ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 справа № 914/1879/21

Господарський суд Львівської області у складі судді О.Д. Запотічняк

за участю секретаря судового засідання А.П. Полянського

розглянувши у судовому засіданні справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «АС-ГРАНІТ», Київська обл., м. Біла Церква

до відповідача: Приватного підприємства «КОМПАНІЯ «МОЯ ХАТА», м. Львів

про стягнення 187 000,00 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

Хід розгляду справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «АС-ГРАНІТ» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Приватного підприємства «КОМПАНІЯ «МОЯ ХАТА» про стягнення 187 000,00 грн.

Ухвалою від 30.06.2021 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив розгляд справи на 20.07.2021.

Ухвалою від 20.07.2021 суд відклав розгляд справи на 26.08.2021, у зв`язку із першою неявкою представника Відповідача.

В судове засідання 26.08.2021 представники сторін не з`явились, представником Позивача 19.08.2021 на електронну адресу суду надіслано клопотання (Вх.№ 19390/21) про розгляд справи без його участі, представник Відповідача причин не явки не вказав, відзив на позов не подав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

В судовому засіданні 26.08.2021 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що ТОВ «АС-ГРАНІТ» замовило у ПП «Компанія «Моя ХАТА» поставку Блоків 600*300*200 G D500 у кількості 196,99 м3 на загальну суму 3300 015,77 грн з ПДВ. Замовлення було здійснене в телефонному режимі, після чого ,Відповідач засобами електронної пошти надіслав Позивачу Рахунок на оплату товару №2289 від 31.08.2020.

У вересні 2020 року відповідно до виставленого рахунку Позивач здійснив попередню оплату на рахунок ПП «Компанія «Моя ХАТА» в сумі 187 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 5130 від 01.07.2020, № 5162 від 02.09.2020, № 5163 від 02.09.2020, №5164 від 02.09.2020.

Рахунок був виставлений із погодженням цінових параметрів, а саме виходячи з вартості 1 м3 Товару у розмірі 1523,00 грн. з ПДВ.

Позивачем подано клопотання, яким просив витребувати у Відповідача оригінал рахунку №2289 від 31.08.2020 р.

14.12.2020 Позивач надсилав на адресу Відповідача претензію щодо повернення коштів, у зв`язку із не поставкою Товару за рахунком № 2289 від 31.08.2020, така була отримана, однак залишена без відповіді ПП «Компанія «Моя ХАТА».

Вказана поставка за спірним рахунком здійснена не була, відтак Позивач звернувся до суду з метою стягнення з Відповідача грошових коштів попередньої оплати товару на суму 187 000,00 грн.

Правова позиція відповідача.

Відповідач відзиву чи письмових обґрунтованих пояснень суду не представив, позовні вимоги не заперечив, доказів сплати заборгованості не подав.

Згідно трекінг номеру поштового відправлення АТ «Укрпошта» 253, ухвалу про відкриття провадження у справі від 30.06.2021 Відповідач отримав 05.07.2021. В ухвалі про відкриття провадження суд витребовував у Відповідача оригінал рахунку №2289 від 31.08.2020, однак такий Відповідачем до матеріалів справи долучено не було.

Згідно ч.10 ст.81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Згідно трекінг номеру поштового відправлення АТ «Укрпошта» 37, ухвалу суду від 20.07.2021 Відповідач отримав 26.07.2021.

Таким чином, суд констатує, що Відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи у суді та мав можливість передбачену законом на реалізацію своїх прав та законних інтересів.

Згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Приписами ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

У вересні 2020 року відповідно до телефонного замовлення між сторонами та виставленого рахунку №2289 від 31.08.2020, ТОВ «АС-ГРАНІТ» здійснило попередню оплату замовленого Товару на загальну суму 187 000,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями

- № 5130 від 01.07.2020 на суму 50 000,00 грн;

- № 5162 від 02.09.2020 на суму 30 000,00 грн;

- № 5163 від 02.09.2020 на суму 20 000,00 грн;

- №5164 від 02.09.2020 на суму 87 000,00 грн.

В кожному платіжному дорученні зазначено у призначенні платежу номер рахунку, згідно якого позивач здійснив попередню оплату.

Дана попередня оплата замовленого товару була виконана за результатами переговорних процедур, після яких в подальшому Відповідачем був виставлений рахунок №2289 від 31.08.2020р.

Позивач зазначає, що відповідач свої зобов`язання не виконав, поставку Товару не здійснив, хоча було попередньо оплачено такий, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в сумі 187 000,00 грн, що у встановленому порядку не сппростовано відповідачем.

З метою досудового врегулювання спору, Позивач звернувся до відповідача з відповідною претензією (вимогою про оплату), вих № 25/11-20/2 від 25.11.2020, котра була направлена цінним листом з описом. Згідно трекінг номеру АТ «Укрпошта» 892 претензія отримана ПП «Компанія «Моя ХАТА», однак відповіді Позивач не отримав станом на дату подачі позову до суду.

