ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2021 р. Справа№ 908/1372/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Скрипки І.М.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Білоус О.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 20.07.2021,

розглянувши апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни та Національної поліції України

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 (повний текст складено 20.04.2021)

у справі №908/1372/20 (суддя Сівакова В.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни

до 1. Національної поліції України;

2. Державної казначейської служби України;

3. Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві

про стягнення 371 779,31 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Фізична особа-підприємець Савченко Наталія Анатоліївна (далі, позивач або ФОП Савченко Н.А.) звернулась до господарського суду з позовом до Національної поліції України (далі, відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі, відповідач-2), Головного управління Державної казначейської служби України у м. Києві (далі, відповідач-3) про стягнення 271 779,31 грн майнової шкоди та 100 000,00 грн моральної шкоди, завданих незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб Національної поліції України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок дій відповідача-1 щодо вилучення водних біоресурсів (риби), що належить позивачці та передачі їх на зберігання, після скасування арешту та повернення риби позивачці, строк придатності риби сплив, у зв`язку з чим позивачці завдано шкоду в розмірі 253 171,31 грн у вигляді вартості втраченої риби та витрат за оренду морозильної камери в розмірі 18 608,00 грн. Окрім цього, діями відповідача-1 позивачці було завдано моральну шкоду, оцінену нею в розмірі 100 000,00 грн, оскільки внаслідок вилучення та тривалого утримання продовольчої продукції позивачка зазнала сильних душевних страждань та переживань, що стало наслідком погіршення стану її здоров`я.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20 позов задоволено частково.

Присуджено до стягнення з Державного бюджету України на користь Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни 253 171 (двісті п`ятдесят три тисячі сто сімдесят одна) грн 31 коп. в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю посадових та службових осіб Національної поліції України.

Присуджено до стягнення з Національної поліції України на користь Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни 3 797 (три тисячі сімсот дев`яносто сім) грн 57 коп.

В іншій частині в позові відмовлено повністю.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд дійшов висновку, що позивачкою доведено наявність усіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення для відшкодування їй матеріальної шкоди у розмірі 253 171,31 грн.

Водночас, суд визнав необґрунтованими позовні вимоги про стягнення на користь позивачки витрат за оренду морозильної камери в розмірі 18 608,00 грн, пославшись на те, що позивачкою не доведено належними засобами доказування, що вилучена у позивачки під час обшуку 21.08.2019 рибна продукція знаходилась саме на площі, орендованій згідно договору оренди №0901 від 01.09.2020. Суд зазначив, що позивачка користувалась орендованою у холодильній камері площею після вилучення у неї риби.

Суд також визнав необґрунтованими вимоги позивачки про стягнення з відповідача-1 100 000,00 грн моральної шкоди, оскільки позивачка, звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди, не надала суду жодних доказів, які б свідчили про погіршення стану її здоров`я та погіршення ділової репутації, що стало наслідком відмови від співпраці ряду суб`єктів підприємницької діяльності щодо ненадання в орендне користування складських приміщень та про яку зазначала ФОП Савченко Н.А.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 11.05.2021 (про що свідчить відмітка Укрпошти Експрес на конверті) Національна поліція України звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20 в частині задоволених позовних вимог та прийняти у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача-1 зводяться до наступного:

- ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к скасовано арешт, накладений на водні біоресурси, які були вилучені у ФОП Савченко Н.А., однак, лише 06.04.2020 відповідачу-1 стало відомо про вказану ухвалу. Після цього 09.04.2020 та 07.05.2020 ГСУ НП України було направлено листи ФОП Савченко Н.А. про необхідність зв`язатися зі слідчим для узгодження дати та часу виконання ухвали у справі №757/63134/19-к від 22.01.2020. 20.05.2020 слідчим направлено на погодження клопотання про проведення огляду та 20.05.2020 прокурором погоджено зазначене клопотання. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 у справі №757/20373/20-к надано дозвіл на проведення огляду у комплексі будівель та споруд, які використовуються ТОВ ТД «Рибпром» за адресою: Запорізька обл., м. Бердянськ, вул. Халтуріна,10. У ході проведення огляду виконано ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к та повернуто ФОП Савченко Н.А. водні біоресурси, вилучені 21.08.2019. Отже, слідчим ГСУ НП України з моменту отримання ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к за максимально короткий термін вжито заходи щодо повернення майна володільцю та виконано ухвалу слідчого;

- позивачкою не доведено належними засобами доказування права власності на морські біоресурси, у зв`язку з чим позивачка не набула права вимоги щодо відшкодування майнової шкоди у вигляді вартості вилученого майна;

- суд першої інстанції, приймаючи рішення, не врахував відсутність заборони продажу «умовно придатної», «непридатної» рибної продукції фізичним особам-підприємцям та/або юридичним особам в промислових цілях (для промислового використання). При цьому, згідно висновку експертів КНДІСЕ №1502-/20-34/19042-19066/20-23 повернута позивачці рибна продукція відповідала вимогам СОУ та ДСТУ, тобто була фактично придатною для промислового використання;

- суд у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення не зазначив правову природу суми стягнення у розмірі 3 797,57 грн.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, 31.05.2021 (про що свідчить відмітка накладної кур`єрської доставки) Фізична особа-підприємець Савченко Наталія Анатоліївна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення шкоди в розмірі 18 608,00 грн у вигляді витрат за оренду площ в морозильній камері, де знаходилася вилучена продукція та відмови у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У тексті апеляційної скарги позивачкою викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано позивачем 11.05.2021.

