ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2021 року Справа № 915/679/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Матвєєвої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (73003, м. Херсон, пров. Пугачова, буд. 5; адреса електронної пошти: ) в інтересах держави в особі:
1) Міністерство внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 00032684)

2) Головне управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення буд. 9-А; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 08803498)

3) Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти невідома; ідентифікаційний код НОМЕР_2 )

до відповідача: Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 161; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 31448144)

про: стягнення 251069,43 грн,

за участю представників учасників справи:
від прокуратури: прокурор Зубков В.С., за посвідченням,

від позивача-1: Ільницька Л.В., у порядку самопредставництва,

від позивача-2: Жирін С.О., у порядку самопредставництва за довіреністю,

від позивача-3: не з`явився,

від відповідача: Куйбар О.С., у порядку самопредставництва за довіреністю,

Суть спору:

24.05.2021 Керівник Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 5-4-317ВИХ-21 від 20.05.2021 (з додатками) в інтересах держави в особі Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Національної гвардії України, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до відповідача Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал», в якій просить суд:

1. Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161; ІКЮО (код ЄДРПОУ) 31448144) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ІКЮО (код ЄДРПОУ) 23313931; Банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172; розрахунковий рахунок: UA0002592) заборгованість за договором про надання послуг із забезпечення безпеки, на суму 245520,00 грн.

2. Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161; ІКЮО (код ЄДРПОУ) 31448144) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ІКЮО (код ЄДРПОУ) 23313931; Банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172; розрахунковий рахунок: UA0002592) пеню у розмірі 3834,15 грн.

3. Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161; ІКЮО (код ЄДРПОУ) 31448144) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ІКЮО (код ЄДРПОУ) 23313931; Банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172; розрахунковий рахунок: UA0002592) відсотки за користування грошовими коштами (3 % річних) у розмірі 1715,28 грн.

4. Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, 161; ІКЮО (код ЄДРПОУ) 31448144) на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (ІКЮО 38296363; Банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172; рахунок: UA0082762) судовий збір у розмірі 3766,04 грн.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору № 13/03-2020-н від 13.03.2020 з додатками до нього; рахунку № 1 від 11.01.2021; акту про надані послуги № 1 від 11.01.2021; табелю робочого часу з забезпечення безпеки об`єкту МКП «Миколаївводоканал» за грудень місяць 2020 року; листування учасників справи; застосування норм статей 6, 11, 205, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 626, 629 Цивільного кодексу України, статей 173, 174, 193, 224, 226, 229, 230 Господарського кодексу України; та мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Ухвалою суду від 31.05.2021 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/679/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29 червня 2021 року о 09:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

14.06.2021 до суду від позивача-2 надійшло клопотання б/н від 10.06.2021 (вх. № 8992/21) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, на яке суд відреагував відповідною ухвалою від 14.06.2021.

16.06.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 1890/юр від 16.06.2021, в якому підприємство просить суд прийняти відзив до матеріалів справи та врахувати викладене в ньому при розгляді даної справи; зменшити розмір штрафної санкції на 90 %.

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, мотивовані, зокрема, тим, що позивачем-3 не було дотримано вимоги Договору, що призвело до повернення рахунку та акту надання послуг без погодження, а саме: як свідчать матеріали додані до позовної заяви, позивачем-3 надано відповідачу документи для оплати послуг за грудень 2020 року, а саме: Акт про наданні послуги №1 від 11.01.2021, рахунок №1 від 11.01.2021 та табель робочого часу з забезпечення безпеки об`єкту МКП "Миколаївводоканал" за грудень місяць 2020 року. Проте, документи надані Військовою частиною НОМЕР_1 НГУ відповідачу, в порушення термінів, передбачених п.2.5. Договору, аж 11 січня 2021 року. Що свідчить про право відповідача не погоджувати акт наданих послуг та повернути документи виконавцю. Також відповідач наголошує, що ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі. Відповідно до тендерної пропозиції, п.2.2. Договору загальна сума Договору до укладення Додаткової угоди становила 2 264 120, 00 грн, в т.ч. ПДВ 377 353, 34 грн. З урахуванням Додаткової угоди загальна сума Договору становить 2 715 560,00 грн, в т.ч. ПДВ 452 593,33 грн. Однак позивачем-3 в порушенням умов Договору та тендерній документації пред`явлено Відповідачу рахунки на загальну суму 2 325 840,00 грн (без урахування Додаткової угоди), що на 61 720,00 грн. перевищує обумовлену сторонами суму. Відповідач також наголошує, що позивачем-3 неодноразово порушено умови Договору, щодо належного оформлення документів, а саме: порушено терміни надання документів на погодження; самовільно перевищено загальну суму Договору.

