РІШЕННЯ

Іменем України

31 серпня 2021 року м. Чернігівсправа № 927/739/21

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю фірма Технова,

Код , вул. Предславинська, 31/11, офіс 87, м. Київ, 03050

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Експрес-Люкс,

, вул. Івана Мазепи, 44, м. Чернігів, 14017

Предмет спору: про стягнення 20 054,32 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю фірма Технова звернулось до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Експрес-Люкс, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 18 441,65 грн боргу, 335,44 грн пені, 303,85 грн 3 % річних, 973,38 грн інфляційних втрат.

Дії суду, пов`язані з розглядом справи.

У зв`язку з недодержанням позивачем вимог, викладених у ст. 162, 164 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою суду від 15.07.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 27.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

Також ухвалою від 27.07.2021 встановлено сторонам строки для подання заяв по суті, а саме:

- відповідачу п`ятнадцятиденний строкз дня отримання ухвали дляподання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами;

- позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду та відповідачу відповіді на відзив з доданими до неї документами;

- відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання до суду та позивачу заперечень з доданими до них документами.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 27.07.2021, направлена на адресу відповідача вул. Івана Мазепи, 44, м. Чернігів, 14017, вказану у позовній заяві, повернулась неврученою на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку адресат відсутній за вказаною адресою. Днем проставлення такої відмітки є 03.08.2021.

Судом зроблено витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі ЄДР), відповідно до якого місцезнаходження відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Експрес-Люкс: 14017, Чернігівська область, м. Чернігів, вул. Щорса (нині вул. Івана Мазепи), 44.

Відповідно до ч. 5 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Пунктами 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Водночас суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України Про доступ до судових рішень кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Сам лише факт неотримання сторонами поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Таким чином, вищезазначеним Законом та процесуальним законодавством Товариству з обмеженою відповідальністю Експрес-Люкс надано право бути обізнаним про прийняті в його справі судові рішення та можливість його реалізувати шляхом вільного доступу до відповідного реєстру.

Враховуючи вищевикладене, судом було здійснено всіх заходів щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, а тому суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі та встановлення йому строку для подання відзиву на позов, а днем вручення ухвали від 27.07.2021 є 03.08.2021.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 18.08.2021.

Частиною 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Короткий зміст позовних вимог та узагальнені доводи учасників справи.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 340 на постачання теплової енергії в гарячій воді від 20.09.2002 в частині своєчасної оплати поставленої теплової енергії з жовтня 2019 року по квітень 2021 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 18 441,65 грн, на яку позивачем нараховано 335,44 грн пені, 303,85 грн 3 % річних, 973,38 грн інфляційних втрат.

Відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень у встановлений строк до суду не надходило.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Оскільки відповідач не подав відзив у встановлений судом строк, справа вирішується за наявними у ній матеріалами.

Обставини, які є предметом доказування у справі. Докази, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

20.09.2002 між Товариством з обмеженою відповідальністю фірмою «ТехНова» в особі Комунального енергогенеруючого підрозділу «Чернігівська теплоелектроцентраль» ТОВ фірми «ТехНова» (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Експрес-Люкс» (далі - Споживач) укладено договір №340 на постачання теплової енергії в гарячій воді (далі - Договір) (а.с. 11-14).

Відповідно до п. 1.1 Договору за цим договором Постачальник бере на себе зобов`язання постачати Споживачеві теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах для об`єктів, вказаних у додатку №1 цього договору, а Споживач, у свою чергу, зобов`язався сплачувати одержану теплову енергію на розрахунковий рахунок Постачальника за встановленими тарифами (цінами) в терміни, на умовах та порядку постачання і сплати, передбаченими цим договором.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що теплова енергія постачається Споживачу для об`єктів та в обсягах згідно з додатком №1 до цього договору у вигляді гарячої води на такі потреби: опалення та вентиляцію в період опалювального сезону, гаряче водопостачання протягом року, технологічні потреби.

Згідно з п. 3.2.22 Договору Споживач теплової енергії зобов`язується щомісячно здійснювати розрахунки за всю спожиту теплову енергію згідно з тарифами п. 6.1 цього договору на розрахунковий рахунок після отримання рахунку на оплату. У випадку неотримання рахунку до 15 числа наступного місяця споживач зобов`язаний повідомити про це постачальника.

Відповідно до п. 4.1.8 Договору постачальник має право вносити зміни до договору змінювати діючі тарифи на відпущене тепло згідно з законодавством України та розпорядженням обласної держадміністрації, рішеннями міської ради.