Узагальнені доводи апеляційної скарги позивачки зводяться до наступного:

- судом в порушення норм процесуального права покладено в основу судового рішення недопустимий доказ - протокол огляду від 26.05.2020, оскільки огляд було проведено всупереч ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 у справі №757/20373/20-к та в подальшому слідчий не звернувся до суду для отримання дозволу на проведення огляду;

- свідчення комірника Сливки О.О., що ФОП Савченко Н.А. могла завозити нову рибну продукцію, є недопустимим доказом, оскільки остання не допитувалась судом як свідок. Протоколом обшуку від 21.08.2019 саме зі складських приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , вилучено рибну продукцію, належну ФОП Савченко Н.А., а тому твердження суду в оскаржуваному рішенні стосовно того, що нібито позивачкою не доведено належними засобами доказування, що вилучена у неї рибна продукція знаходилась саме на площі, орендованій згідно договору оренди №0901 від 01.09.2020, не заслуговує на увагу;

- судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Суд не взяв до уваги, що ФОП Савченко Н.А. веде індивідуальну підприємницьку діяльність та задля отримання прибутку придбала спірну рибну продукцію. Однак, внаслідок незаконних дій відповідача-1 грошові кошти позивачки у розмірі 253 171,00 грн були заморожені та неотримані позивачкою і досі. Зазначене вплинуло на морально-психологічний стан позивачки, призвело до заподіяння їй страждань та переживань. Доказом такого стану позивачки є довідка про проходження лікування у лікаря (психіатра), долучена до апеляційної скарги. ФОП Савченко Н.А. в апеляційній скарзі просить долучити вказану довідку до матеріалів справи та зазначає, що не могла надати таку довідку раніше, оскільки остання створена лише 20.05.2021.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

29.06.2021 від ФОП Савченко Н.А. через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача-1, у якому вона просила суд залишити апеляційну скаргу відповідача-1 без задоволення.

Позивачка у відзиві наголосила на наступному:

- порушення відповідачем-1 на стадії досудового розслідування своїх процесуальних обов`язків стосовно поводження із речовими доказами, визначеними статтею 100 Кримінального процесуального кодексу України, та несвоєчасне виконання ухвали Печерського районного суду м. Києві від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к свідчить про незаконність бездіяльності скаржника, причинно-наслідковий зв`язок між незаконною бездіяльністю та завданням шкоди, та свідчить про наявність в бездіяльності апелянта вини в завданій шкоді позивачці;

- питання щодо права власності позивачки на спірну продукцію детально досліджено в судовому рішенні;

- закон забороняє реалізацію продукції, термін придатності якої сплив;

- неможливим при прийнятті рішення є застосування висновку експертів КНДІСЕ №1502-/20-34/19042-19066/20-23, оскільки даний висновок є недопустимим доказом у справі (в його основу покладено незаконний протокол огляду та зразки водних біоресурсів, відібраних під час незаконного огляду 26.05.2020), про що представником позивачки робилась відповідна заява.

07.07.2021 та 19.07.2021 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від відповідачів -1, -3 надійшли відзиви на апеляційну скаргу, у яких відповідачі -1, -3 просили апеляційну скаргу ФОП Савченко Н.А. залишити без задоволення, а рішення суду скасувати і прийняти нове, яким у позові відмовити повністю.

Узагальнені доводи відзивів відповідачів -1, -3 зводяться до того, що позивачкою належними та допустимими доказами не доведено суду, що вилучена у неї під час обшуку риба знаходилась саме на орендованій нею згідно договору №0901 від 01.09.2020 площі, не надано суду доказів на підтвердження факту понесення позивачкою моральної шкоди. Долучена позивачкою до апеляційної скарги «медична довідка» є неналежним доказом у справі, оскільки не відповідає затвердженій формі медичної довідки та не містить жодних обов`язкових реквізитів.

Представник відповідача-2 письмового відзиву на апеляційну скаргу суду не надав, що у відповідності до частини 3 статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2021 апеляційну скаргу Національної поліції України у справі №908/1372/20 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20, розгляд справи призначено на 29.06.2021.

23.06.2021 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 23.06.2021 на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М. передано апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни у справі №908/1372/20.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 поновлено Фізичній особі-підприємцю Савченко Наталії Анатоліївні пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20, апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20 об`єднано в одне апеляційне провадження, справу №908/1372/20 призначено до розгляду на 29.06.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.06.2021 клопотання представника Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни про участь у судовому засіданні 29.06.2021 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судове засідання, призначене на 29.06.2021, з`явилися представники позивачки (поза межами суду) та представник відповідача-1.

Представники відповідачів -2, -3 у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Суд у судовому засіданні 29.06.2021 довів до відома представників сторін про нещодавне відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни, яка об`єднана в одне апеляційне провадження із апеляційною скаргою Національної поліції України.

Враховуючи зазначене, задля забезпечення процесуальних прав усіх учасників судового процесу, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 розгляд справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду відкладено на 20.07.2021.

У судовому засіданні 20.07.2021 за результатами заслуховування пояснень учасників справи та дослідження матеріалів справи судом було оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 20.07.2021, яке проводилося в режимі відеоконференції, з`явилися позивачка та її представник, представники відповідачів -1, -3.

Представник відповідача-2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що у матеріалах справи містяться докази належного повідомлення відповідача-2 про дату, час і місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а саме повідомлення про вручення поштового відправлення, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача-2.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримували доводи апеляційної скарги ФОП Савченко Н.А., просили скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20 в частині відмови в задоволенні позовних вимог стосовно стягнення шкоди в розмірі 18 608,00 грн у вигляді витрат за оренду площ в морозильній камері, де знаходилася вилучена продукція, та відмови у задоволенні позовних вимог стосовно стягнення моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн та постановити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Проти задоволення апеляційної скарги відповідача-1 заперечували.

