СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа № 922/594/21

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С.

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, матеріали апеляційної скарги позивача - Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" (вх. №1929Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 31 травня 2021 року (суддя Новікова Н.А., повний текст складено 31.05.2021 року) у справі №922/594/21

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", 61037, м. Харків

до Фізичної особи-підприємця Шаркова Олександра Олександровича , 61105, м. Харків

про стягнення заборгованості за безпідставно спожиту теплову енергію у розмірі 58891,76 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Шаркова Олександра Олександровича , в якому просить стягнути з останнього заборгованість за безпідставно спожиту теплову енергію у розмірі 58891,76грн. Також заявник просить витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 31 травня 2021 року (суддя Новікова Н.А., повний текст складено 31.05.2021 року) у справі №922/594/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Шаркова Олександра Олександровича на користь Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" вартість безпідставно спожитої теплової енергії в сумі 50631,03грн.; за період з березня 2017 по лютий 2019, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1951,59 грн. У решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач - КП "Харківські теплові мережі" звернувся до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення господарського суду скасувати, прийняти нове, стягнути з ФОП Шаркова О.О. 58891,76 грн. Також, заявник в апеляційній скарзі заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Апеляційний господарський суд у складі, визначеному автоматизованою системою, перевіривши відповідність матеріалів апеляційної скарги вимогам процесуального закону, встановив, що матеріали апеляційної скарги відповідають вимогам закону, що є підставою для відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою суду від 05.07.2021 поновлено позивачу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2021 року у справі №922/594/21. Відкрито апеляційне провадження у справі №922/594/21 за апеляційною скаргою позивача на рішення Господарського суду Харківської області від 31.05.2021 року у справі №922/594/21. Встановити відповідачу строк для подання до канцелярії Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу позивача та доказів надсилання (надання) скаржнику копії відзиву та доданих до нього документів до 06.08.2021 (включно).

Повідомлено сторони, що відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. При цьому, ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У встановлений ухвалою суду строк відзиву від Фізичної особи-підприємця Шаркова Олександра Олександровича на апеляційну скаргу не надходило.

Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Приймаючи рішення в частині задоволення позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що між сторонами протягом червня 2014 - лютого 2019 року склалися фактичні договірні відносини щодо постачання та споживання теплової енергії, підприємство належними доказами підтвердило факт подачі теплової енергії у нежитлові приміщення відповідача, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , якими користувався відповідач у зазначений період, докази відключення приміщення від мереж централізованого опалення у встановленому законодавством порядку відсутні. Відмова суду в задоволенні частини вимог пов`язана із застосуванням наслідків спливу строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом використано у повному обсязі свої повноваження, передбачені процесуальним законом щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи, пов`язаних з предметом доказування у даній справі, а висновки, викладені в рішенні узгоджуються з приписами норм чинного законодавства, які в даному випадку регулюють спірні правовідносини, що призвело до прийняття правомірного рішення.

Надаючи кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність.

За приписами статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, зокрема, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Так, цивільні права і обов`язки виникають, крім угод, також внаслідок інших дій суб`єктів. Такими діями зокрема, може бути користування тепловою енергією без договору.

Матеріалами справи, а саме, договором оренди №915 від 16.04.2014, листом №552 від 05.06.2019 підтверджується, що ФОП Шарков О.О. (відповідач) з 16.06.2014 року по 04.03.2019 року використовував нежитлові приміщення 1-ого поверху №37 загальною площею 122,3 кв.м. у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 яке відповідач займає на підставі договору оренди № 915 від 16.06.2014 року, укладеного між відповідачем та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР.

Система опалення зазначених орендованих приміщень відповідача є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом попередньої інстанції встановлено, що договору постачання теплової енергії до зазначеного приміщення між позивачем та відповідачем не укладалося, як і не надано доказів укладення відповідачем відповідного договору на відшкодування витрат теплопостачання балансоутримувачу.

Факт постачання позивачем теплової енергії в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 " з жовтня 2017 року по квітень 2019 року підтверджується актами на включення та відключення опалення № 171/7217 від 17.10.2017року, №171/8237 від 10.04.2018року, №171/8898 від 01.11.2018року, №171/9866 від 09.04.2019, які підписані та скріплені печатками повноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача будинку.

Оскільки система опалення приміщень будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в тому числі й нежитлових приміщень загальною площею 122,3 кв.м, які знаходились у орендному користуванні відповідача, є єдиною системою опалення житлового будинку, відповідач також споживав поставлену позивачем теплову енергію у період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року.

Позивач зазначає, що в період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року теплова енергія використовувалася відповідачем без укладення договору та не була оплачена останнім, у зв`язку з чим, згідно з наданим позивачем розрахунком, за відповідачем нараховується заборгованість у розмірі 58891,76грн.

Розрахунок вартості спожитої відповідачем теплової енергії на потреби опалення здійснювався відповідачем згідно показань приладу обліку, встановленого у будинку, з урахуванням максимального теплового навантаження на нежитлові приміщення відповідача, виконаного згідно з нормативним документом "Норми та вказівки по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні" КТМ 204 України 244-94.

Пунктом 28 частини 1 статті 1 Закону України "Про теплопостачання", який кореспондується з п.п. 9 п. 3 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 (далі - Правила), визначено, що споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з Законом України "Про теплопостачання", теплова енергія - це товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Згідно положень ст. 24 ЗУ "Про теплопостачання" до основних обов`язків споживача теплової енергії відноситься своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до положень ст. 19 ЗУ "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про теплопостачання" теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії.