24.06.2021 до суду від прокуратури надійшла відповідь на відзив № 5-4-559ВИХ-21 від 23.06.2021, в якій заявник просить суд прийняти відповідь на відзив МКП «Миколаївводоканал» до матеріалів справи та врахувати вищевикладене при розгляді даної справи; задовольнити позовні вимоги керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону в повному обсязі.

Ухвалою суду від 29.06.2021 було відкладено підготовче засідання на 22 липня 2021 року о 10:00.

05.07.2021 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив № 2162/юр від 05.07.2021.

Ухвалою суду від 22.07.2021 було закрито підготовче провадження у даній справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 02 вересня 2021 року о 09:30.

23.07.2021 до суду від позивача-1 надійшло клопотання щодо участі представника Міністерства внутрішніх справ України в судовому засіданні 22.07.2021.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

02.09.2021 в судове засідання з`явилися прокурор, представники поивача-1, позивача-2 та відповідача. Позивач-3 свого представника в судове засідання не направив. Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника позивача-3.

Присутні в судовому засіданні 02.09.2021 представники учасників справи підтвердили актуальність власних правових позицій, викладених в письмових заявах у справі.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 02.09.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні представників учасників справи, суд

В С Т А Н О В И В:

Статтею 1311 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

«Інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17).

Відповідно до Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначена для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від злочинних та інших протиправних посягань, охорони громадського порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Фінансування діяльності Національної гвардії України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, не заборонених законом (ст. 22 Закону України «Про Національну гвардію України»).

Безпосереднє керівництво Національною гвардією України здійснює Міністерство внутрішніх справ України, яке згідно з п.п. 1, 4, 5 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 № 878, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Міністерство внутрішніх справ України забезпечує в межах повноважень, передбачених законом, ефективне використання сил і засобів Національної гвардії під час проведення антитерористичних операцій; забезпечує у випадках, передбачених законодавством, захист державних і власних інтересів в органах державної влади та органах місцевого самоврядування; організовує в установленому порядку матеріально-технічне та ресурсне забезпечення діяльності апарату МВС та територіальних органів, закладів, установ і підприємств, що належать до сфери його управління, Національної гвардії, зокрема приміщеннями, полігонами, засобами зв`язку, транспортними засобами, озброєнням, спеціальними засобами, пально-мастильними матеріалами, обмундируванням, іншими видами матеріально-технічних ресурсів, необхідних для виконання покладених на них завдань; здійснює функцію головного розпорядника бюджетних коштів, забезпечує її ефективне і цільове використання.

Як центральний орган виконавчої влади Міністерство внутрішніх справ України є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Статтею 22 Бюджетного кодексу України передбачено, що головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно Міністерства. Цією нормою також визначено, що головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про державний бюджет України на відповідний рік, доводить у встановленому порядку до розпорядників бюджетних коштів вищого рівня (одержувачів бюджетних коштів) відомості про обсяги асигнувань, забезпечує управління бюджетними асигнуваннями.

Отже, Міністерство внутрішніх справ України, як головний розпорядник коштів, забезпечує Головне управління Національної гвардії України бюджетними асигнуваннями, яке, в свою чергу, виділяє кошти військовим частинам, котрі входять до складу управління.

Слід зауважити, що вирішуючи питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Суд погоджується з твердженням прокурора про те, що нненалежне виконання умов укладених з військовими частинами Національної гвардії України договорів, насамперед, впливає на рівень матеріально-технічного забезпечення, бойової готовності та боєздатності Національної гвардії України, внаслідок чого порушуються інтереси держави щодо забезпечення національної безпеки України.

