретаря судового засідання - Юдицького К.О.;

за участю представників:

позивача - Погодіна В.О.,

відповідача - 1 - Єльнікова І.М.,

- 2 - Янковського О.К.,

третьої особи - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни,

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області

(суддя - Кеся Н.Б.)

від 25.01.2021

та постанову Центрального апеляційного господарського суду

(головуючий - Верхогляд Т.А., судді - Білецька Л.М.)

від 11.05.2021,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ",

2) ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про стягнення 140 000,00 грн

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РУШ"

до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк»

про визнання припиненими зобов`язань та відновлення становища, яке існувало до порушення,

В С Т А Н О В И В:

у вересні 2020 року ПАТ "Фідобанк" звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "РУШ" та ОСОБА_1 про стягнення солідарно частини заборгованості за кредитними договорами №752015К від 27.07.2015 та №1052015К від 30.11.2015 в сумі 140 000,00 грн в порядку застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів.

Позовні вимоги обґрунтовані наявністю непогашеної заборгованості ТОВ "РУШ" за кредитними договорами №752015К від 27.07.2015 та №1052015К від 30.11.2015, оскільки рішенням уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" № 4 від 28.11.2019 вирішено вважати нікчемними правочини щодо перерахування коштів з поточних рахунків ПП "Еверест", ПП "ФІНН 9", ТОВ "Нью-Лайн" та ОСОБА_2 на поточний рахунок ТОВ "РУШ", операції з перерахування коштів з поточного рахунку ТОВ "РУШ" на кредитний рахунок ТОВ "РУШ".

У листопаді 2020 року ТОВ "РУШ" подало зустрічний позов до ПАТ "Фідобанк", в якому просило суд визнати припиненими зобов`язання ТОВ "РУШ" перед ПАТ "Фідобанк" за кредитними договорами та відновити становище, яке існувало до прийняття рішення №4 від 28.11.2019 "Про віднесення правочинів до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів":

- зобов`язати відповідача виключити з бухгалтерського обліку кредитну заборгованість, права вимоги та засоби забезпечення за кредитними договорами;

- зобов`язати відповідача припинити виконання дій визначених рішенням №4 від 28.11.2019 "Про віднесення правочинів до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів", щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що ПАТ "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої І.В. своїми активними діями заперечує проти того, що зобов`язання ТОВ "РУШ" перед ПАТ "Фідобанк" за кредитними договорами №752015К від 27.07.2015 та №1052015К від 30.11.2015 були припинені належним виконанням і протиправно продовжує вживати заходів на виконання рішення №4 від 28.11.2019 «Про віднесення правочинів до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів».

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021, залишеним без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2021, в задоволенні позову ПАТ "Фідобанк" до ТОВ "РУШ" та ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ "РУШ" до ПАТ "Фідобанк" задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання перед ПАТ "Фідобанк" за кредитними договорами №752015К від 27.07.2015 та №1052015К від 30.11.2015 між ПАТ "Фідобанк" та ТОВ "РУШ".

Відновлено становище, яке існувало до прийняття рішення №4 від 28.11.2019 "Про віднесення правочинів до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів":

- зобов`язано ПАТ "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої І.В. виключити з бухгалтерського обліку ПАТ "Фідобанк" кредитну заборгованість за кредитними договорами №752015К від 27.07.2015 №1052015К від 30.11.2015; виключити з бухгалтерського обліку ПАТ "Фідобанк" права вимоги та засоби забезпечення за кредитними договорами №752015К від 27.07.2015 та №1052015К від 30.11.2015;

- зобов`язано ПАТ "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої І.В. припинити виконання дій визначених рішенням №4 від 28.11.2019 "Про віднесення правочинів до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів", щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову, суди встановили, що ТОВ "РУШ" повністю виконало свої зобов`язання перед ПАТ "Фідобанк" за кредитними договорами №752015К та №1052015К, достроково погасило заборгованість за вказаними договорами. Зобов`язання за кредитними договорами №752015К та №1052015К були припинені виконанням належним чином, що підтверджується додатковим договором №4 від 10.06.2016 до кредитного договору № 752015К та додатковим договором №2 від 10.06.2016 до кредитного договору №1052015К, підписаними уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Коваленком О.В. в межах повноважень, наданих Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", витягами №49756846 та №49756848 від 10.06.2016 про вилучення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, щодо майна, яке забезпечувало виконання зобов`язань за вказаними кредитними договорами.