Статтею 25 Закону України "Про теплопостачання" передбачено обов`язок споживача на своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Згідно з частиною 2 статті 275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.

Правилами користування тепловою енергією встановлено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, в силу пунктів 1-2, 4 зазначених Правил, останні визначають взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії і в тому випадку, коли такий договір відсутній, оскільки вони є обов`язковими для виконання усіма теплопостачальними організаціями незалежно від форми власності, споживачами, організаціями, що виконують проектування, пуск, налагодження та експлуатацію обладнання для виробництва, транспортування, постачання та використання теплової енергії. Крім того, такі договори укладаються відповідно до типових договорів, а форми типових договорів затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання. Крім того, згідно з частиною 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач зобов`язаний сплатити за фактично спожиту електроенергію.

Суд в оскаржуваному рішенні дійшов висновку, що оскільки сторони не перебувають в договірних відносинах, які б регулювали відносини щодо постачання теплової енергії, як того вимагають норми чинного законодавства України, то поставлена відповідачеві теплова енергія на зазначену позивачем суму є безпідставно набутою, а отже, до даних правовідносин повинні застосовуватись положення ст. ст. 1212, 1213 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Таким чином, обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує виникнення даного виду зобов`язань, є відсутність правової підстави для набуття, збереження майна однією особою за рахунок іншої особи.

Статтею 1213 ЦК України передбачено, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як вбачається з договору оренди №915 від 16.04.2014 та листа №5520 від 05.06.2019 відповідач здійснював використання нежитлових приміщень 1-ого поверху №37 загальною площею 122,3 кв. м у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 " з 16.06.2014 року по 04.03.2019 року (дата розірвання договору).

Факт постачання позивачем теплової енергії в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_2 " з жовтня 2017 року по квітень 2019 року підтверджується актами на включення та відключення опалення № 171/7217 від 17.10.2017року, №171/8237 від 10.04.2018року, №171/8898 від 01.11.2018року, №171/9866 від 09.04.2019, які підписані та скріплені печатками повноважених представників КП "Харківські теплові мережі" та балансоутримувача будинку

Оскільки система опалення отриманого відповідачем у користування приміщення загальною площею 122,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 є єдиною з системою опалення житлового будинку, розташованого за цією ж адресою, відповідачем за період з 17.10.2017 по 04.03.2019 року безпідставно споживалась теплова енергія.

Водночас, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, такий здійснений виходячи з суми споживання тепла на опалення (показання ПУ) помноженої на тариф, та здійснено нарахування з жовтня 2017 по квітень 2019 (включно), що становить 58 891,76грн.

Проте, слід звернути увагу, що відповідно до відомості договорів оренди нежитлових приміщень, наданої до листа №5520 від 05.06.2019 договір оренди № 915 від 16.06.2014 року, укладений між відповідачем та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ХМР, розірвано з з 04.03.2021 за рішенням господарського суду.

Враховуючи викладене, а також те, що на момент прийняття рішення по справі в матеріалах справи відсутні будь-які докази погашення відповідачем заборгованості в добровільному порядку або доказів відсутності обов`язку сплати грошових коштів у заявленому розмірі, відповідачем не спростовані доводи позивача, приймаючи до уваги, що згідно листа №5520 від 05.06.2019 договір оренди №915 є розірваним з 04.03.2019, суд першої інстанції вимогу позивача щодо стягнення з відповідача суми вартості безпідставно спожитої теплової енергії у розмірі 50631,03 грн, за період з 17.10.2017 по 04.03.2019 задовольнив як законну і обґрунтовану.

Господарський суд відмовив у задоволенні вимоги про стягнення 8260,70 грн, які нараховані позивачем за безпідставно спожиту теплову енергію у березні-квітні 2019 року, з чим погоджується апеляційний господарський суд, оскільки сума нарахована позивачем безпідставно, так як згідно листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №5520 від 05.06.2019 договір оренди №915, на підставі якого відповідач використовував приміщення загальною площею 122,3 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 є розірваним з 04.03.2019. Отже, з цієї дати відповідач не здійснює використання вказаного нерухомого майна, а тому не може споживати теплову енергію за цей період.

З огляду на встановлені обставини, місцевий господарський суд правомірно застосував до частини позовних вимог наслідки спливу строку договору, та частково задовольнив позовні вимоги КП "Харківські теплові мережі".

Стосовно тверджень заявника апеляційної скарги про те, що суд не дав вмотивованої оцінки аргументам позивача щодо невиконання обов`язків відповідачем та не застосував норми права, на які посилався позивач, і не вказав мотиви їх незастосування, колегія суддів, керуючись рішенням ЄСПЛ від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", аналізуючи повноту дослідження судом першої інстанції обставин при розгляді даної справи зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника (сторони у справі). Суди зобов`язані давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Питання чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає із статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено при повному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають встановленим обставинам справи, у зв`язку з чим підстав для його скасування та задоволення апеляційної скарги немає.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" у справі №922/594/21 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 31 травня 2021 року у справі №922/594/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду в порядку, передбаченому статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.08.2021 року.

Головуючий суддя Ільїн О.В.

Суддя Россолов В.В.

Суддя Хачатрян В.С.