РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.08.2021Справа № 910/5511/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (93403, обл. Луганська, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, будинок 5; ідентифікаційний код: 33270581)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" (03179, м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 131-А, офіс 1; ідентифікаційний код: 41579893)

про стягнення 262 400, 52 грн,

без повідомлення (виклику) представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Приватне акціонерне товариство "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" про стягнення штрафних санкцій в розмірі 262 400, 52 грн у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором поставки № 26/УС-05/20-162 від 20.05.2020.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2021 позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" залишено без руху. Встановлено Приватному акціонерному товариству "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" п`ятиденний строк з дня вручення ухвали для усунення недоліків шляхом подання до суду доказів надіслання (касовий чек, поштова квитанція з описом вкладення тощо) відповідачу доданих до поданої до суду позовної заяви документів визначених в переліку з 8 по 10, а саме: докази сплати судового збору - платіжне доручення № 120016 від 11.03.2021 на суму 3 936, 01 грн; копії договору доручення № 35/ФО/19-03 від 18.02.2019; копії довіреності № 3200/ХТ ВІД 18.12.2020.

22.04.2021 до Господарського суду міста Києва надійшло клопотання Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" про усунення недоліків позовної заяви з доданими до нього доказами виконання вимог ухвали суду від 12.04.2021.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що ухвала суду від 17.05.2021 направлялася на адресу відповідача поштовим повідомленням № 407, однак, конверт з вказаною ухвалою повернувся на адресу суду неврученим із зазначенням причин "за закінченням терміну зберігання".

Місцезнаходження юридичної особи визначається на підставі відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (стаття 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань").

Приписами ст. 10 зазначеного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Як вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" є 03179, м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 131-А, офіс 1.

Відповідно до ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Приписами ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, приймаючи до уваги, що відповідач повідомлявся про відкриття та розгляд справи № 910/5511/21 за правилами спрощеного позовного провадження належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до ч. 5, 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Розглянувши подані до суду матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

20.05.2020 між ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (далі - покупець) та ТОВ "Пром Еко-Плюс" (нове найменування - ТОВ "Рандекс Україна") (далі - постачальник) укладено договір № 26/УС-05/20-162 за умовами якого постачальник приймає на себе зобов`язання поставити, а покупець прийняти та оплатити товарно-матеріальні цінності (даті - товар) за ціною, в кількості, асортименті, в терміни і з якісними характеристиками, зазначеними в додатках до цього договору, які є невід`ємними додатками до цього договору.

Загальна сума договору з урахуванням ПДВ 20% становить 11 405 500, 00 грн, в т.ч. ПДВ 20% 1 900 916, 67 грн (п. 3.2. договору).

Відповідно до п. 5.1. договору поставка товару здійснюється партіями товару. Під партією товару розуміється переданий на умовах цього договору товар по одному комплекту товаросупровідних документів.

Товар поставляється на умовах поставки зазначених в додатках до цього договору відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року (п. 5.2. договору).

За умовами п. 10.2. договору постачальник несе відповідальність за терміни поставки, якість, гарантійні зобов`язання, комплектацію та кількість товару, що поставляється, а також за недопоставку товару.

Згідно додатку № 1 до договору постачальник був зобов`язаний поставити покупцю товар загальною вартістю 11 405 500, 00 грн з ПДВ до 25.06.2020 включно (у редакції протоколу узгодження розбіжностей від 29.05.2020 до договору).

Обґрунтовуючи необхідність звернення до суду з даним позовом, позивач вказує, що під час виконання договору відповідачем було допущено порушення його умов, зокрема, щодо строків здійснення поставки товару, у зв`язку з чим, ПрАТ "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" у відповідності до пп. 10.3.1. договору й було нараховано штрафні санкції в розмірі 262 400, 52 грн.

Так, статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами договору поставки № 26/УС-05/20-162 від 20.05.2020, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Відповідно до п. 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Як про це вказувалось вище, в додатку № 1 до договору сторони погодили, що постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар загальною вартістю 11 405 500, 00 грн з ПДВ до 25.06.2020 включно (у редакції протоколу узгодження розбіжностей від 29.05.2020 до договору).

Із наявних матеріалів слідує, що відповідачем було поставлено позивачу товар загальною вартістю 11 927 296, 80 грн, за наступними видатковими накладними: № 1 від 17.07.2020 на суму 2 992 800, 24 грн, № 2 від 17.07.2020 на суму 2 992 800, 24 грн, № 3 від 17.07.2020 на суму 3 007 434, 96 грн, № 4 від 17.07.2020 на суму 2 934 261, 36 грн.

Таким чином, враховуючи, що сторонами було погоджено, що постачальник зобов`язаний поставити покупцю товар у строк до 25.06.2020, тоді як за означеними вище видатковими накладними товар загальною вартістю 11 927 296, 80 грн був поставлений 17.07.2020, то за таких обставин, відповідачем було допущено порушення договірних зобов`язань щодо строків здійснення поставки товару.

При тому, суд вказує, що зважаючи на те, що товар мав бути поставлений до 25.06.2020 включно, а був поставлений 17.07.2020, то прострочення поставки товару складає 21 день (з 26.06.2020 по 16.07.2020 включно), а не 22 дві, як зазначає позивач.

З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що позивачем на адресу відповідача була направлена претензія № 04/ДМТС-1422 від 05.08.2020.

Відповідачем було надано відповідь № 38/КП від 18.08.2020 в якій зазначено, що оскільки отримання дозволу від державного органу не залежало від відповідача, то пропонувалося вважати таке прострочення, як обставини непереборної сили і скористатися п. 10.13 договору та не пред`являти штраф.

Суд відзначає, що доказів настання обставин непереборної сили, відповідачем до відповіді № 38/КП від 18.08.2020 надано не було.

Більш того, відповідач не скористався своїм правом та у встановлений строк відзиву на позовну заяву з доданими до нього доказами настання обставин непереборної сили суду не надав.

За змістом положень ст. 626, 627 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частинами 1 та 3 ст. 180 Господарського кодексу України встановлено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Так, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 614 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до ч. 2 ст. 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оскільки, відповідач не спростував доводів позивача щодо порушення строків здійснення постачання товару, то за таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем було порушено умови договору № 26/УС-05/20-162 від 20.05.2020 та положення ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, у зв`язку з чим, наявні підстави для застосування встановленої договором відповідальності.

Згідно ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України закріплено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 та 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В п. 10.3.1. договору в разі порушення термінів поставки товару, постачальник сплачує покупцеві штрафні санкції у розмірі 0,1% за 1 календарній день прострочення (але не більше ніж 10%) від вартості не поставленого в строк товару (у редакції Протоколу узгодження розбіжностей від 29.05.2020 до договору).

Відтак, суд здійснивши перерахунок штрафних санкцій, з терміном прострочення, що складає 21 день з 26.06.2020 по 16.07.2020 (включно), дійшов висновку, що обґрунтованою сумою штрафних санкцій, що підлягає стягненню з відповідача є 250 473, 23 грн, у зв`язку з чим, вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рандекс Україна" (03179, м. Київ, пр-т Перемоги, будинок 131-А, офіс 1; ідентифікаційний код: 41579893) на користь Приватного акціонерного товариства "Сєвєродонецьке об`єднання Азот" (93403, обл. Луганська, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, будинок 5; ідентифікаційний код: 33270581) штрафні санкції в розмірі 250 473 (двісті п`ятдесят тисяч чотириста сімдесят три) грн 23 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 757 (три тисячі сімсот п`ятдесят сім) грн. 10 коп.

3. В іншій частині позову - відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 25.08.2021

Суддя Д.О. Баранов