Згідно з п. 4 «Загального положення про юридичну службу міністерства, іншого органу виконавчої влади, державного підприємства, установи та організації», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2008 №1040 (далі - Загальне положення), основним завданням юридичної служби є організація правової роботи, спрямованої на правильне застосування, неухильне дотримання та запобігання невиконанню вимог законодавства, інших нормативних актів органом виконавчої влади, підприємством, їх керівниками та працівниками під час виконання покладених на них завдань і функціональних обов`язків, а також представлення інтересів органу виконавчої влади, підприємства в судах.

Незважаючи на зазначене, в порушення вимог Загального положення, Міністерство внутрішніх справ України, як уповноважений центральний орган виконавчої влади, заходи представницького характеру з питань захисту інтересів держави та відшкодування фактично завданих державі збитків не вживало.

Отже, звернення прокурора з позовною заявою зумовлено необхідністю захисту порушених прав держави, пов`язаних з відшкодуванням Міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал» витрат, пов`язаних із наданням Військовою частиною НОМЕР_1 послуг із забезпечення безпеки на об`єкті вказаного підприємства, які в результаті протиправної бездіяльності відповідача фактично невідшкодовані державі, а також бездіяльністю Міністерства внутрішніх справ України, виражену у відсутності вжиття заходів щодо судового захисту порушених інтересів держави.

На виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», Херсонська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону повідомила суб`єкт владних повноважень - Міністерство внутрішніх справ України - про необхідність представництва прокуратурою інтересів держави у формі звернення до суду з цим позовом, що підтверджується відповідним листом від 23.03.2021 № 5-4-31вих.-21, у відповідь на який на адресу Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону надійшли листи від МВС України, Головного управління НГУ та в/ч 3056, відповідно до яких вказані суб`єкти не заперечують проти вжиття прокурором вичерпних заходів позовного характеру, спрямованих на захист економічних інтересів держави.

Наведені обставини, на переконання суду, є обґрунтованою підставою для здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді.

З урахуванням наведеного, судом по суті спірних правовідносин встановлені такі обставини:

13 березня 2020 року за результатами проведення відкритих торгів між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України, як виконавцем, та Міським комунальним підприємством «Миколаївводоканал», як замовником, був укладений Договір про надання послуг із забезпечення безпеки № 13/03-2020-н (ідентифікатор закупівлі UА-2020-02-13-001178-с) (далі Договір), відповідно до предмету якого Замовник передає належне йому майно, яке зберігається у відокремлених приміщеннях (будівлях), земельних ділянках, що перераховані у Дислокації (додаток 1 до Договору) об`єкта, що охороняється (далі Об`єкт), під фізичну охорону, а Виконавець надає за ДК 021:2015 - 75240000-0 Послуги із забезпечення громадської безпеки, охорони правопорядку та громадського порядку на об`єкті - Насосна станція та водозабірник водогону «Дніпро - Миколаїв» за адресою: с. Микільське Білозерського району Херсонської області, вул. Слобідська, 1-а., та здійснює заходи, спрямовані на забезпечення схоронності та цілісності майна Замовника на Об`єкті з метою відвернення безпосередніх посягань на нього, припинення несанкціонованого Замовником доступу сторонніх осіб на територію та до майна на Об`єкті, збереження його фізичного стану і забезпечення здійснення Замовником всіх належних йому повноважень щодо майна. Замовник зобов`язується сплачувати Виконавцю за надані послуги встановлену плату (п. 1.1).

За умовами наведеного Договору:

- ціна вартості послуг за охорону Об`єкта за цим Договором визначається па підставі Дислокації (додаток 1) та Розрахунку (додаток 2), що є невід`ємними частинами до цього Договору (п. 2.1);

- вартість однієї години послуг Виконавця одним співробітником становить 55,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9,17 грн. Загальна сума договору становить 2 264 120,00 грн, в т.ч. ПДВ 377353,34 грн (п. 2.2);

- ціна охоронних послуг за Договором на кожний окремий місяць розраховується Сторонами на підставі Дислокації та Розрахунку (додатки 1, 2 до Договору) відповідно до кількості годин надання цих послуг у кожному окремому місяці та їх вартості (п. 2.3);