Представники відповідачів -1, -3 просили суд задовольнити апеляційну скаргу відповідача-1, рішення суду в частині задоволення позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити повністю. Проти задоволення апеляційної скарги позивачки заперечували.

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій у даній справі

02.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовтехнологістик» (орендар) та Фізичною особою - підприємцем Савченко Наталією Анатоліївною (суборендар, позивач) укладено договір суборенди холодильної камери №0207 (далі, Договір суборенди №0207).

Відповідно до пункту 1.1. Договору суборенди №0207 орендар передав в суборенду, а суборендар прийняв в строкове платне користування частину холодильної камери загальною площею 20 кв.м, що знаходиться у виробничому корпусі за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10.

Факт передачі та прийняття позивачкою у суборенду частини холодильної камери підтверджується актом прийому-передачі від 01.01.2019.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 14.08.2019 у справі №757/43116/19-к надано дозвіл слідчим слідчої групи та прокурорам групи прокурорів на проведення обшуку у комплексі будівель та споруд, які використовуються ТОВ ТД «Рибпром» (), що за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10, які на праві власності зареєстровані за ТОВ «Бриарон» (), з метою виявлення та вилучення речей та документів ТОВ ТД «Рибпром» (), ПП «РКП Маяк» (), ТОВ «Риф» (), ТОВ «Бердянський м`ясокомбінат» (), ТОВ «Дюкарь» (),ТОВ «Вариор» (), а саме: угоди, договори, контракти, з додатками, специфікації, банківські виписки, платіжні доручення, рахунки-фактури, акти прийому-передачі, видаткові та податкові накладні, реєстри податкових накладних, блокноти, чорнові записи, системні блоки комп`ютерів, пластикові банківські платіжні картки, моноблоки, ноутбуки, магнітні носії інформації, флеш-накопичувачі, сервери, електронні інформаційні системи або їх частини, мобільні телефони, сім-картки, листування, інші фінансово-господарські документи, печатки та штампи товариств, незаконно виловлені біоресурси, а також біоресурси на які відсутні документи про їх походження, заборонені законом пристосування для добування риби (браконьєрські снасті, ятера, доріжки, парашути, ставні, екрани, електровудки, драчі, остроги, павуки, перемети).

21.08.2019 на підставі вказаної ухвали старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0013527 від 13.11.2017 проведено обшук будівель та споруд за адресою: Запорізька область, М. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10, за результатами якого складено відповідний протокол обшуку та вилучено всі водні біоресурси, які належать ряду фізичних та юридичних осіб, в тому числі у ФОП Савченко Н.А. вилучено:

1) бичок - 8960 кг;

2) оселедець - 299 кг;

3) хамса - 109 кг;

4) пеленгас - 178 кг.

Згідно акту прийому-передачі на відповідальне зберігання від 21.08.2019 вилучену згідно протоколу обшуку рибу передано на відповідальне зберігання комірнику ТОВ «Азовтехнологістик» Сливці О.О.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2019 у справі №757/45494/19-к накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10, де знаходяться складські приміщення ТОВ ТД «Рибпром» з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування ним, в тому числі на: рибу бичок с/м вагою 8960 кг, рибу оселедець вагою 299 кг, рибу хамса вагою 109 кг, рибу пеленгас вагою 178 кг.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к клопотання Фізичної особи-підприємця Савченко Н.А. про скасування арешту майна, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2019 в рамках кримінального провадження №0013527, задоволено. Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2019 на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку 21.08.2019 в м. Бердянськ, по вул. Халтуріна, 10, де знаходиться складське приміщення ТОВ ТД «Рибпром» (), а саме: риби пеленгас вагою 178 кг, риби хамса вагою 109 кг, риби оселедець вагою 299 кг, риби бичок с/м вагою 8960 кг.

Дана ухвала отримана Головним слідчим управлінням Національної поліції України 06.04.2020, яка була направлена останньому разом з листом Офісу Генеральної прокуратури №09/1/1-623вих-20 від 01.04.2020.

06.05.2020 у зв`язку з прийняттям ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к позивачкою на електрону пошту Головного слідчого управління Національної поліції України подано заяву від 06.05.2020 про повернення вилученої в ході проведення обушку рибної продукції.

У матеріалах справи наявні листи Головного слідчого управління Національної поліції України №15342дн/24/2/2-2020 від 14.05.2020 та №15747дн/24/2/2-2020 від 19.05.2020, адресовані ФОП Савченко Н.А., в яких повідомлено про необхідність зв`язатись за контактним телефоном (наведеним у листах) з метою узгодження дати та часу виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №75763134/19-к.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 у справі №757/20373/20-к надано дозвіл слідчим слідчої групи та прокурорам групи прокурорів у кримінальному провадження №0013527 від 13.11.2017 за участю спеціалістів, експертів на проведення огляду у комплексі будівель та споруд, які використовуються ТОВ ТД «Рибпром», що за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10, які на праві власності належать ТОВ «Бриарон» з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини кримінального правопорушення, вилучення речей та документів, а також відібрання зразків водних біоресурсів.

26.05.2020 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України на підставі вказаної вище ухвали проведено огляд, про що складено відповідний протокол огляду від 26.05.2020. У ході проведення огляду ФОП Савченко Н.А. повернуто водні біоресурси, які були вилучені 21.08.2019, про що складено акт приймання-передачі майна. У вказаному акті ФОП Савченко Н.А. зазначила, що отримала прострочену рибу, у якої пройшов термін придатності.

Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що внаслідок незаконних дій відповідача-1 щодо вилучення водних біоресурсів (риби), що належить позивачці та передачі їх на зберігання, після скасування арешту та повернення риби позивачці, строк придатності риби сплив, у зв`язку з чим позивачці нанесено шкоду в розмірі 253 171,31 грн у вигляді вартості втраченої риби та витрат за оренду морозильної камери в розмірі 18 608,00 грн. Окрім цього, діями відповідача-1 позивачці було завдано моральну шкоду, оцінену нею в розмірі 100 000,00 грн, оскільки внаслідок вилучення та тривалого утримання продовольчої продукції позивачка зазнала сильних душевних страждань та переживань, що стало наслідком погіршення її здоров`я. Також позивачка вказувала на те, що кримінальна справа мала великий суспільний резонанс в місті, що негативно відобразилось на її діловій репутації, наслідком чого є те, що ряд суб`єктів підприємницької діяльності відмовились надавати позивачці в оренду складські приміщення.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів на них, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційні скарги позивачки та відповідача-1 не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Предметом позову в даній справі є вимоги про відшкодування шкоди (стягнення майнової та моральної шкоди), заподіяної (завданої), як зазначає позивачка, незаконними (протиправними) рішеннями, діями та бездіяльністю органу досудового розслідування (який одночасно входить до структури Національної поліції України, яка є органом державної влади).

Стаття 22 Цивільного кодексу України визначає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками у відповідності до частини 2 статті 22 Цивільного кодексу України є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Визначення поняття збитків наводяться також у частині 2 статті 224 Господарського кодексу України, відповідно до якої під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також неодержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

В силу положень статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (частина 3 статті 22 Цивільного кодексу України).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 Цивільного кодексу України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України.

Статті 1173, 1174 Цивільного кодексу України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Отже, відповідальність органу державної влади, яким є відповідач-1, за шкоду, яка завдана позивачу може наставати за одночасної наявності таких умов: факту незаконного рішення, дії чи бездіяльності відповідача-1, наявності шкоди, завданої позивачу; причинно-наслідкового зв`язку між рішенням, дією чи бездіяльністю та завданою шкодою.

За змістом статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно статей 73, 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Виходячи з викладеного, позивач повинен належними, допустимими та достовірними доказами довести неправомірність дій державного органу/його посадової чи службової особи, факт спричинення такими діями збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

Колегія суддів зазначає, що основним предметом доказування та, відповідно, встановлення у даній справі, є саме протиправність дій (бездіяльності) відповідача-1, внаслідок яких (якої) було завдано шкоди позивачці, оскільки відсутність такого елемента делікту як протиправна поведінка свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки (стаття 11 Цивільного кодексу України).

Статтею 16 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 167 Кримінального процесуального кодексу України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині 2 цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

За змістом статті 170 Кримінального процесуального кодексу України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Як встановлено судом вище, 21.08.2019 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України в рамках здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0013527 від 13.11.2017 проведено обшук будівель та споруд за адресою: Запорізька область, М. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10, за результатами якого складено відповідний протокол обшуку та вилучено всі водні біоресурси, які належать ряду фізичних та юридичних осіб, в тому числі у ФОП Савченко Н.А. вилучено: бичок - 8960 кг; оселедець - 299 кг; хамса - 109 кг; пеленгас - 178 кг.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2019 у справі №757/45494/19-к накладено арешт на тимчасово вилучене майно під час проведення санкціонованого обшуку за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10, де знаходяться складські приміщення ТОВ ТД «Рибпром» з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування ним, в тому числі на: рибу бичок с/м вагою 8960 кг, рибу оселедець вагою 299 кг, рибу хамса вагою 109 кг, рибу пеленгас вагою 178 кг.

Досліджуючи питання щодо права власності ФОП Савченко Н.А. на вказані вилучені водні біоресурси, колегія суддів встановила, що таке право власності підтверджується документами первинного бухгалтерського обліку, а саме:

1) Згідно накладної №194 від 01.06.2019, виданої ФОП Тимошенко І.В., позивачкою придбано бичок азовський свіжоморожений вагою - 4000 кг, вартістю 140 000,00 грн.

Відповідно до посвідчення якості №103 від 01.06.2019, виданого ФОП Тимошенко І.В., рибна продукція кількістю 4000 кг поставлена свіжою (дата виготовлення 09.04.2019), а строк придатності становив - не більше 6 місяців.

Оплата вказаної продукції вартістю 140 000,00 грн підтверджується товарним чеком №194 від 01.06.2019.

Також у матеріалах справи міститься товарно-транспортна накладна №83 від 01.06.2019, якою підтверджується факт перевезення вантажу (бичок азовський свіжоморожений вагою - 4000 кг, вартістю 140 000,00 грн).

2) Згідно видаткової накладної №РН-006 від 01.07.2019, виданої ТОВ «Азовплюс», позивачкою придбано бичок морожений вагою - 5770 кг, вартістю 43 852,00 грн.

Відповідно до декларації (свідоцтва) про якість №РН-006 від 01.07.2019 рибна продукція кількістю 5 770 кг поставлена свіжою (дата виготовлення квітень 2019 року), а строк придатності становив - не більше 6 місяців.

Підтвердженням оплати вказаної продукції вартістю 43 852,00 грн є квитанція №0.0..1 від 11.09.2019.

3) Згідно накладної №7 від 17.07.2019, виданої ФОП Коссе В.Л., позивачкою придбано оселедець азовський свіжоморожений вагою - 350 кг, вартістю 14 000,00 грн, хамсу свіжоморожену - 250 кг, вартістю 12 500,00 грн, загальною вартістю 26 500,00 грн.

