Господарський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2021 р. м. Рівне Справа № 918/481/21

Господарський суд Рівненської області у складі судді Романюк Ю.Г. при секретарі судового засідання Рижій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 65 698,72 грн.

представники сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72 грн.

Ухвалою суду 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на"13" липня 2021 р. на 14:30 год.

30 червня 2021 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач заперечує проти задоволення позову з огляду на те, що на виконання умов вищевказаного Договору ПВКФ "Фіалка" було здійснено роботи в обсязі визначеному у договорі та позивач повністю їх оплатив. В той же час зазначає, що Договір підряду на виконання робіт №06/12-18 від 06.12.2018 року містить договірну ціну, в якій передбачено кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними ризиками. При цьому, згідно п.6.3.4 ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва" кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, призначені на відшкодування збільшення вартості трудових та матеріально - технічних ресурсів, спричинене інфляцією, яка може відбутися протягом будівництва, використовується у порядку, обумовленому договором підряду.

Відповідач вважає, що оскільки в договорі підряду №06/12-18 від 06.12.2018 року сторонами не було внесено відповідних змін, в частині уточнення твердої договірної ціни, ПВКФ "Фіалка" правомірно включила до актів виконаних робіт витрати, пов`язані з інфляційними процесами з обумовленим відповідним коефіцієнтом, а відтак вимоги позивача про повернення безпідставно отриманих кошти не можуть підлягати задоволенню, оскільки такі кошти були перераховані не безпідставно, а за умовами договору підряду №06/12-18, тобто заявлена позивачем безпідставність набутого майна (грошових коштів в розмірі 65 698,72 грн.) є не доведеною, а підстава набуття таких грошових коштів - Договір підряду №06/12-18 від 06.12.2018 р., не оскаржувався позивачем з жодних підстав. Оскільки сторонами було укладено договір, а кошти, які просить стягнути з відповідача отримано як оплату належно виконаних за договором робіт, то такі кошти набуто за наявності правової підстави - договору, і на переконання відповідача вони не можуть вважатися ні збитками, ні безпідставно набутим майном. Відповідач вважає, що позов безпідставний та просить відмовити у його задоволенні.

Крім того, відповідач зазначає, що позивачем у позові вказується, що ним не було подано іншого позову до цього відповідача щодо цього ж предмету та з цих же підстав. Однак, даний предмет спору, а також частково його підстави були розглянуті у справі №918/163/21 за позовом Яворівської квартирно - експлуатаційної частини (району) до ПВКФ "Фіалка" про стягнення збитків у сумі 65 698, 72 грн., а тому просить суд закрити провадження у справі №918/481/21 з підстав передбачених п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

09 липня 2021 року на адресу суду від представника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконфереції.

Ухвалою суду від 09.07.2021 року у задоволенні клопотання представника позивача Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) про проведення судового засідання в режимі відеоконфереції відмовлено.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року розгляд справи відкладено на 25.08.2021 року.

19 липня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив зі змісту якої вбачається, що у відзиві на позовну заяву Відповідач сам покликається та визнав той факт, що Відповідачем було розраховано договірну ціну із включенням вартості витрат, пов`язаних з інфляційними витратами та відповідно визначено прогнозований рівень інфляції в будівництві першого року будівництва, а саме 1.103. Таким чином, коефіцієнт інфляції - 1,103 % у 2019 році не повинен був нараховуватись, а по-друге, коефіцієнт інфляції у 2019 згідно огляду з офіційним державним сайтом Мінфіну щомісячно змінювався, не досягаючи показника 1,103 %. Також, з актів виконаних робіт, які долучені до позовної заяви, вбачається, що відповідачем включений коефіцієнт інфляції 1,103, однак такий індекс інфляції мав застосовуватись у перший рік будівництва - 2018 року, а тому це свідчить про те, що Відповідач безпідставно набув майно (грошові кошти) в сумі 65 698,72 грн. та на підставі ст. 1212 ЦК на думку Позивача підлягають поверненню. У справі №918/163/21 предметом позову була матеріально-правова вимога щодо відшкодування збитків, а по справі №918/481/21 є матеріально-правова вимога - щодо стягнення безпідставно отриманих коштів. В обгрунтуванні своїх позовних вимог по справі №918/163/21 позивач керувався ст.224 ГК України, щодо відшкодування заподіяних збитків, а по справі №918/481/21 в обгрунтуванні своїх позовних вимог позивач керувався ст.ст. 1212, 177 ЦК України, щодо стягнення безпідставно отриманих коштів. Таким чином, з огляду викладеного, позивач вважає, що позовні вимоги та обгрунтування позовних вимог у відповідності до вказаних статей законодавства по кожній із справ №№918/163/21, 918/481/21 є різними, а тому просить суд відмовити відповідачу у закриті провадження у справі №918/481/21 з підстав передбачених п.3 ч.1 ст.231 ГПК України та задовольнити позов Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Приватної виробничо-комерційної фірми "Фіалки" про стягнення безпідставно отриманих коштів в сумі 65 698,72 грн. в повному обсязі.

