ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р. Справа №914/840/20

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого судді Т.Б. Бонк

суддів С.М. Бойко,

Г.Г. Якімець,

секретар судового засідання Борщ І.О.,

представники сторін: не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест від 10.03.2021 вих.№253/21(вх. суду від 23.03.2021 №01-05/1029/21)

на рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021, повний текст рішення складено 23.02.2021, (суддя Манюк П.Т., м. Львів)

у справі № 914/840/20

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Контанго Трейд, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест, с.Бердихів Яворівського району Львівської області

про стягнення 300 908,22 грн заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог позовної заяви і рішення суду першої інстанції:

У квітні 2020року ТОВ «Контанго Трейд» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ «Явір-Інвест» про стягнення 300 908, 22 грн, з яких 155 000,00грн основний борг, 83 259,30грн пені, 62 648,92грн 25%річних.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що на виконання укладеного з відповідачем договору № Л-218 поставки нафтопродуктів від 14.06.2018 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 249 018, 00 грн. Однак, в порушення умов вказаного договору в частині своєчасної та в повному обсязі оплати за товар відповідач сплатив лише 94 018, 00 грн, у зв`язку з чим в останнього виникла заборгованість в розмірі 155 000, 00 грн. Крім того, на підставі ст. 625 ЦК України та п.4.1договору за несвоєчасну оплату товар позивач здійснив нарахування 83 259,30грн пені та 62 648,92грн 25%річних.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі № 914/840/20 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 15.03.2021) позов задоволено частково. В частині стягнення з відповідача 37 000,00грн основного боргу провадження у справі закрито. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 118 000,00грн основного боргу, 3 159,29грн пені, 431,97грн 3% річних та 2 378,68грн судового збору. В решті позову відмовлено.

При прийнятті рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що факт поставки відповідачу товару на загальну суму 249 018, 00 грн підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, актами звірки розрахунків та частковою оплатою відповідачем під час розгляду справи судом 37 000,00грн боргу, з урахуванням якої суд на підставі ч.2 ч.1 ст. 231 ГПК України закрив провадження в частині стягнення з відповідача 37 000,00грн основного боргу.

Разом з тим, під час розгляду справи суд призначив почеркознавчу експертизу додатку №8 від 13.09.2018 та №9 від 24.09.2018 до договору поставки, за результатом проведення якої згідно з висновком експерта від 18.12.2020 №6259/7570 встановлено, що підпис від імені директора відповідача Харкаліса В.Р. в додатку №8 виконаний не Харкалісом В.Р., а в додатку №9- нанесений за допомогою факсиміле. У зв`язку з чим суд вказав, що не може брати до уваги зазначені додатки, зокрема, передбачені ними дати оплати товару та розмір річних, та зазначив що до стягнення з відповідача підлягають річні в розмірі, передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України та пеня, передбачену п.4.1 договору. На підставі ч.2 ст. 530 ЦК України, встановивши, що відповідач отримав претензію позивача №01/22012020 від 22.01.2020 про сплату заборгованості 30.01.2020, суд вказав, що позивач має право нараховувати пеню з восьмого дня після отримання відповідачем його вимоги (07.02.2020), а відтак, здійснивши перерахунок пені та 3%річних, суд визначив, що обгрунтованими є вимоги про стягнення 3 159,29грн пені, 431,97грн 3% річних.

Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи:

ТОВ "Явір-Інвест"(відповідач) не погодилось з рішенням суду першої інстанції в частині нарахування пені та процентів річних, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в цій частині.

Апеляційна скарга обгрунтована, зокрема, тим, що в надісланій відповідачу претензії №01/22012020 від 22.01.2020 позивач визначив граничний строк виконання зобов`язання до 29.02.2020, у зв`язку з чим апелянт вважає, що строк нарахування пені та 3%річних повинен відраховуватись з 01.03.2020, а не з 08.02.2020, як визначив суд першої інстанції.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача.

В подальшому ухвалою від 13.07.2021 розгляд справи відкладено на 17.08.2021.

17.08.2021 від скаржника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з участю його представника у іншому судовому засіданні Яворівського районного суду.

У судове засідання 17.08.2021 сторони не забезпечили явки свого представника.

Розглянувши подане скаржником клопотання про відкладення розгляду справи, колегія суддів відхиляє його з огляду на те, що сторона не обмежена в праві укласти договір про надання правової допомоги з іншим представником, а надання переваги іншому судовому засіданню не є підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, суд вже відкладав розгляд справи ухвалою від 13.07.2021, враховуючи клопотання скаржника про відкладення розгляду справи, і суд не визнав явки представників сторін обов`язковою.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин, і визначених відповідно до них правовідносин, вбачається, що:

14.06.2018 сторони уклали договір поставки нафтопродуктів № Л-218, за умовами п.1.1 якого ТОВ «Контанго Трейд» (постачальник) зобов`язується передати в погоджені терміни, а ТОВ «Явір Інвест» (покупець)- прийняти і сплатити на умовах, викладених в договорі і додатках до нього нафтопродукти, що іменуються далі по тексту - «товар». Кожний додаток є окремою згодою, укладеною в рамках даного договору згідно діючого законодавства України. Кожний наступний додаток не відміняє та не призупиняє дію попередніх додатків ні повністю, ані в частині, якщо в ньому не передбачено інше. Всі додатки, складені сторонами протягом всього терміну дії даного договору є його невід`ємною частиною. Номенклатура товару, його кількість і ціна встановлюються сторонами за погодженням в додатках до цього договору на підставі заявки покупця і вказуються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/або у відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, які є специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України і складають невід`ємну частину цього договору.