- акти наданих послуг (надалі за текстом Акт), погоджуються Сторонами не пізніше 5 числа місяця, наступного за звітним. У разі , якщо 5 число місяця припадає на вихідний, святковий або неробочий день, документи для розрахунків надаються у найближчий робочий день (після неробочих) (п. 2.5);

- оплата за надані послуги, відповідно до визначених тарифів та кількості годин охорони, здійснюється після пред`явлення Виконавцем рахунку, підписаними Сторонами акту виконаних робіт та завіреної копії табелю робочого часу співробітників Виконавця, які безпосередньо здійснювали охорону Об`єкта, щомісячно на протязі 30 банківських днів місяця, наступного за звітним, а також по закінченні терміну дії цього Договору (п. 2.6);

- до обов`язків Виконавця за Договором увійшло, зокрема: забезпечити дотримання Закону України «Про охоронну діяльність», Ліцензійних умов провадження охоронної діяльності. Виконавець щомісячно разом з наданням завіреної копії табелю (п.2.6. договору) обліку робочого часу працівників, які залучались до охорони Об`єкта, надає завірені витяги з наказів про працевлаштування цих працівників на штатні посади охоронників, копії документів, які посвідчують їх кваліфікаційний рівень (п. 3.1.9);

- до обов`язків Замовника за Договором увійшло, зокрема: прийняти послуги Охорони щодо охорони Об`єкта в установлений Сторонами час дії Договору (п.п. 2.5., 2.6. договору) та своєчасно вносити плату за послуги Охорони у визначеному Договором обсязі і строки та за реквізитами, вказаними в отриманих рахунках на оплату за відповідний місяць (п. 3.2.1);

- до прав Виконавця за Договором увійшло, зокрема: вимагати від Замовника відшкодування заборгованості за Договором і завданих його невиконанням збитків (п. 4.1.3);

- до прав Замовника за Договором увійшло, зокрема: повернути рахунок Виконавцю без здійснення оплати в разі неналежного оформлення та надання переліку документів, зазначених у пунктах 2.5., 2.6., 3.1.9. цього Договору (п. 4.2.8);

- у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за Договором, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який нараховується пеня) від суми простроченої плати за кожний день прострочення платежів (п. 7.1);

- цей Договір набуває чинності з 13.03.2020 року та моменту підписання Сторонами Акту про виставлення охорони на Об`єкті (додаток 3) для здійснення на ньому заходів охорони і діє до 31.12.2020 року, а в частині розрахунків - до їх повного виконання (п. 9.1);

- дія Договору може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20% суми, визначеної у Договорі, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку (п. 9.2).

У подальшому, 23.12.2020 між сторонами була погоджена та підписана Додаткова угода № 1, відповідно до якої сторони погодили відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» продовжити дію Договору на строк достатній для проведення Замовником на початку 2021 року процедури закупівлі послуг із забезпечення громадської безпеки, охорони правопорядку та громадського порядку (код за ДК 021:2015 - 75240000-0), та в обсязі, що не перевищує 20 % суми визначеної в Договорі про надання послуг із забезпечення безпеки від 13.03.2020 року № 13/03-2020-н, що дорівнює 451 440,00 грн, в т.ч. ПДВ 75 240,00 грн. Після укладання Додаткової угоди загальна сума Договору від 13.03.2020 року № 13/03-2020-н становить 2 715 560,00 грн, в т.ч. ПДВ 452 593,33 грн.

Вказаний Договір та Додаткова угода до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога прокурора в інтересах держави щодо стягнення з відповідача, як замовника, на користь позивача-3, як виконавця, вартості наданих послуг із забезпечення безпеки, а також пені та відсотків річних, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання за договором про надання послуг із забезпечення безпеки.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Прокурор на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- Договір № 13/03-2020-н від 13.03.2020 з додатками до нього;

- рахунок № 1 від 11.01.2021;

- акт про надані послуги № 1 від 11.01.2021;

- табель робочого часу з забезпечення безпеки об`єкту МКП «Миколаївводоканал» за грудень місяць 2020 року;

- лист Миколаївського комунального підприємства «Миколаївводоканал» № 171/36 від 28.01.2021;