Відповідно до посвідчення якості №7 від 17.07.2019 вказана рибна продукція поставлена свіжою (дата виготовлення 29.04.2019 та відповідно 05.05.2019), а строк придатності становив - не більше 6 місяців.

Підтвердженням оплати вказаної рибної продукції в розмірі 26 500,00 грн є товарний чек №7 від 17.07.2019.

4) Згідно накладної №7 від 15.08.2019, виданої ФОП Чуменко В.В., позивачкою придбано пелінгас вагою - 310 кг, вартістю 9 300,00 грн.

Відповідно до посвідчення про якість №7 від 15.08.2019 дана продукція поставлена свіжою (дата виготовлення квітень 2019 року), а строк придатності становив - 8 місяців.

Оплата вказаної рибної продукції в розмірі 9 300,00 грн підтверджується квитанцією до прибуткового ордеру №7 від 19.08.2019.

Відповідач-1 в апеляційній скарзі посилається на відсутність належного документального підтвердження здійснення оплати рибної продукції, оскільки, зокрема, товарні чеки не відповідають вимогам пункту 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016, а акти прийому-передачі рибної продукції відсутні. На переконання відповідача-1, надані позивачкою копії товарних чеків не можуть слугувати доказами придбання позивачкою рибної продукції.

Зазначені доводи скаржника відхиляються колегією суддів, враховуючи наступне.

Порядок оформлення розрахункових документів при проведенні розрахункових операцій за готівку в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначено Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Так, вказаний Закон до розрахункових документів відносить - касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо, які підтверджують факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

При цьому, законодавчо визначено випадки звільнення продавця від обов`язкового надання покупцю складених за встановленою формою фіскальних чеків, надрукованих РРО, або розрахункових квитанцій, заповнених вручну.

Водночас, пунктом 15 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено, що чеки, накладні та інші письмові документи, які засвідчують передачу права власності на товари (послуги) від продавця до покупця, повинні видаватись покупцю таких товарів (послуг) на його вимогу. Тобто такі документи видаються за вимогою покупця.

Таким чином, оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків у випадках, передбачених Законом, є правомірним.

Разом з тим, якщо форми та зміст фіскального чека, розрахункової квитанції та інших розрахункових документів, надання покупцю яких є обов`язковим, встановлені п. 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №13 від 21.01.2016, то форма та зміст товарного чека на теперішній час законодавчо не визначена і, відповідно, посилання відповідача-1 не необхідність дотримання встановлених зазначеним положенням вимог при оформленні товарних чеків оцінюються судом критично.

Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, суб`єкти господарювання можуть видавати товарні чеки довільної форми.

Наявні у матеріалах справи товарні чеки містять напис «Товарний чек», інформацію щодо їх номеру, дати складення, найменування, кількість, ціну, суму переданого товару, підпис особи, що його відпустила та разом із іншими наданими позивачкою первинними документами підтверджують факт купівлі позивачкою бичка азовського свіжомороженого вагою - 4000 кг, вартістю 140 000,00 грн, оселедця азовського свіжомороженого вагою - 350 кг, вартістю 14 000,00 грн, хамси свіжомороженої - 250 кг, вартістю 12 500,00 грн.

Посилання відповідача-1 на те, що у квитанції №0.0..1 від 11.09.2019 зазначено, що оплату коштів здійснено Савченко Наталією Анатоліївною, а не фізичною особою-підприємцем Савченко Наталією Анатоліївною, а тому така квитанція не підтверджує набуття саме позивачкою права власності на бичок оцінюються судом критично, оскільки із наявної у матеріалах справи копії квитанції вбачається призначення платежу: «оплата рахунку від 1 липня 2019 р. від ФОП Савченко Наталія Анатоліївна». У рахунку від 01.07.2017 одержувачем значиться ФОП Савченко Н.А.

Відповідач-1 наголошує також на неналежності як доказу оплати риби пелінгас вагою 310 кг у сумі 9 300,00 грн - квитанції до прибуткового ордеру №7 від 19.08.2019, оскільки в квитанції не зазначено, за який саме товар здійснено оплату.

Колегія суддів не приймає до уваги зазначені доводи скаржника, оскільки позивачем до матеріалів справи на підтвердження придбання даної продукції долучено також накладну від 15.08.2019 №7 на рибу пелінгас вагою 310 кг на суму 9 300,00 грн, яка разом із квитанцією до прибуткового ордеру №7 від 19.08.2019 свідчить про набуття позивачкою права власності на таку продукцію.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність у первинних бухгалтерських документах незначних недоліків у їх оформленні не може беззаперечно свідчити про відсутність факту вчинення відповідної господарської операції.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що право власності на арештоване майно, а саме бичок - 8960 кг, оселедець - 299 кг, хамсу - 109 кг, пеленгас - 178 кг, належало позивачці.

Згідно зі статтею 174 Кримінального процесуального кодексу України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Матеріалами справи підтверджується, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к задоволено клопотання ФОП Савченко Н.А. про скасування арешту майна; скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.08.2019 на майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку 21.08.2019 в м. Бердянськ, по вул. Халтуріна, 10, де знаходиться складське приміщення ТОВ «Рибпром», а саме: риби пеленгас вагою 178 кг, риби хамса вагою 109 кг, риби сельдь вагою 299 кг, риби бичок с/м вагою 8 960 кг.

Скасовуючи накладений арешт, суд встановив, що доказів, які б вказували на те, що арештоване майно у відповідності до статті 98 Кримінального процесуального кодексу України є предметом, засобом чи знаряддям злочину, яке розслідується у кримінальному провадження №0013527 не має, повідомлення про підозру ФОП Савченко Н.А. вручено не було.