18 серпня 2021 року на адресу суду від представника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконфереції.

З 26.07.2021 року по 23.08.2021 року суддя Романюк Ю.Г. перебувала у плановій щорічній відпустці.

Ухвалою суду від 25.08.2021 року клопотання представника Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) від 18 серпня 2021 року задоволено та доручено Яворівському районному суду Львівської області (81000, м. Яворів, вул. Будівельна 5, Львівська обл.) забезпечити проведення судового засідання у справі № 918/481/21, яке відбудеться "25" серпня 2021 року об 15:30 год., в режимі відеоконференції.

Представники позивача в судове засідання в режимі відеоконференції не з`явився, клопотань про розгляд справи без його участі або про відкладення до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ГПК України учасники справи мають право ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Ухвалою суду 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на 13.07.2021 року. Ухвалою суду від 13.07.2021 року розгляд справи відкладено на 25.08.2021 року.

Тобто з наведеного вбачається, що судом надавався час для забезпечення прав учасників провадження у справі щодо реалізації своїх процесуальних прав, зокрема: ознайомлення з матеріалами справи, подання доказів, клопотань, забезпечення участі законного представника в судовому засіданні, тощо.

Суд зауважує, що ухвалою суду від 22.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання у справі призначено на 13.07.2021 року. Ухвалою суду від 13.07.2021 року розгляд справи відкладено на 25.08.2021 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 248 ГПК України, з матеріалів справи слідує, що розгляд справи по суті має бути завершено 21.08.2021 року, а з врахуванням вихідних 25.08.2021 року, а отже у суду відсутні процесуальні строки для подальшого відкладення розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак 25.08.2021 року подав через канцелярію суду клопотання про розгляд справи без його участі та зазначив, що доводи, викладені у відзиві підтримує в повному обсязі та просить в позові відмовити.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 25.08.2021 року , суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника позивача та відповідача.

Розглянувши в судовому засіданні заяву, зазначену відповідачем у відзиві на позовну заяву, про закриття провадження у справі №918/481/21 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до положень п. 3) ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього.

Згідно п. 2) ч. 1 ст. 175 ГПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, для закриття провадження у справі на підставі п.3) ч.1 ст.231 ГПК України суд має встановити наявність судового рішення, прийнятого у справі: між тими ж сторонами; про той же предмет; з тих же підстав.

Передбачені нормами статей 15, 16 Цивільного кодексу України способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу мають бути спрямовані на відновлення прав та інтересів позивачів. Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

За змістом Господарського процесуального кодексу України, закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. До підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Судом встановлено, що дійсно 05.03.2021 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72 грн. збитків.

В обгрунтуванні своїх позовних вимог по справі №918/163/21 позивач керувався ст.224 ГК України, щодо відшкодування заподіяних збитків

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 11.05.2021 року №918/163/21 в задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до відповідача Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72 грн. збитків відмовлено.

У червні 2021 року Яворівська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулася до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72 грн.

Ухвалою суду 22 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

В обгрунтуванні своїх позовних вимог у даній справі позивач керувався ст.ст. 1212, 177 ЦК України, щодо стягнення безпідставно отриманих коштів.

Як вбачається зі змісту позовної заяви у даній справі, позивачем заявлено матеріально - правову вимогу про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст.ст. 1212, 177 ЦК України, натомість в позовній заяві по справі №918/163/21 позивачем заявлено матеріально - правову вимогу про стягнення збитків на підставі ст. 224 ГК України, а тому, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для закриття провадження у даній справі за п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки господарський суд закриває провадження у справі, якщо встановить що є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, яке у даному випадку відсутнє.

З огляду на вищезазначене, суд без виходу до нарадчої кімнати вирішив відмовити відповідачу в закритті провадження у справі №918/481/21 з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 вказаної статті).

Враховуючи належне повідомлення учасників справи про судове засідання, призначене на 25.08.2021 року, суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у судовому засіданні за відсутності представників сторін на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 3 ст. 222 ГПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу при розгляді даної справи не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні подані сторонами та учасниками судового розгляду документи і матеріали справи в сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2018 року між Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (далі - позивач) та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" (далі - відповідач) укладено Договір підряду на виконання робіт №06/12-18 (а.с. 11-17).