За змістом п. 5.1 Договору облік спожитої Споживачем теплової енергії здійснюється із теплоносієм Постачальника п. 1, п. 2, п. 3 - розрахунком за м2.

Згідно з п. 6.1. Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається Споживачем, здійснюються виключно у грошовій формі на розрахунковий рахунок Постачальника по тарифах, які затверджені рішеннями облдержадміністрації, міської ради, і які можуть змінюватись згідно з законами Верховної Ради і постановами Кабінету Міністрів України.

Пунктом 6.2.1 Договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію на опалення протягом опалювального періоду здійснюється по тарифу:

- за 1 Гкал при наявності приладів обліку теплової енергії згідно з їх показаннями;

- за 1 Гкал при наявності тільки витратоміра за умов узгодженого визначення фактичних температур теплоносія з урахуванням показань витратоміра, або відомому проектному максимальному годинному навантаженні: в обох випадках розрахунковим способом;

- за 1 кв. м опалювальної площі в інших випадках.

Розрахунки Споживача із Постачальником за відпущену теплову енергію у вигляді гарячої води виконуються згідно з діючим законодавством, згідно з рахунками Постачальника щомісячно відповідно з показаннями приладів обліку або розрахунковим способом при відсутності приладів обліку. Розрахунковим періодом є календарний місяць (п. 6.5 Договору).

Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду сплачує Постачальнику 50% вартості зазначеної у договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок місяця (п. 6.6 Договору).

Пунктом 6.9 Договору встановлено нарахування пені у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення у випадку несплати Споживачем рахунку до 15 числа наступного місяця.

Згідно з п. 7.2.3. Договору Споживач несе відповідальність за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію у вигляді пені у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, а також боргу з урахуванням індексу інфляції за весь період прострочення і трьох відсотків річних від простроченої суми.

Відповідно до п. 10.1, 10.4 Договору цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 20.09.2003. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Договір підписаний сторонами, а підписи осіб скріплені печатками сторін.

Письмових повідомлень сторін про припинення дії Договору матеріали справи не містять, а отже Договір був пролонгованим на кожний наступний рік та діяв у спірному періоді.

Доказів розірвання або визнання недійсним Договору в судовому порядку матеріали справи також не містять.

01.09.2010 між сторонами укладено угоду про зміну договору №340 від 20.09.2002 на постачання теплової енергії в гарячій воді, якою доповнили Договір Додатком №1 від 01.09.2010. Також цією додатковою угодою змінено юридичну адресу Споживача вул. Щорса, 44, м. Чернігів; усі інші умови Договору, не порушені даною угодою, залишені без змін (а.с. 18).

У Додатку №1 від 01.09.2010 до Договору зазначено найменування та адресу об`єкта, до якого здійснюватиметься постачання теплової енергії, а саме: магазин продовольчих товарів по вул. Попудренка, 2, опалювальна площа 54,0 м2, а також обсяги постачання теплової енергії протягом року (а.с. 19-20).

На виконання умов Договору позивач за період з01.10.2019 по 30.04.2021 поставив відповідачу теплову енергію з урахуванням перерахунку за жовтень грудень 2018 року на загальну суму 18 441,65 грн.

Обсяг поставленої теплової енергії визначений на підставі:

- показників загальнобудинкового приладу обліку, зафіксованих в актах зняття показань будинкових приладів обліку теплової енергії від 30.10,2018, від 28.11.2018, від 27.12.2018, від 01.11.2019, від 29.11.2019, від 30.12.2019, від 30.01.2020, від 29.02.2020, від 30.03.2020, від 13.04.2020, від 30.10.2020, 27.11.2020, 30.12.2020, 30.01.2021, 01.03.2021, 01.04.2021, 21.04.2021, підписаних контролером Чернігівської ТЕЦ, представником Чернігівської ТЕЦ, із застосуванням Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визнання плати за їх опалення, затвердженої наказом Мінбуду України 31.10.2006 №359.

Позивач надав копії актів прийому-передачі теплової енергії за жовтень-грудень 2019 року, січень-квітень 2020 року, жовтень 2020 року-квітень 2021 року, які не були підписані відповідачем (а.с. 67-74).

На оплату спожитої у спірний період теплової енергії позивачем виставлено відповідачу рахунки-фактури №0340 від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, 31.01.2020, 29.02.2020, 31.03.2020, 30.04.2020, 31.10.2020, 30.11.2020, 31.12.2020, 31.01.2021, 28.02.2021, 31.03.2021, 30.04.2021, та рахунок 0340ДН (донарахування за жовтень-грудень 2018 року), шляхом направлення їх рекомендованими листами, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів та фіскальними чеками (а.с. 33-57).