Пунктами 2.1 та 2.2. договору визначено, що товар поставляється погодженими партіями, згідно із заявками покупця на поставку тієї чи іншої партії товару. Заявка вважається оформленою покупцем належним чином, якщо вона була надана письмово (факсом або електронною поштою з врахуванням умов п. 8.7. договору) з підписом і печаткою уповноваженої особи з боку покупця. Відповідно до погодженої заявки, сторони укладають у письмовій формі додатки з підписом і печаткою відповідної сторони на кожну окрему партію товару, що поставляється за даним договором. Додатки, оформлені належним чином, є невід`ємною частиною цього договору. Поставка товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/чи актами приймання-передачі), які підписані представниками обох сторін. Поставка товару (кожної окремої партії товару) здійснюється в строк, який сторони визначають у відповідних додатках на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п.3.1 договору загальна його ціна визначається кількістю отриманого товару покупцем впродовж всього терміну дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах і накладних документах, а також у відповідних додатках на кожну окрему партію товару.

Покупець зобов`язується оплатити з дотриманням умов відповідного додатку повну вартість товару, зазначену в додатку, а також в накладних документах на товар видаткових накладних, актах прийому-передачі, на кожну партію товару (п.3.2 договору).

Згідно з п.4.1 договору в разі невчасної оплати товару (не оплати) покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожен день прострочення від суми невиконаного грошового зобов`язання. Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання зобов`язань за даним договором.

Пунктом 8.2 договору встановлено, що всі зміни, додатки і доповнення до цього договору мають бути складені у письмовій формі і підписані сторонами. При підписання листів, повідомлень і тому подібне, за даною угодою, сторонами може бути використане факсимільне відтворення підписів за допомогою засобів механічного копіювання.

Позивач долучив до матеріалів справи додатки №8 від 13.09.2018 та №9 від 24.09.2018 до договору від 14.06.2018 поставки нафтопродуктів № Л-218 щодо поставки палива дизельного ДП-Л-Євро5-ВО на загальну суму 249 018, 00 грн. У пунктах 5 вказаних додатків визначені умови оплати товару в додатку №8 вказано строк оплати товару до 24.09.2018, у додатку №9 до 04.10.2018.

Згідно з п.6 вказаних додатків за порушення строків оплати, встановлених п.5 даного додатку, покупець на вимогу постачальника крім пені згідно з п.4.1 договору також сплачує згідно з ст. 625 ЦК України 25%річних від суми простроченої заборгованості протягом 5робочих днів із дня одержання письмової вимоги.

У зв`язку з запереченням відповідача щодо того, що керівником відповідача були підписані вказані додатки суд ухвалою від 10.08.2020 призначив у даній справі судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: чи належать директору ТОВ «Явір Інвест» Хархалісу Володимиру Романовичу особисті підписи, виконані від його імені на наступних документах:

- додатку від 13.09.2018 № 8 до договору поставки нафтопродуктів від 14.06.2018 № Л-218;

- додатку від 24.09.2018 № 9 до договору поставки нафтопродуктів від 14.06.2018 № Л-218.

За результатами проведення вказаної експертизи судовим експертом Львівського НДІСЕ надано висновок від 18.12.2020 № 6259/7570, згідно з яким встановлено, що підпис від імені Харкаліса В.Р., розташований у графі: «Реквізити сторін», «Покупець» Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест», після слова: «Директор» на додатку від 13 вересня 2018 року № 8, виконаний не Харкалісом В.Р., а іншою особою з наслідуванням його справжніх підписів. Підпис від імені ОСОБА_1 , розташований у графі: «Реквізити сторін», «Покупець» Товариство з обмеженою відповідальністю «Явір-Інвест», після слова: «Директор» на додатку від 24 вересня 2019 року № 9 нанесений за допомогою рельєфної еластичної/гумової, фотополімерної/ друкарської форми - факсиміле.

На підтвердження факту поставки товару відповідачу на загальну суму 249 018, 00 грн позивач також долучив видаткові накладні від 13.09.2018 № 1549 на суму 124 278,00грн та від 24.09.2018 № 1617 на суму 124 740,00грн; товарно-транспортні накладні від 13.09.2018 № N01-0685 та від 24.09.2018 № N01-0711; довіреності на отримання ТМЦ: від 13.09.2018 № 158 та від 24.09.2018 № 168; акт звірки взаємних розрахунків: за період 01.01.2018 - 10.12.2018, січень 2019 - травень 2019.

24.01.2020 позивач надіслав відповідачу претензію №01/22012020 від 22.01.2020 щодо сплати заборгованості за договором поставки нафтопродуктів №Л-218 від 14.06.2018, в якій просив погасити решту заборгованості в сумі 155 000,00грн та попередив, що у разі невиконання заявлених вимог до 29.02.2020 у повному обсязі, товариство звертатиметься до суду.