Обставини, встановлені в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.01.2020 у справі №757/63134/19-к є преюдиційними у відповідності до статті 75 Господарського процесуального кодексу України та не підлягають повторному доведенню під час розгляду даної справи.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт безпідставності накладення арешту на майно (рибну продукцію), що належала станом на дату її вилучення та накладення арешту на праві власності ФОП Савченко Н.А.

За змістом пункту 4 частини 1 статті 169 Кримінального процесуального кодексу України у разі скасування арешту тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено.

Частиною 4 статті 168 Кримінального процесуального кодексу України унормовано, що після тимчасового вилучення майна уповноважена службова особа зобов`язана забезпечити схоронність такого майна в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Порядком зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104 (далі - Порядок №1104) визначені правила зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, та схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження.

Відповідно до пункту 27 Порядку №1104 схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується згідно з п.п. 1-26 цього Порядку.

Отже, обов`язок належно зберігати тимчасово вилучене майно та негайно повернути тимчасово вилучене майно у разі скасування арешту прямо передбачено у чинному законодавстві.

Матеріалами справи підтверджується, що 26.05.2020 старшим слідчим в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 у справі №757/20373/20-к було проведено огляд у комплексі будівель та споруд за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10, про що складено відповідний протокол огляду від 26.05.2020.

Водночас, у ході проведення огляду ФОП Савченко Н.А. 26.05.2020 (тобто більше, ніж через чотири місяці після скасування протиправно накладеного арешту) були повернуті водні біоресурси, які були вилучені 21.08.2019, про що складено акт приймання-передачі майна. У вказаному акті ФОП Савченко Н.А. зазначила, що отримала прострочену рибу, у якої пройшов термін придатності.

Позивачка зазначає, що незаконні дії слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, які полягали у безпідставному вилученні рибної продукції позивачки, а також у тривалому протиправному її утримання після скасування судом арешту, призвели до псування даної продукції та втрати нею будь-якої цінності, адже вилучене майно є продовольчою продукцією із обмеженим строком придатності.

Колегія суддів вважає обґрунтованими зазначені доводи позивачки, враховуючи наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 677 Цивільного кодексу України законом або іншими нормативно-правовими актами може бути встановлений строк, зі спливом якого товар вважається непридатним для використання за призначенням (строк придатності).

Строк придатності товару визначається періодом часу, який обчислюється з дня його виготовлення і протягом якого товар є придатним для використання, або терміном (датою), до настання якого товар є придатним для використання.

За змістом частини 3 статті 7 Закону України «Про захист прав споживачів» продаж товарів, строк придатності яких минув, забороняється.

Згідно із Стандартом Державного комітету рибного господарства України СОУ 15.2-3:2010 «Риба дрібна заморожена. Технічні умови», затвердженим наказом №103 від 07.04.2010, цей стандарт поширюється на рибу дрібну заморожену, призначену для реалізації на харчові цілі та для промислового перероблення, в т.ч., бичка азово-чорноморського, хамсу азовську.

Відповідно з даним Стандартом строк зберігання риби бичок у замороженому стані при температурі -18 °С складає 8 місяців, хамса азовська - 4 місяці, хамса чорноморська - 6 місяців при тих же температурних умовах (пункт 10.1. Стандарту).

Згідно Міждержавного стандарту ДСТУ 32910-2014 «Оселедець заморожений. Технічні умови» від 01.01.2016, за прийняття якого голосувала в тому числі держава Україна в особи Мінекономрозвитку України, рекомендований строк придатної мороженого оселедця азово-чорноморського при температурі не вище 18 °С становить - 4 місяці, а при температурі не вище 25 °С - 6 місяців (таблиця Б.1).

Відповідно до ДСТУ 4868:2007 (Національний стандарт України, Риба заморожена), цей стандарт поширюється на заморожену рибу всіх родин і видів, призначену для реалізовування на харчові цілі та для промислового переробляння. Стандарт не поширюється на анчоусові, бичкові, камбалу-глоссу, корюшку, єльця, оселедцеві, хрящові риби, жирну мойву, дріб`язок другої та третьої груп.

Згідно з пунктом 10.7. ДСТУ 4868:2007 строк придатності замороженої риби до споживання - згідно з пунктами 10.3-10.6.

Відповідно до пункту 10.3. ДСТУ 4868:2007 зберігають заморожену рибу за температури не вище ніж мінус 18 °С від дати виготовлення не більше ніж 8 місяців - лосось атлантичний та інші лососеві риби, коропові, сиги, судак, окунь річковий, щука, сом, кефаль, риби осетрові, палтус нерозібраний та інші морські та прісноводні риби.

Враховуючи зазначене, як вірно встановив суд першої інстанції, оскільки придбана позивачкою рибна продукція була виготовлена у квітні та травні 2019 року, термін її придатності станом на день повернення позивачці - 26.05.2020 сплив, а отже вона є непридатною та продаж такої риби є забороненим.

У зв`язку з викладеним, судом не приймається до уваги поданий відповідачем-1 висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз №15020/20-34/19042-19066/20-23 від 17.08.2020, згідно якого встановлено, що зразки відібраної під час огляду 26.05.2020 риби, що належить позивачці, за визначеними показниками відповідають вимогам, що пред`являються до риби замороженої за СОУ 15.2-3:2010 «Риба дрібна заморожена. Технічні умови» та ДСТУ 4868:2007 «Риба заморожена. Технічні умови».