Рахунок-фактура № 0340 від 31.10.2019 було направлено відповідачу 11.11.2019, рахунок-фактура № 0340 від 31.12.2019 17.01.2019, рахунок-фактура № 0340 від 31.01.2020 24.03.2020, рахунок-фактура № 0340 від 29.02.2020 25.03.2020, рахунок-фактура № 0340 від 31.03.2020 15.04.2020, рахунок-фактура № 0340 від 30.04.2020 14.05.2020, рахунок-фактура № 0340 від 31.10.2020 14.11.2020, рахунок-фактура № 0340 від 30.11.2020 12.12.2020, рахунок-фактура № 31.12.2020 12.01.2021, рахунок-фактура № 0340 від 31.01.2021 08.02.2021, рахунок-фактура № 0340 від 28.02.2021 12.03.2021, рахунок-фактура № 0340 від 31.03.2021 15.04.2021, рахунок-фактура № 0340 від 31.03.2021 15.04.2021, рахунок-фактура № 0340 від 30.04.2021 07.05.2021 та дублікат рахунку-фактури № 0340 від 30.11.2019 31.05.2021.

Вказана у рахунках-фактурах вартість поставленої теплової енергії у гарячій воді визначена позивачем згідно із діючими у спірний період тарифами, затвердженими постановами НКРЕКП № 239 від 27.02.2018, № 404 від 16.06.2018, № 1822 від 11.12.2018, № 92 від 14.01.2020, № 2259 від 30.11.2020, № 42 від 13.01.2021.

Відповідач взятих на себе зобов`язань за Договором не виконав та не оплатив за спожиту теплову енергію за період з01.10.2019 по 30.04.2021з урахуванням перерахунку за жовтень грудень 2018 року в січні 2020 року на загальну суму 18 441,65 грн.

Доказів сплати коштів у розмірі 18 441,65 грн відповідач суду не надав.

Оцінка суду.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч. 7 ст. 276 Господарського кодексу України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Крім того, відносини, що виникають у зв`язку з виробництвом, транспортуванням, постачанням і використанням теплової енергії регулюються Законом України «Про теплопостачання», а тому до спірних відносин підлягають застосуванню положення і даного спеціального закону.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору.

Частина 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» встановлює, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо заявленої до стягнення суми основної заборгованості.

За умовами Договору відповідач зобов`язаний розрахуватися за спожиту теплову енергію у гарячій воді не пізніше 15 числа місяця, наступного за розрахунковим. Однією із умов здійснення споживачем оплати спожитої теплової енергії є отримання ним від постачальника рахунку. При цьому у разі неотримання рахунку до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, споживач зобов`язаний повідомити про це постачальника.

Доказів неотримання рахунків-фактур відповідачем та доказів звернення до позивача за рахунком у разі його неотримання в установлений договором строк матеріали справи не містять.

З огляду на умови Договору вартість теплової енергії в гарячій воді, поставленої позивачем, відповідач був зобов`язаний оплатити до 15 числа наступного місяця.

Згідно п. 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019, рахунок на оплату спожитої послуги надається споживачу на безоплатній основі щомісяця відповідно до статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Рахунки на оплату послуг формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів послуг, на основі показань вузлів комерційного обліку з урахуванням показань вузлів розподільного обліку відповідно до Закону України«Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та надаються споживачу (його представнику) у строк не пізніше ніж за 10 календарних днів до граничного строку внесення плати за послуги, визначеного договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було здійснено направлення рахунків на оплату відповідачу з порушенням строків виставлення рахунків порівняно до строку оплати за надані послуги, обумовленого Договором (до 15-го числа).

Відповідно до ч. 2 ст. 613 Цивільного кодексу України якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Оскільки за вимогами чинного законодавства строк оплати не може бути меншим ніж 10 календарних днів з моменту надання рахунка споживачу, а направлення таких рахунків відбувалось саме з вини позивача, суд дійшов висновку про відтермінування строків здійснення відповідної оплати.