- листи Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України: № 3/56/8/1-266 від 11.02.2021, № 3/56/10/3-286 від 15.02.2021, № 3/56/11/1-572 від 24.03.2021, № 298-21 від 19.05.2021;

- листи Військової прокуратури Херсонського гарнізону Південного регіону України № 5-2-242вих-21 від 05.02.2021, № 4/498 від 09.03.2021;

- листи Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері № 5-4-31вих-21 від 23.03.2021, № 5-4-32вих-21 від 23.03.2021, № 5-4-54вих-21 від 23.03.2021;

- лист Головного управління Національної гвардії України № 157-21 від 16.04.2021;

- лист Міністерства внутрішніх справ України № 16667/12-2021 від 21.04.2021.

Відповідач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- Додаткова угода № 1 від 23.12.2020.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про надання послуг.

Так, згідно з приписами статей 901, 902 та 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Матеріали справи свідчать про таке:

Відповідно до підписаного та скріпленого печатками сторін Акту прийому Об`єкту під охорону від 13.03.2020 (Додаток 3 до Договору № 13/03-2020-н від 13.03.2020) Об`єкт: Насосна станція та водозабірник водогону «Дніпро Миколаїв», що розташований за адресою: Херсонська обл., Білозерський р-н, с. Микільське, вул. Слобідська, 1-а, прийнято під охорону з 8:00 год. 13.03.2020.

Спірним періодом у даній справі є грудень 2020 року.

Так, за надані у грудні 2020 року послуги із забезпечення безпеки, охорони правопорядку та громадського порядку на Об`єкті виконавцем було виставлено замовнику:

- рахунок № 1 від 11.01.2021 на суму 245 520,00 грн;

- Акт про надані послуги № 1 від 11.01.2021 на суму 245 520,00 грн;

- табель робочого часу з забезпечення безпеки об`єкту МКП «Миколаївводоканал» за грудень місяць 2020 року.

Листом № 171/36 від 28.01.2021 Миколаївське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» повідомило Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України про неможливість прийняти до оплати вищевказаний рахунок та підписати вищевказаний акт про надані в грудні 2020 року послуги безпеки, у зв`язку із тим, що загальна сума виставлених по Договору № 13/03-2020-н від 13.03.2020 рахунків склала 2 325 840,00 грн, що на 61 720,00 грн перевищує суму договору. З урахуванням наведеного замовник повернув виконавцеві рахунок та акт для коригування.

У відповідь, виконавцем оформлено лист № 3/56/8/1-266 від 11.02.2021, в якому зазначено, що Військовою частиною НОМЕР_1 виконано в повному обсязі умови Договору, рахунок та акт складні виконавцем вірно та у відповідності до умов Договору.

Суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту своєчасності здійснення оплати за надані послуги закон покладає на замовника (в даному випадку на відповідача у справі).

Заперечення відповідача, викладені у відзиві, відхиляються судом, виходячи із такого:

Приписами п. 2.1 Договору визначено, що ціна вартості послуг за охорону Об`єкта за цим Договором визначається на підставі Дислокації (додаток № 1) та Розрахунку (додаток № 2), що є не від`ємними частинами цього Договору. За змістом п. 2.2 Договору встановлено, що вартість однієї години послуг Виконавця одним співробітником становить 55,00 грн, в т.ч. ПДВ - 9,17 грн. Пунктом 2.3 Договору передбачено, що ціна охоронних послуг за Договором на кожний окремий місяць розраховується Сторонами на підставі Дислокації та Розрахунку (додатки 1, 2 до Договору) відповідно до кількості годин надання цих послуг у кожному окремому місяці та їх вартості

Згідно п. 2.6 Договору оплата за надані послуги, відповідно до визначених тарифів та кількості годин охорони, здійснюється після пред`явлення Виконавцем рахунку, підписаними Сторонами акту виконаних робіт та завіреної копії табелю робочого часу співробітників Виконавця, які безпосередньо здійснювали охорону Об`єкта, щомісячно на протязі 30 банківських днів місяця, наступного за звітним, а також по закінченні терміну дії цього Договору.

