ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

30 серпня 2021 року Справа № 915/1311/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши матеріали заяви Акціонерного товариства «Миколаївобленерго»

про вжиття заходів забезпечення позову до подання

позовної заяви Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» (вул. Громадянська, 40, м. Миколаїв, 54017)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕЦ-ВАК» (пров. Транспортний, 9, м. Миколаїв, 54010),

про зобов`язання вчинити певні дії по договору про спільну діяльність,

встановив:

Акціонерне товариство «Миколаївобленерго» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з заявою за вих. №01/22-7928 від 27.08.2021 про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить суд:

1) вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та майнові права Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕЦ-ВАК» в багатоквартирному житловому будинку (2 черга), розташованого за адресою: вул. Садова, 34-А в м. Миколаєві;

2) заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «ТЕЛЕЦ-ВАК» та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо оформлення або відчуження права власності на майно та майнові права у багатоквартирному житловому будинку (2 черга), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що він має намір подати до господарського суду позов до ТОВ «ТЕЛЕЦ-ВАК» про зобов`язання вчинити певні дії по договору про спільну діяльність від 01.09.2006, в строки передбачені чинним законодавством України.

Заяву про забезпечення позову мотивовано тим, що в результаті реалізації ТОВ «ТЕЛЕЦ-ВАК» квартир в житловому будинку ІІ черги багатоповерхових житлових будинків по будівельному адресу: АДРЕСА_2 є реальна загроза заподіяння шкоди права та законним інтересам АТ «Миколаївобленерго» до ухвалення рішення, що призведе до негативних наслідків, які будуть перешкодою для виконання зобов`язань за договором про спільну діяльність від 01.09.2006 та додаткових угод до нього.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до наступного.

За правилами ч. 1 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів ч. 1, 4 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності;

3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову;

4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник;

6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення;

7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується:

- накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб;

- забороною відповідачу вчиняти певні дії;

- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За правилами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

За змістом ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, виходячи з вимог п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України, повинна обґрунтувати причини звернення із відповідною заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є доведення підстав та подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів сторонніх осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення особою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При цьому, адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд наголошує, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в ухвалі від 20.08.2018 у справі № 917/1390/17.

Дослідивши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову до подання позову, судом встановлено, що заяву подано без додержання вимог п. 3 ч. 1 ст. 139 ГПК України, а саме, у заяві не зазначено предмет позову, зокрема про зобов`язання вчинення яких дій буде подано позов.

Внаслідок наведеного господарський суд позбавлений можливості розглянути подану заяву про забезпечення позову на предмет обгрунтованості обраного способу забезпечення позову та співмірності позовним вимогам.

Зазначені обставини на думку суду є достатніми для повернення заяви заявнику.

Господарський суд вважає за необхідне зазначити, що накладення арешту на все майно є очевидно неспівмірним з долею участі позивача в договорі про спільну діяльність від 01.09.2006, яка дорівнює 7% площі будинку.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Позов, який заявник має намір подати не спрямований на захист права власності заявника на зазначене майно, оскільки предмет цього позову, про який йдеться в заяві про забезпечення позову, не містить жодних вимог щодо усунення перешкод в користуванні цим майном, витребування майна з незаконного володіння тощо.

Предметом цього спору вочевидь не є право власності або інше право на майно.

Отже, заява не містить обґрунтування доцільності вжиття заходу забезпечення позову у вигляді заборони іншим особам вчиняти дії щодо оформлення права власності або відчуження права власності на майно та майнових прав у багатоквартирному будинку (2 черга), розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 7 ст. 140 ГПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, недотримання заявником вимог ст. 139 ГПК України тягне за собою застосування наслідків, встановлених ч. 7 ст. 140 ГПК України, а саме повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Керуючись ст.ст. 139, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Акціонерного товариства «Миколаївобленерго» за вих. №01/22-7928 від 27.08.2021 про забезпечення позову до подання позовної заяви ? повернути заявнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та у строки, визначені статтями 255, 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя В.О.Ржепецький