У червні 2021 року ПАТ "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої І.В. подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судами першої та апеляційної інстанцій. Вказує, що судами не було враховано висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/10572/17.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судових рішень (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "Фідобанк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Фідобанк" Білої І.В. на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2021 у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Зі змісту п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України вбачається, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, може мати місце за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих же норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, у якій подано касаційну скаргу, і у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема, у такому: у різному тлумаченні судами змісту відповідних норм, що зумовлює відмінність у висновках про наявність чи відсутність суб`єктивних прав та обов`язків учасників певних правовідносин; у різному застосуванні правил вирішення колізій між нормами права з урахуванням їх юридичної сили, а також дії у часі, просторі та за колом осіб; у застосуванні різних норм права для регулювання аналогічних правовідносин або у поширенні дії норми на певні відносини в одних випадках і незастосуванні цієї норми до аналогічних відносин в інших випадках; у різному застосуванні аналогії права чи закону у подібних правовідносинах (висновок викладений у п. 28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2020 у справі № 367/2022/15-ц).

Щодо подібності правовідносин, то необхідно зазначити, що зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (такий висновок викладений в п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16, п. 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 925/3/17, п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16).

Скаржник, обґрунтовуючи наявність підстави касаційного оскарження рішень судів, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, вказав, що судами не було враховано висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/10572/17.

Верховний Суд, проаналізувавши судове рішення, висновки в якому, на думку скаржника не були враховані судами попередніх інстанцій при ухваленні оскаржуваних рішень, встановив, що висновки суду касаційної інстанції у справі №910/10572/17 не стосуються спору про стягнення солідарно частини заборгованості за кредитними договорами в порядку застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів; визнання припиненими зобов`язань за кредитними договорами; відновлення становища, яке існувало до прийняття рішення уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про віднесення правочинів до категорії нікчемних, застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів; зобов`язання банку виключити зі свого бухгалтерського обліку кредитну заборгованість за кредитними договорами; права вимоги та засоби забезпечення за такими кредитними договорами; зобов`язання банку припинити виконання дій щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

У справі №910/10572/17 предметом позову були виключно вимоги банку про стягнення боргу, процентів, пені, штрафу та інфляційних втрат за кредитним договором. Постановою Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №910/10572/17 залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій, якими стягнуто на користь банку з позичальника борг за кредитним договором, у зв`язку з порушенням позичальником умов договору.

У цій справі предметом дослідження суду є правомірність стягнення банком коштів за кредитними договорами у зв`язку з визнанням уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку рішення про віднесення розрахункових банківських операцій з перерахування коштів в рахунок погашення зобов`язань за кредитними договорами нікчемними на підставі статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з прийняттям уповноваженою особою відповідного рішення.

З огляду на предмет і підстави заявлених позовних вимог, характер спірних правовідносин, відміні встановлені фактичні обставини справ, висновки Верховного Суду у справі № 910/10572/17 не є такими, що зроблені у подібних правовідносинах.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Зазначена норма процесуального права спрямована на формування усталеної судової практики вирішення господарських спорів, що виникають з подібних правовідносин, а її застосування судом касаційної інстанції свідчитиме про дотримання принципу правової визначеності.

Отже, оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не знайшла підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 904/5139/20 за касаційною скаргою ПАТ «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Фідобанк» Білої І.В.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 296, Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

закрити касаційне провадження у справі № 904/5139/20 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» Білої Ірини Володимирівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 25.01.2021 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 11.05.2021.

Ухвала набирає законної сили після її оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Кібенко

О. Кролевець