Відповідно до наявного в матеріалах справи копії повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав вказану претензію 30.01.2020.

У зв`язку з порушенням умов договору щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару позивач здійснив нарахування 83 259,30грн пені та 62 648,92грн 25%річних, які нараховані за період з 24.09.2018 по 13.03.2020 (з урахуванням проведених відповідачем часткових оплат боргу) та звернувся 03.04.2020 з вказаним позовом до суду.

З матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у даній справі ухвалою від 13.04.2020 відповідач здійснив часткове погашення основного боргу на загальну суму 37 000,00грн, що підтверджується платіжними дорученнями №2021 від 24.06.2020 на суму 20 000,00грн, №2299 від 17.07.2020 на суму 10 000,00грн, №3506 на суму 7000,00грн.

При перегляді рішення місцевого господарського суду судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним:

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як визначено у ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що встановлено ст. 629 ЦК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов укладеного з відповідачем договору № Л-218 поставки нафтопродуктів від 14.06.2018 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 249 018, 00 грн, який відповідач оплатив частково, сплативши 94 018, 00 грн та в подальшому, після відкриття провадження судом, перерахував на рахунок позивача 37 000,00грн.

Відтак, апеляційний суд вважає обгрунтованими висновки місцевого суду про наявність підстав для закриття провадження у справі в частині стягнення з відповідача 37 000,00грн основного боргу на підставі ч.2 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмету спору та стягнення з відповідача решти заборгованості в сумі 118 000,00грн основного боргу.

Вказані висновки суду сторонами також не оскаржені.

Крім основної суми боргу, у зв`язку з порушенням умов договору щодо своєчасної та в повному обсязі оплати вартості поставленого товару позивач також здійснив нарахування 83 259,30грн пені та 62 648,92грн 25%річних, які нараховані за період з 24.09.2018 по 13.03.2020 (з урахуванням проведених відповідачем часткових оплат боргу).

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Згідно з п.4.1 договору в разі невчасної оплати товару (не оплати) покупець виплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період несвоєчасної оплати (не оплати) за кожен день прострочення від суми невиконаного грошового зобов`язання. Сплата штрафних санкцій не звільняє сторони від виконання зобов`язань за даним договором.

Відповідно до 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Позивач здійснив нарахування процентів річних, застосувавши їх розмір 25% відповідно до умов п.6 додатків №8 від 13.09.2018 та №9 від 24.09.2018.

Разом з тим, за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що директор відповідача не підписував особисто зазначені додатки, у зв`язку з чим суд першої інстанції обгрунтовано вказав, що при розрахунку процентів річних та пені слід виходити з розміру процентів, передбаченому у ч. 2 ст. 625 ЦК України, та пені, передбаченого п. 4.1 договору, який сторонами не оспорюється, тобто без урахування умов п.6 додатків №8 від 13.09.2018 та №9 від 24.09.2018.

При цьому, щодо строку виконання відповідачем зобов`язань з оплати товару суд першої інстанції правильно застосував положення ч.2 ст. 530 ЦК України, згідно з якою якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача з претензією № 01/22012020 про сплату заборгованості, яка отримана останнім 30.01.2020. Отже, саме від дати отримання претензії починається відлік 7-денного строку, передбаченого ч. 2 ст. 530 ЦК України, для добровільного виконання зобов`язання. Починаючи з 8-го дня, після отримання вимоги (07.02.2020), кредитор (стягувач) має право нарахувати боржнику 3% річних від простроченої суми та пеню.

Апеляційний суд відхиляє викладені в апеляційній доводи скаржника, що в надісланій відповідачу претензії №01/22012020 від 22.01.2020 позивач визначив граничний строк виконання зобов`язання до 29.02.2020, у зв`язку з чим апелянт вважає, що строк нарахування пені та 3%річних повинен відраховуватись з 01.03.2020, а не з 08.02.2020, як визначив суд першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 222 ГК України надіслання претензії є правом, а не обов`язком особи, чиї права порушено. Позивач міг і не скористатися цим правом, а відразу звернутися за захистом порушених прав до господарського суду.

Перевіривши проведений судом розрахунок пені в сумі 3 159,29грн та 3% річних в сумі 431,97грн за період з 08.02.2020 по 13.03.2020, колегія суддів встановила його правильність та обгрунтованість, а відтак висновки суду про стягнення з відповідача зазначених сум є правомірними.

Висновок апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частинами 1, 2 ст.86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі № 914/840/20 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Судові витрати в суді апеляційної інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно з ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.

Керуючись ст.ст. 86,129, 236, 254, 269, 270, 275,276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Явір-Інвест від 10.03.2021 вих.№253/21(вх. суду від 23.03.2021 №01-05/1029/21) залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 15.02.2021 у справі № 914/840/20

залишити без змін.

3. Судовий збір за перегляд ухвали в суді апеляційної інстанції покласти на скаржника.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 25.08.2021

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Судді С.М. Бойко

Г.Г. Якімець