Суд вважає за необхідне зауважити, що обсяг та вартість наданих виконавцем послуг у грудні 2020 року відповідачем не заперечувалися. Такі зміст та обсяг послуг узгоджені з визначеними умовами Договору та Додатком № 1 до Договору (Дислокація об`єкта).

Таким чином, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України виконала покладені на неї зобов`язання за Договором в повному обсязі, в той час як Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» свого обов`язку з прийняття послуг та своєчасної здійснення оплати за них не виконало.

Що ж до посилань відповідача на приписи ч. 4 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», суд погоджується з твердженням прокурора про те, що: умови договору про закупівлю розроблювалися представниками самого ж відповідача; проект Договору та Додатків до нього формувалися відповідальними особами замовника; сторони погодили усі умови Договору та Додатків до нього, а тому були зобов`язані дотримуватись імперативних приписів відповідних норм Договору.

Також є слушним зауваження прокурора про те, що саме замовник, як суб`єкт що в односторонньому порядку розробляв відповідні умови Договору та Додатків до нього, зобов`язаний був повідомити виконавця про часткове перевищення в грудні 2020 року об`єму надання послуг, визначених в Дислокації над загальною сумою Договору та про необхідність зменшення чисельності охорони (об`єму надання послуг) у грудні 2020 року в зв`язку з помилковим формуванням представниками замовника Додатку № 1 до Договору, проте не скористався наданими правами.

Таким чином, проаналізувавши викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за надані послуги за Договором про надання послуг із забезпечення безпеки № 13/03-2020-н від 13.03.2020, в зв`язку з чим прокурор цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення існуючої заборгованості.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що позивачем суму заборгованості в розмірі 245 520,00 грн зазначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім основного боргу, позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача:

- 3 % річних в розмірі 1715,28 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 16.02.2021 по 11.05.2021;

- пеню в розмірі 3834,15 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 16.02.2021 по 11.05.2021.

Щодо заявленої до стягнення суми 3% річних суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не має характеру штрафних санкцій, а виступає способом захисту майнового права та інтересу кредитора та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Отже, на підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача 3% річних.

Судом перевірено наведений в позовній заяві розрахунок 3% річних та встановлено, що прокурором відповідні нарахування здійснено правильно.

Таким чином, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд зазначає таке.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з п. 7.1 Договору у випадку несвоєчасної (неповної) оплати послуг за Договором, Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі однієї облікової ставки НБУ (що діяла в період, за який нараховується пеня) від суми простроченої плати за кожний день прострочення платежів.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та положень Договору, позивач цілком законно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок пені, суд дійшов висновку про те, таке нарахування прокурором здійснено правильно, а отже позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими.

Разом із тим, суд відмічає, що відповідачем, як у заявах по суті справи, так і під час виступу у судовому засіданні, заявлялося клопотання про зменшення розміру стягуваної пені на 90 %.

Вказане клопотання мотивоване, зокрема, таким.

Відповідач надає послуги з водопостачання та водовідведення майже 100% споживачам м. Миколаєва. Основними споживачами таких послуг є категорія населення. Крім населення підприємство також потерпає від несвоєчасної оплати іншими споживачами бюджетними установами, організаціями та підприємствами за отримані послуги. Однією з підстав тяжкого фінансового майнового стану крім заборгованості отримувачів послуг є невідповідність тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що постачалися населенню, економічно обґрунтованим тарифам, несвоєчасне виділення субвенцій з боку держави. Також однією із важливих складових по сплатам підприємства є виплата заробітної плати працюючим та податків і інших платежів пов`язаних з цими виплатами. У зв`язку з відсутністю коштів Позивач порушує терміни виконання грошових зобов`язань за договорами укладеними з постачальником електричної енергії та газопостачальними організаціями. Енергопостачальні організації подають позови до суду по яких стягуються крім заборгованості штрафні санкції, 3% річних та інфляційні втрати. Одночасно кожного місяця, у зв`язку з відсутністю коштів на несвоєчасну оплату електричної енергії та газопостачання, Позивач сплачує штрафні санкції нараховані за виставленими рахунками цими організаціями.