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що експертиза харчових продуктів №15020/20-34/19042-19066/20-23 була проведена у межах кримінального провадження №0013527 на підставі постанови старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України Капличного В.А. від 27.05.2020, у той час, як згідно частини 6 статті 75 Господарського процесуального кодексу України лише обвинувальний вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок або постанова суду, і лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відтак, не має доказового значення (за відсутності вироку суду в кримінальному провадженні) для господарського спору висновок проведеної у межах кримінального провадження експертизи, хоча й підготовлений особою, яка є атестованим судовим експертом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №910/20958/17, від 14.08.2018 у справі №910/20958/17.

Стосовно доводів відповідача-1 про те, що суд першої інстанції, роблячи висновок про непридатність продукції та неможливість її продажу фізичним особам в силу заборони, встановленої Законом України «Про захист права споживачів», не врахував при цьому відсутність заборони продажу «умовно придатної», «непридатної» рибної продукції фізичним особам-підприємцям та/або юридичним особам в промислових цілях (для промислового використання), оцінюються судом критично, оскільки згідно інформації, наявної у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за кодом вид діяльності Фізичної особи-підприємця Савченко Н.А. «47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями, та тютюновими виробами (основний)», отже позивачка має право на реалізацію харчових продуктів саме фізичним особам та не здійснює діяльності із продажу продукції фізичним особам-підприємцям та/або юридичним особам в промислових цілях (для промислового використання).

Таким чином, виходячи із вищевикладеного, протиправні дії слідчого Головного слідчого управління Національної поліції України, які полягали у безпідставному вилученні рибної продукції у позивачки, а також у тривалому протиправному її утриманні після скасування судом арешту, призвели до псування даної продукції та, відповідно, втрати нею товарної цінності.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, у зв`язку з необхідністю визначення розміру шкоди позивач звернувся до Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати.

Згідно наявного в матеріалах справи експертного висновку про вартість №И-19 від 20.05.2020 Бердянського невідокремленого відділення Запорізької торгово-промислової палати експерт встановив, що станом на дату експертизи середня вартість риби становить:

- пеленгас (40-50 см) за 1 кг - 44,47 грн;

- хамса (10-12 см) за 1 кг - 30,00 грн;

- оселедець (15-18 см) - 35,35 грн;

- бичок азовський (13-15 см) - 36,65 грн;

- бичок азовський (7-10 см) - 17,10 грн.

Із урахуванням визначеної у вказаному експертному висновку вартості розмір завданої шкоди за повернення непридатної до споживання рибної продукції загалом становить 253 171,31 грн, а саме:

- 7 915,66 грн за 178 кг за пеленгас (40-50 см);

- 3 270,00 грн за 109 кг хамси (10-12 см);

- 10 569,65 грн за 299 кг оселедця (15-18 см);

- 146 600,00 грн за 4000 кг бичка азовського 913-15 см);

- 84 816,00 грн за 4960 кг бичка азовського (7-10 см).

Доказів на спростування показників середніх ринкових дрібнооптових цін на рибу свіжоморожену станом на 20.05.2020, які вказані в експертному висновку про вартість №И-19 від 20.05.2020, відповідачами суду не надано.

Отже, позивачкою доведений факт заподіяння їй відповідачем-1 матеріальної шкоди в розмірі 253 171,31 грн.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, колегія суддів доходить висновку про доведення позивачкою усіх елементів складу цивільного правопорушення, необхідних для стягнення з відповідача-1 збитків в розмірі 253 171,31 грн.

Протиправна поведінка відповідача-1 полягала у безпідставному вилученні у позивачки водних біоресурсів та, після скасування арешту, в невиконанні ним обов`язку щодо негайного повернення тимчасово вилученого майна позивачці в придатному для подальшого використання стані. Як наслідок, закінчився термін придатності вилученої у позивачки продукції, що призвело неможливості її реалізації споживачам та понесення ФОП Савченко Н.А. збитків у розмірі 253 171,31 грн.

При цьому, суд відхиляє посилання відповідача-1 на те, що затримка повернення позивачці продукції сталася не з його вини, оскільки згідно норм статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України у даному випадку шкода відшкодовується незалежно від вини органів державної влади, їх посадової чи службової особи, посадової чи службової особи органу дізнання, попереднього (досудового слідства), прокуратури або суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про наявність передбачених чинним законодавством правових підстав для стягнення за рахунок державного бюджету шкоди на користь позивача в розмірі 253 171,31 грн.

Стосовно вимоги позивачки про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 18 608,00 грн у вигляді витрат за оренду площ в морозильній камері, де знаходилась вилучена продукції, та доводів апеляційної скарги ФОП Савченко Н.А. з цього приводу, колегія суддів зазначає наступне.

Договір суборенди №0207 від 02.01.2019 був укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Азовтехнологістик» (орендар) та Фізичною особою - підприємцем Савченко Наталією Анатоліївною (суборендар) зі строком дії до 31.12.2019.

Із матеріалів справи вбачається, що в подальшому 01.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бриарон» (орендодавець) та Фізичною особою - підприємцем Савченко Наталією Анатоліївною (орендар, позивач) укладено договір оренди частини холодильної камери №0901 (далі, Договір оренди №0901) зі строком дії до 31.12.2020.

Відповідно до пункту 1.1. Договору оренди №0901 орендодавець передав в оренду, а орендар прийняв в строкове платне користування частину холодильної камери, загальною площею 10 кв. м, що знаходиться у виробничому корпусі за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Халтуріна, 10.

Факт передачі та прийняття позивачкою в оренду частини холодильної камери підтверджується актом прийому-передачі від 01.09.2019.

