Судді Верховного Суду Кролевець О. А.
щодо постанови Верховного Суду від 17.08.2021 за касаційною скаргою Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", до якої приєдналась Державна організація (установа, заклад) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб" на рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 та на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"; Державної організації (установи, закладу) "Фонд гарантування вкладів фізичних осіб", треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Публічне акціонерне товариство "Стахановський завод технічного вуглецю"; Товариство з обмеженою відповідальністю "Кременчуцький шкір завод"; ОСОБА_1 ; Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інтегріті", про зобов`язання вчинити дії,
При прийнятті вказаного судового рішення мною, О. А. Кролевець, було висловлено окрему думку наступного змісту.
Предметом позову у даній справі є вимоги позивача про зобов`язання:
- відповідача 1: акцептувати та внести зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" щодо розміру вимог позивача шляхом викладення їх в сумі 291 635 519, 26 грн та подати акцептовані і внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" зміни, пов`язані із викладенням розміру вимог позивача в сумі 291 635 519, 26 грн, на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (позовна вимога 1);
- відповідача 1: акцептувати та внести зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" щодо включення вимог ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до вимог кредиторів сьомої черги та подати акцептовані і внесені до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" зміни, пов`язані із включенням вимог ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" до вимог кредиторів сьомої черги на затвердження до виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - позовна вимога 2);
- відповідача 2: затвердити зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", пов`язані із акцептуванням та включенням до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вимоги ТОВ "Єристівський гірничо-збагачувальний комбінат" на суму 291 635 519, 26 грн, які віднесені до вимог кредиторів сьомої черги (позовна вимога 3).
Позов мотивовано тим, що відповідачем 1 неправомірно акцептовано та включено до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вимоги в розмірі меншому, ніж заборгованість ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" перед позивачем по договорах вкладу, відкриття рахунків та розрахунково-касового обслуговування, та неправомірно, як пов`язану особу, включено до реєстру вимог у дев`яту чергу, тоді як позивач підлягав включенню до цього реєстру у сьому чергу.
У постанові від 17.08.2021 суд касаційної інстанції визнав передчасними висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог 2 і 3, разом з тим, погодився з висновками судів щодо задоволення позовної вимоги 1.
В частині задоволення позовної вимоги 1 суди мотивували свої висновки тим, що строк виконання зобов`язання за договорами поруки № 358 від 07.08.2015, № 363 від 13.08.2015 та № 367 від 17.08.2015 настає не пізніше 1-го банківського дня після повідомлення поручителя кредитором. Матеріали справи не містять доказів, які свідчать про те, що відповідач 1 повідомляв позивача про невиконання ПАТ "Стаханівський завод технічного вуглецю" та ТОВ "Кременчуцький шкірзавод" зобов`язань за кредитними договорами. Отже, строк виконання зобов`язань позивача не настав, а відтак у відповідача 1 було відсутнє право на договірне списання коштів раніше встановленого строку.
При прийнятті зазначеної постанови від 17.08.2021 не погоджуюсь з висновками щодо залишення без змін судових рішень попередніх інстанцій в частині задоволення позовної вимоги 1, та відповідно до ч. 3 ст. 34 ГПК України висловлюю окрему думку щодо ухваленої постанови з огляду на таке.
За змістом ч. 1 - 5 ст. 236 ГПК України (в редакції, чинній на момент винесення оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судами було встановлено, що відповідно до банківських виписок про рух коштів по рахунках позивача кредиторські вимоги на суму 42 474 328,94 грн обліковувалися на балансі ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" станом на 17.12.2015 на підставі укладених між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та позивачем договорів вкладу, відкриття рахунків та розрахунково-касового обслуговування, і обліковувалися саме у такій сумі внаслідок того, що до 17.12.2015, тобто до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" здійснювалося договірне списання грошових коштів позивача з відкритих йому на підставі вказаних договорів рахунків у погашення заборгованості за:
- договором про мультивалютну кредитну лінію від 09.02.2010 №1309м-10, укладеним ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ПАТ "Стахановський завод технічного вуглецю";
- кредитним договором від 27.11.2008 № 1272м-08, укладеним ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ПАТ "Стахановський завод технічного вуглецю";
- договором про мультивалютну кредитну лінію від 26.12.2008 № 1280м-08, укладеним ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та ТОВ "Кременчуцький шкірзавод";
- договорами, укладеними у забезпечення виконання зобов`язань по вказаних договорах між позивачем та ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит":
договором поруки від 07.08.2015 № 358 (у забезпечення виконання зобов`язань по кредитних договорах від 27.11.2008 №1272м-08 та від 09.02.2010 №1309м-10);
договором поруки від 13.08.2015 № 363 (у забезпечення виконання зобов`язань по кредитних договорах від 27.11.2008 №1272м-08 та від 09.02.2010 №1309м-10);
договором поруки від 17.08.2015 № 367 (у забезпечення виконання зобов`язань по кредитних договорах від 27.11.2008 №1272м-08 та від 09.02.2010 №1309м-10).
Водночас позивач зазначав про те, що, за його даними, обліковуватись має більша на 249 161 190,32 грн сума заборгованості, ніж акцептована, посилаючись на неправомірне списання ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" відповідних коштів.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 ГПК України (в редакції, чинній на момент звернення позивачем з даним позовом до суду) позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; законодавство, на підставі якого подається позов.
Зі змісту позовної заяви у даній справі не вбачається, що позивач, в обґрунтування позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача 1 акцептувати та внести зміни до переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" щодо розміру вимог позивача, посилався на безпідставне списання відповідних коштів з рахунку позивача, саме у зв`язку з тим, що строк виконання зобов`язання позивачем як поручителем за відповідними кредитними договорами не настав.
Вважаю, за необхідне зауважити що аналіз судом касаційної інстанції норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин під час попереднього перегляду Верховним Судом рішень у даній справі, не звільняє суд касаційної інстанції від необхідності аналізу правильності застосування судами попередніх інстанцій відповідних норм права під час нового розгляду справи в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, з урахуванням обставин, встановлених судами під час нового розгляду справи. Наведене випливає, зокрема, зі змісту положень ст. 300 ГПК України.
Судами під час нового розгляду позовної вимоги 1 у даній справі, фактично було вирішено спір щодо наявності та обсягу зобов`язань позивача, як поручителя, за відповідними договорами поруки, та щодо того, чи мав право банк (відповідач-1) списувати кошти з рахунків позивача у погашення заборгованостей за кредитними договорами.
Проте, вважаю, що дослідження наявності та обсягу зобов`язань позивача, як поручителя за відповідними договорами поруки не входить до предмету доказування в межах даної справи, предметом спору у якій є акцептування кредиторських вимог та зобов`язання внести зміни до переліку вимог кредиторів, у тому числі зі зміною місця у черзі та затвердженням цих змін.
З урахуванням наведеного, оскільки суди попередніх інстанцій в частині позовної вимоги 1 наведеного не врахували, вважаю що рішення Господарського суду міста Києва від 22.09.2020 та постанова Північного апеляційного господарського суду від 16.02.2021 підлягають скасуванню повністю, а справа - направленню на новий розгляд у повному обсязі.
Суддя О. А. Кролевець