З урахуванням наведеного, при вирішенні судом питання щодо зменшення розміру пені, відповідач звертає увагу суду на свій статус комунального підприємства, яке фінансується за рахунок коштів споживачів послуг, їх платоспроможність, тяжкий фінансовий стан в державі Україна, невідповідність встановленого тарифу економічно обґрунтованому, відсутність заподіяння збитків позивачем іншим учасникам господарських відносин внаслідок порушення відповідачем зобов`язання перед позивачем.

Одночасно відповідач просить суд взяти до уваги, що підприємство в повному обсязі розрахувалося за Договором. Не оплата рахунку за грудень 2020 року сталась не з вини відповідача, а саме у зв`язку з неналежним оформленням позивачем-3 документів та перевищенням загальної суми Договору, що суперечить умовам Договору та чинному законодавству та фінансуванням підприємства. Рахунок відправлено позивачу-3 для коригування, проте залишено ним без уваги. Вчинені дії відповідача на протязі дії Договору свідчить про прагнення належного виконання МКП «Миколаївводоканал» умов Договору та неможливістю оплатити рахунок у зв`язку з тяжким фінансовим становищем та безпідставним перевищенням суми Договору позивачем-3.

Прокурор у відповіді на відзив заперечував проти вказаного клопотання, посилаючись, зокрема, на те, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин як. можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання. Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторони докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Враховуючи характер спірних правовідносин, лист МКП «Миколаївводоканал» від 28.01.2021 № 171/36 щодо неможливості прийняття до оплати рахунку військової частини НОМЕР_1 від 11.01.2021 № 1, а також вимоги ГК України, ЦК України та роз`яснення пленуму Вищого господарського суду, Херсонська спеціалізована прокуратура у військовій та оборонній сфері Південного регіону звертає увагу суду на відсутність у МКП «Миколаївводоканал» правових і фактичних підстав для зменшення розміру штрафних санкцій у форматі, визначеного відповідачем.

Прокурор зазначає, що відповідачем взагалі не доведено, що розмір штрафних санкцій є неспівмірним з сумою заборгованості, а також не підтверджено на основі належних і допустимих доказів свою добросовісну поведінку чи об`єктивні обставини, які перешкоджали вчасно виконати покладені на МПК «Миколаївводоканал» зобов`язання за Договором.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, з урахуванням письмових заперечень позивача проти вказаного клопотання, вислухавши мотивацію представників сторін у судовому засіданні, суд вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке:

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи те, що відповідач є комунальним підприємством, та оскільки в матеріалах справи позивачем не акцентовано на доказах понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, оскільки на переконання суду стягнення з відповідача пені у повному обсязі не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені 1917,08 грн (50% обґрунтовано заявленого розміру).

З урахуванням наведеного, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача пені в іншій частині в сумі 1917,07 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Крім того, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Отже, за результатами розгляду справи, судовий збір покладається на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 161; ідентифікаційний код 31448144) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код 23313931; Банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172; розрахунковий рахунок: UA0002592) заборгованість за договором про надання послуг із забезпечення безпеки на суму 245 520,00 грн, пеню у розмірі 1917,08 грн, 3 % річних у розмірі 1715,28 грн.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 1917,07 грн відмовити.

Стягнути з Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 161; ідентифікаційний код 31448144) на користь Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (65012, Одеська обл., місто Одеса, вул. Пироговська, буд. 11; ідентифікаційний код 38296363; Банк одержувача Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172; рахунок: UA0082762) судовий збір у розмірі 3766,04 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:
Орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: Керівник Херсонської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону (73003, м. Херсон, пров. Пугачова, буд. 5);

Позивач-1: Міністерство внутрішніх справ України (01024, м. Київ, вул. Академіка Богомольця, буд. 10; ідентифікаційний код 00032684);

Позивач-2: Головне управління Національної гвардії України (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення буд. 9-А; ідентифікаційний код 08803498);

Позивач-3: Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код НОМЕР_2 );

Відповідач: Міське комунальне підприємство «Миколаївводоканал» (54055, м. Миколаїв, вул. Погранична, буд. 161; ідентифікаційний код 31448144).

Повне рішення складено та підписано судом 03.09.2021.

Суддя О.Г. Смородінова