З огляду на норми п. 36 Правил надання послуги з постачання теплової енергії та правила обчислення строків, встановлені ст. 253, 254 Цивільного кодексу України, вартість теплової енергії в гарячій воді, поставленої позивачем в жовтні 2019 року відповідач повинен був оплатити до 21.11.2019, в грудні 2019 року до 27.01.2020, в січні 2020 року до 03.04.2020, в лютому 2020 року до 04.04.2020, в березні 2020 року до 25.04.2020, в квітні 2020 року до 25.05.2020, в жовтні 2020 року до 24.11.2020, в листопаді 2020 року до 22.12.2020, в грудні 2020 року до 22.01.2021, в січні 2021 року до 18.02.2021, в лютому 2021 року до 22.03.2021, в березні 2021 року до 26.04.2021, в квітні 2021 року до 17.05.2021.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не провів оплату за спожиту теплову енергію в гарячій воді у визначені законодавством і Договором терміни, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у розмірі 18 441,65 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Щодо заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Враховуючи порушення відповідачем строків оплати по Договору за спожиту теплову енергію в гарячій воді, позивач нарахував та заявив до стягнення 335,44 грн пені за період з 17.11.2020 по 31.05.2021, 303,85 грн 3 % річних за період з 16.11.2019 по 31.05.2021, 973,38 грн інфляційних втрат з грудня 2019 року по травень 2021 року.

Частина 1 ст. 216 Господарського кодексу України передбачає, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 624 Цивільного кодексу України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Зі ст. 230 Господарського кодексу України випливає, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 4 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

У пунктах 6.9, 7.2.3 Договору сторонами погоджено, що за несвоєчасне виконання розрахунків за теплову енергію Споживач несе відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,5% належної до сплати суми за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку пені, дійшов висновку про неправильне її нарахування,з огляду на наступне.

Як зазначено вище судом, позивачем порушено строки формування та виставлення рахунку відповідачу на оплату за спожиту теплову енергію в гарячій воді, не враховано граничний строк оплати, який складає 10 календарних днів з моменту надання рахунка споживачу, в зв`язку з чим невірно визначено початок періоду нарахування пені.

З урахуванням висновків суду щодо граничних дат проведення відповідачем оплат, період нарахування пені по рахунку-фактурі № 0340 від 31.10.2020 становить з 25.11.2020 по 17.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 30.11.2020 - з 23.12.2020 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.12.2020 - з 23.01.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.01.2021 - з 19.02.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 28.02.2021 - з 23.03.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.03.2021 - з 27.04.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 30.04.2021 - з 18.05.2021 по 31.05.2021.

За перерахунком суду, розмір пені, з урахуванням визначеного судом періоду, становить 318,67 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення пені підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

У наданому розрахунку суми 3% річних позивач також невірно визначив початок періоду нарахування з аналогічних підстав, про що судом вище було зроблено висновок.

З урахуванням висновків суду щодо граничних дат проведення відповідачем оплат, період нарахування 3 % річних по рахунку-фактурі № 0340 від 31.10.2019 становить з 22.11.2019 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.12.2019 - з 28.01.2020 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.01.2020 - з 04.04.2020 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 29.02.2020 - з 05.04.2020 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.03.2020 - з 26.04.2020 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 30.04.2020 - з 26.05.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.10.2020 - з 25.11.2020 по 17.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 30.11.2020 - з 23.12.2020 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.12.2020 - з 23.01.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.01.2021 - з 19.02.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 28.02.2021 - з 23.03.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 31.03.2021 - з 27.04.2021 по 31.05.2021, по рахунку-фактурі № 0340 від 30.04.2021 - з 18.05.2021 по 31.05.2021.

За перерахунком суду, розмір 3 % річних, з урахуванням визначеного судом періоду, становить 296,88 грн, а отже є меншим, ніж нараховано та заявлено до стягнення позивачем, відтак позовні вимоги у частині стягнення 3 % річних підлягають частковому задоволенню у зазначеному судом розмірі.

Суд, здійснивши перевірку розрахунку інфляційних втрат, дійшов висновку про правомірне їх нарахування.

Висновки суду.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Інші докази та пояснення учасників справи судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують вищевикладені висновки суду.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах "Трофимчук проти України", Серявін та інші проти України обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Судом було вжито усіх заходів для забезпечення реалізації сторонами своїх процесуальних прав та з`ясовано усі питання, винесені на його розгляд.

За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач за подання позовної заяви сплатив 2270 грн судового збору.

Отже, розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в частині задоволених позовних вимог, становить 2267,31 грн.

Керуючись ст. 14, 73-80, 86, 129, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1.Позовні вимоги задовольнити частково.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес-Люкс» (, вул. Івана Мазепи, 44, м. Чернігів, 14017) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «ТехНова» (, вул. Предславинська, 31/11, офіс 87, м. Київ, 03050) 18 441,65 грн заборгованості за поставлену теплову енергію, 318,67 грн пені, 973,38 грн інфляційних втрат, 296,88 грн 3% річних та 2267,31 грн витрат зі сплати судового збору.

3. У решті позову відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя В. В. Шморгун