Оцінка суду.

Так, частина 1 та пункт 2 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України встановлюють, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно до ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, в тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, в тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з статтею 174 Господарського кодексу України (надалі ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

У відповідності до частини 1 статті 175 ГК України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) і другою стороною.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо оформлення договору не встановлені законом.

За приписами статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно зі статтею 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Статтею 642 ЦК України регламентовано, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повного і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Згідно з пунктом 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем було виписано позивачу рахунок №2289 від 31.08.2020 з детальним переліком, кількістю та ціною товару, загальна сума яких становить 300 015,77 грн.

З метою отримання в подальшому Товару Позивач перерахував Відповідачу

187 000,00 грн, декількома платіжними дорученнями з призначенням платежу : « плата згідно рах. №2289 від 31.08.2020», що містяться в матеріалах справи.

Отже, виходячи з вищезазначеного, правові відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, є позадоговірними правовідносинами з поставки товару, згідно з якими у відповідача, внаслідок здійснення оплати позивачем товару виник обов`язок його поставки.

Підставою ж позовних вимог позивач визначив положення статті 1212 ЦК України та вказує саме на повернення потерпілому безпідставно набутого майна в натурі. З цього приводу суд зазначає наступне.

За змістом положень статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення глави 83 ЦК застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналізуючи зазначену норму права (ст. 1212 ЦК України), можна зробити висновок, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для нього правових підстав або якщо такі відпали.

Відповідно до приписів статті 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб шляхом направлення відповідачем рахунку на оплату товару та здійснення позивачем його безпосередньої передоплати. Спірні кошти сплачено позивачем частково на виконання договору, відповідно, такі кошти набуто відповідачем за наявності правової підстави.

Платіжне доручення розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача.

Рахунок-фактура може бути складений у паперовій або в електронній формі та повинен мати реквізити, які дають можливість ідентифікувати господарську операцію та її учасників, зокрема: назву підприємства, від імені якого складено рахунок-фактуру; назву контрагента: зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь в оформленні рахунку-фактури.

Дослідивши рахунок-фактур № 2289 від 31.08.2020 року, копія якого який міститься в матеріалах справи, суд зазначає, що таке має усі реквізити, які дають можливість ідентифікувати господарську операцію та особу, яка брала участь в оформленні рахунку-фактури.

Разом з тим, враховуючи приписи ст. 81 ГПК України, суд визнає обставину, що рахунок №2289 від 31.08.2020 дійсно був виставлений Позивачу. Адже судом витребовувався оригінал вищевказаного рахунку, однак Відповідачем такий до матеріалів справи долучено не було, пояснень не надано.

Таким чином, зазначений рахунок, що міститься в матеріалах справи вважається належним та допустимим доказом пропозиції укласти договір, оскільки має обов`язкові реквізити для цих документів.

Більш того, платіжні доручення № 5130 від 01.07.2020, № 5162 від 02.09.2020, № 5163 від 02.09.2020, №5164 від 02.09.2020 містять також усі необхідні реквізити для цього документа.

Враховуючи вищезазначене рахунок № 2289 від 30.08.2020 року та платіжні доручення № 5130 від 01.07.2020, № 5162 від 02.09.2020, № 5163 від 02.09.2020, №5164 від 02.09.2020 є належними і достовірними доказами, які засвідчують існування між сторонами зобов`язальних правовідносин.

В матеріалах справи міститься підтвердження, що позивач сплатив на поточний рахунок відповідача суму коштів у розмірі 187 000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями, долученими до матеріалів справи.

За таких обставин, можна зробити висновок, що сторони, в порядку ст. 181, 265 ГК України та ст. 205, 207, 639 ЦК України, досягли згоди щодо укладення договору поставки у спрощений спосіб шляхом направлення рахунків на оплату, пропозицію (оферту) укласти договір (з умовами договору, а саме: з предметом та ціною) та безпосередня оплата позивачем вказаних рахунків. Тобто сторонами вчинено конклюдентні дії, що підтверджують їх волю на укладення договору поставки.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України, встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З аналізу матеріалів справи та наявних доказів у сукупності вбачається, що право позивача, за захистом якого мало місце звернення до суду, є порушеним відповідачем.

З огляду на викладені обставини, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи, відповідачем не спростовані та підлягають до задоволення, а саме в розмірі 187 000,00 гривень.

Судові витрати.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір необхідно віднести на відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Стягнути з Приватного підприємства «Компанія «Моя ХАТА» (79024, м. Львів, вул. Промислова, 60, Код ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю АС-ГРАНІТ (09117, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Богдана Хмельницького 28, ідентифікаційний код 41373222) 187000,00 грн основного боргу та 2270,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 30.08.2021.

Суддя О.Д. Запотічняк