Відповідно до п. 1.1.Договору предметом Договору є виконання робіт на об`єкті: "Будівництво мереж теплопостачання II черга (від ТК-1 до ТК-3), в/м №25, с. Старичі, Львівська область" (45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг, вирівнювання поверхонь), обов`язок щодо виконання яких покладається на Підрядника.

Згідно п.3.1. Договору договірна ціна цього Договору складає 6 000 000,00 грн. (шість мільйонів грн.00 коп.).

Договірна ціна на 2018 рік складає 1 908 175,94 грн. (один мільйон дев`ятсот вісім тисяч сто сімдесят п`ять грн. 94 коп.) в тому числі ПДВ - 318 029,32 грн.

Також учасники договору погодили та підписали додатки до нього.

Як вбачається з матеріалів справи в межах виконання вказаного Договору відповідачем проведено ряд будівельних робіт, у підтвердження виконання яких сторонами правочину підписано відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 21-40).

Роботи позивачем прийняті та оплачені на суму 1 908 175,94 грн., що підтверджено платіжним дорученням (а.с. 48). Також наявні платіжні доручення про оплату робіт виконаних за договором на загальну суму 3 945 755,42 грн. (а.с. 49-59).

Факт прийняття та оплати послуг (робіт) за Договором сторонами не оспорюється та визнається.

У подальшому у період з 01.10.2017 р. по 31.12.2019 р. Департаментом внутрішнього аудиту (Західне територіальне управління внутрішнього аудиту) Міністерства оборони України у Яворівській квартирно-експлуатаційній частині (району) був проведений аудит діяльності установи.

За результатами перевірки складено Аудиторський звіт №526/55 від 18 вересня 2020 року (а.с. 45-47).

У Аудиторському звіті зазначено, що до актів виконаних робіт включено витрати коштів на інфляцію, які не передбачено проектно-кошторисною документацією та допущено помилку в коефіцієнті інфляції, що призвело до надмірних витрат коштів у загальній сумі 65 698,63 грн., а саме: за актом №1 за квітень 2019 року інфляційна помилка становить 5542,99 грн.; за актом №2 за травень 2019 - 9883,11 грн.; за актом №3 за червень 2019 - 5600,79 грн.; за актом №4 за липень 2019 - 5572,58 грн.; за актом №5 за вересень 2019 - 5217,28 грн.; за актом №6 за листопад 2019 - 6003,19 грн.; за актом №7 за грудень 2019 - 7700,16 грн.; за актом №8 за грудень 2019 - 20178,62 грн.

У зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями, позивач звернувся до відповідача із претензією №60 від 22.10.2020 р., у якій висловив вимогу повернути Яворівській квартирно-експлуатаційній частині (району) зайво сплачені кошти у загальній сумі 65 698,63 грн. (а.с. 43).

Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" надано відповідь на претензію №209 від 15.12.2020 р., згідно якої серед іншого вказує, що кошти на покриття додаткових витрат, пов`язаних з інфляційними процесами, розрахованих на підставі прогнозованих рівнів інфляції на наступні періоди, що може відбутися протягом будівництва, включаються до складу ціни у порядку, обумовленому договором підряду. До Договору підряду на виконання робіт сторонами не було внесено відповідних змін у частині уточнення твердої договірної ціни. Тому підстав для повернення коштів у загальній сумі 65 698,63 грн. немає (а.с. 44).

Позивач вказує, що внаслідок оплати за рахунок бюджетних коштів зайвих 65 698,63 грн. у зв`язку з допущенням помилки в коефіцієнті інфляції, завдано державному бюджету збитків на цю суму.

Відтак позивач звернувся з даним позовом до господарського суду та просить його задоволити.

Наведені обставини стали причиною звернення позивача з даним позовом та є предметом спору у справі, що розглядається.

Дослідивши матеріали справи, повністю, всесторонньо, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, оцінивши надані сторонами докази та надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи з урахуванням фактичних та правових підстав заявлених вимог учасників судового процесу, дотримуючись принципів об`єктивної істини, добросовісності, розумності та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Cудом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, пов`язані з виконанням умов Договір підряду на виконання робіт №06/12-18 в частині оплати виконаних робіт, укладених між позивачем та відповідачем, регулювання яких здійснюється ГК України, ЦК України тощо.

Таке врегулювання створює в цих відносинах правовий порядок, який вимагає від їх суб`єктів певної правової поведінки.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 3, 5 статті 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень статті 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина 1 статті 181 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про його предмет та умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 875 Цивільного кодексу України, за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Як встановлено судом, 06.12.2018 року між Яворівською квартирно-експлуатаційною частиною (району) (далі - позивач) та Приватною виробничо-комерційною фірмою "Фіалка" (далі - відповідач) укладено Договір підряду на виконання робіт №06/12-18 (а.с. 11-17).