Згідно з пунктом 2.1. Договору оренди №0901 плата за користування одним кв.м холодильної камери, яка зазначена в пункті 1.1. даного договору, становить 240,00 грн в місяць в т.ч. ПДВ. Отже, загалом плата становить 2.400,00 грн на місяць.

У матеріалах справи наявна квитанція №0.0..1 від 15.04.2020, згідно якої вбачається, що позивачка перерахувала орендодавцю - ТОВ «Бриарон» кошти в сумі 18 608,00 грн. У призначенні платежу зазначено «за послуги зберігання згідно дог. № 0109 від 01.09.2020».

Відповідні витрати позивачка наразі просить стягнути з відповідача-1 як понесену нею шкоду.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, ФОП Савченко Н.А. мала доступ до орендованої нею частини холодильної камери та здійснювала її використання шляхом завезення нової біопродукції (підтверджено свідченнями комірника ТОВ «Азовтехнологістик» Сливки О.О., якій передано на відповідальне зберігання вилучену у позивача рибу, які викладено у протоколі огляду від 26.05.2020 та не спростовано позивачем у запереченнях до цього протоколу; зафіксовано у відеозаписі на диску DVD-R №2, доданому до відзиву відповідача-1).

Із відеозапису на диску DVD-R №2 вбачається, що вся риба, що належить позиваці (вилучена під обшуку і нова риба, що завезена пізніше), знаходяться в холодильній камері в одному місці на одній площі.

Відтак, позивачкою не доведено належними засобами доказування, що вилучена у неї під час обшуку 21.08.2019 рибна продукція знаходилась саме на площі, орендованій згідно Договору оренди №0901 від 01.09.2020.

Посилання ФОП Савченко Н.А. в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно взяв до уваги протокол огляду від 26.05.2020, оскільки огляд було проведено всупереч ухвали Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2020 у справі №757/20373/20-к та в подальшому слідчий не звернувся до суду для отримання дозволу на проведення огляду, оцінюються судом критично, оскільки у матеріалах справи відсутні докази (відповідне судове рішення) на підтвердження незаконності вчинення дій щодо проведення огляду 26.05.2020, а встановлення таких обставин не входить до компетенції господарського суду.

При цьому, як вказано вище, позивачкою відповідних заперечень до протоколу огляду від 26.05.2020 під час його складення не надано.

Посилання ФОП Савченко Н.А. на те, що комірник Сливка О.О. не допитувалась судом як свідок оцінюються судом критично, оскільки ні позивачкою, ні відповідачами клопотань про допит свідка під час розгляду справи судом першої інстанції заявлено не було.

Враховуючи зазначене, оскільки позивачка користувалась орендованою у холодильній камері площею, суд доходить висновку про необґрунтованість вимог позивачки про відшкодування відповідачем-1 їй 18 608,00 грн витрат, пов`язаних з орендою площ у морозильній камері.

Стосовно вимог позивачки про стягнення з відповідача-1 100 000,00 грн моральної шкоди та доводів апеляційної скарги позивачки у цій частині, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Колегія суддів зазначає, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв`язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Однак, позивачка, звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди, не надала суду жодних належних, допустимих та достовірних у розумінні Господарського процесуального кодексу України доказів, які б свідчили про погіршення стану її здоров`я та погіршення ділової репутації, що стало наслідком відмови від співпраці ряду суб`єктів підприємницької діяльності щодо ненадання в орендне користування складських приміщень.

Долучена позивачкою до апеляційної скарги «медична довідка» не може бути взята судом до уваги, оскільки остання видана (датована) 20.05.2021, тобто вже після прийняття судом оскаржуваного в даній справі рішення, а відсутність доказу як такого на момент розгляду справи судом першої інстанції виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм господарського процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів (такої правової позиції дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 у справі №916/3130/17).

Крім того, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.2002 №12, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 01.02.2002 за №94/6382, затверджено Інструкцію про проведення обов`язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, якою, зокрема, затверджено форму медичної довідки про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів з усіма обов`язковими реквізитами та інструкцію щодо заповнення медичної довідки форми №122-2/0, яким долучена позивачкою довідка не відповідає.

Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, висновки суду першої інстанції з приводу чого є правомірними.

З огляду на вищевикладене, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову в даній справі є обґрунтованими, а доводи апеляційних скарг їх не спростовують.

Стосовно доводів апеляційної скарги відповідача-1 щодо незазначення судом першої інстанції в резолютивній частині судового рішення правової природи суми стягнення у розмірі 3 797,57 грн колегія суддів встановила, що остання дійсно не містить визначення того, що являє собою сума в розмірі 3 797,57 грн. Водночас, у кінці мотивувальної частини судового рішення зазначено: «Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог». З огляду на вказане, а також здійснивши відповідні розрахунки, колегія суддів презюмує, що відповідна сума є сумою судового збору, що була присуджена до стягнення на користь позивачки відповідно до правил статті 129 Господарського процесуального кодексу України. У свою чергу, якщо резолютивна частина судового рішення щодо стягнення на користь позивачки 3 797,57 грн є незрозумілою для відповідача-1, він не позбавлений права звернутися до суду першої інстанції із заявою про роз`яснення судового рішення в порядку статті 245 Господарського процесуального кодексу України.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах. Доводи апеляційних скарг позивачки та відповідача-1 не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Отже, усі інші доводи та міркування учасників справи, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду з огляду на встановлені судом апеляційної інстанції фактичні обставини справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційні скарги позивачки та відповідача-1 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Савченко Наталії Анатоліївни та Національної поліції України на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №908/1372/20 залишити без змін.

Матеріали справи №908/1372/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 30.08.2021 після виходу головуючого судді з відпустки.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді І.М. Скрипка

А.І. Тищенко