Відповідно до п. 1.1.Договору предметом Договору є виконання робіт на об`єкті: "Будівництво мереж теплопостачання II черга (від ТК-1 до ТК-3), в/м №25, с.Старичі, Львівська область" (45230000-8 - Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг, вирівнювання поверхонь), обов`язок щодо виконання яких покладається на Підрядника.

Згідно п.3.1. Договору договірна ціна цього Договору складає 6 000 000,00 грн. (шість мільйонів грн.00 коп.).

Договірна ціна на 2018 рік складає 1 908 175,94 грн. (один мільйон дев`ятсот вісім тисяч сто сімдесят п`ять грн. 94 коп.) в тому числі ПДВ - 318 029,32 грн.

Також учасники договору погодили та підписали додатки до нього.

Як вбачається з матеріалів справи в межах виконання вказаного Договору відповідачем проведено ряд будівельних робіт, у підтвердження виконання яких сторонами правочину підписано відповідні акти приймання виконаних будівельних робіт (а.с. 21-40).

Роботи позивачем прийняті та оплачені на суму 1 908 175,94 грн., що підтверджено платіжним дорученням (а.с. 48). Також наявні платіжні доручення про оплату робіт виконаних за договором на загальну суму 3 945 755,42 грн. (а.с. 49-59).

Факт прийняття та оплати послуг (робіт) за Договором сторонами не оспорюється та визнається.

У подальшому у період з 01.10.2017 р. по 31.12.2019 р. Департаментом внутрішнього аудиту (Західне територіальне управління внутрішнього аудиту) Міністерства оборони України у Яворівській квартирно-експлуатаційній частині (району) був проведений аудит діяльності установи.

За результатами перевірки складено Аудиторський звіт №526/55 від 18 вересня 2020 року (а.с. 45-47).

У Аудиторському звіті зазначено, що до актів виконаних робіт включено витрати коштів на інфляцію, які не передбачено проектно-кошторисною документацією та допущено помилку в коефіцієнті інфляції, що призвело до надмірних витрат коштів у загальній сумі 65 698,63 грн., а саме: за актом №1 за квітень 2019 року інфляційна помилка становить 5542,99 грн.; за актом №2 за травень 2019 - 9883,11 грн.; за актом №3 за червень 2019 - 5600,79 грн.; за актом №4 за липень 2019 - 5572,58 грн.; за актом №5 за вересень 2019 - 5217,28 грн.; за актом №6 за листопад 2019 - 6003,19 грн.; за актом №7 за грудень 2019 - 7700,16 грн.; за актом №8 за грудень 2019 - 20178,62 грн.

Таким чином, на думку позивача, кошти отримані відповідачем в сумі 65 698,63 грн. є безпідставно набутими на підставі ст. 1212 ЦК України.

Суд не погоджується із вказаними доводами позивача з огляду на наступне:

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторонам (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом; зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 631 ЦК України та частиною сьомою статті 180 Господарського кодексу України передбачено, що строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору. Закінчення строку дії господарського договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії договору.

Щодо посилання позивача на застосування до даних правовідносин ч. 1 статті 1212 ЦК України, то суд також зазначає наступне.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовується незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовується також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти як: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Оскільки між сторонами було укладено договір, а кошти які позивач просить стягнути з відповідача, отримано останнім як оплата за виконані роботи, то такі кошти набуто за наявності правової підстави, а тому не можуть бути витребувані відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення.

Окрім того, системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої, другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Позивач не подав суду доказів, що він в односторонньому порядку відмовлявся від договору підряду на виконання робіт №06/12-18 від 06.12.2018 року, а також доказів того, що дані договори були розірвані сторонами чи визнані недійсними у судовому порядку.

Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти, які позивач просить стягнути, набуті відповідачем за наявності правової підстави, їх не може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 910/9072/17 (у подібній справі).

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі положень статті 1212 ЦК України.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, взятих судом до уваги тверджень сторін та досліджених доказів, а також беручи до уваги той факт, що позивач не довів свого порушеного права або охоронюваного законом інтересу в контексті заявлених ним позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення 65 698,72 грн. безпідставно отриманих коштів

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати в частині сплати судового збору за позовом залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 13, 73-80, 86, 123, 129, 196, 202, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Яворівської квартирно-експлуатаційної частини (району) до Приватної виробничо-комерційної фірми "ФІАЛКА" про стягнення безпідставно отриманих коштів в розмірі 65 698,72 грн. - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення або безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 30 серпня 2021 року.

Суддя Романюк Ю.Г.