ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.08.2021 справа № 914/1773/21 місто Львів

За позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до відповідача: Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України», м. Львів

про стягнення 4711,90 грн.

Суддя Щигельська О.І.

Представники сторін не викликались

Заяв про відвід судді не надходило. У відповідності до ст.222 ГПК України, фіксування судового процесу за допомогою програмно-апаратного комплексу «Акорд» не здійснювалось.

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Державного вищого навчального закладу «Національний лісотехнічний університет України» про стягнення заборгованості в розмірі 4711,90 грн, з яких: 610,08 грн пені, 119,62 грн 3% річних та 3982,20 грн збитки.

Згідно Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.06.2021 позовну заяву передано на розгляд судді Щигельській О.І.

Ухвалою суду від 24.06.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи № 914/1773/21 вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань та повідомлення (виклику) сторін.

Копії вказаної ували отримано сторонами, зокрема відповідачем 27.07.2020.

Заперечень від сторін проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження у встановлений чинним процесуальним законом строк не надходило.

26.07.2021 в системі документообігу суду за вх.№17335/21 зареєстровано відзив на позовну заяву.

26.07.2021 в системі документообігу суду за вх.№17401/21 зареєстровано відповідь на відзив.

Відповідно до ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Судом встановлено, що зібраних в матеріалах справи доказів достатньо для з`ясування обставин справи і прийняття судового рішення, у відповідності до ст.13 ГПК України, судом створювались сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.01.2019 року між позивачем та відповідачем - Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України» укладено договір №9558/19-ТЕ(Т)-21 постачання природного газу (з подальшими змінами та доповненнями), на виконання умов якого позивачем поставлено відповідачу за період з 01.01.2019 по 30.04.2019 газ на загальну суму 276789,30 грн, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі. Поставлений природний газ оплачено відповідачем повністю, проте, оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання. Відтак, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 610,08 грн пені та 119,62 грн 3% річних. Окрім цього, АТ «НАК «Нафтогаз України» також заявлено вимогу про стягнення 3982,20 грн збитків за відхилення фактично використаних Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України» обсягів газу в березні 2019 року від замовлених. Загальна ціна позову 4711,90 грн.

У відповіді на відзив позивач просить задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі та заперечує проти зменшення судом розміру пені, вважаючи відповідне клопотання відповідача безпідставним.

Аргументи відповідача

У поданому відзиві Державний вищий навчальний заклад «Національний лісотехнічний університет України» позов визнає частково, просить відмовити у в частині стягнення збитків в сумі 3982,20 грн, оскільки різниця обсягу фактично поставленого природного газу зумовлена погодніми умовами, що призвело до використання меншого обсягу природного газу, зазначає, що університет є державною установою яка фінансується за рахунок коштів державного бюджету України. Водночас відповідач просить зменшити суму пені за несвоєчасну сплату основної суми боргу.

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (позивач по справі, постачальник за договором) та Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України» (відповідач по справі, споживач за договором) укладено договір №9558/19 від 02.01.2019 постачання природного газу, за яким постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, за кодом ДК 021:20-6 - Газове паливо (Природний газ), а споживач зобов`язався прийняти його та оплати и на умовах цього Договору (п.1.1). В подальшому до нього внесено зміни та доповнення на підставі додаткових угод №1 від 14.03.2019, №2 від 29.03.2019, №3 від 29.03.2019, №4 від 26.04.2019, №5 від 29.08.2019.

Згідно з п.2.1 цього Договору, постачальник передає споживачу в період з 01.01.2019 по 30.04.2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 70 тис. куб. метрів (сімдесят тисяч куб. метрів), в тому числі по місяцях (тис.куб.м.): січень -25,000 тис.куб.м., лютий 20,000 тис.куб.м., березень 15,000 тис.куб.м. та квітень 10,000 тис.куб.м.

Додатковою угодою №2 від 29.03.2021 п. 2.1. Договору викладено в наступній редакції « 2.1. Постачальник передає споживачу в період з 01 січня 2019 року по 30 квітня 2019 року (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 70,0 тис.куб.метрів (сімдесят тисяч куб. метрів), в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди) та вузлах комерційного обліку: січень 2019 13,546 тис.куб.м., лютий 9,385 тис.куб.м., березень 26,454 тис.куб.м., та квітень -20,615 тис.куб.м.

Додатковою угодою №4 від 26.04.2019 року замовлений Споживачем на квітень 2019 року обсяг (об`єм ) природного газу склав 5,000 тис.куб.м.

У відповідності до п.п. 3.8, 3.8.1, 3.11 Договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу зазначає той обсяг, який був фактично використаний споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в пункті 1.2 цього Договору. Споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді.

Так, актами приймання-передачі природного газу, підписаними представниками сторін та скріпленими їх печатками, підтверджується передача природного газу в січні 2019 року в обсязі 13,546 тис.куб.м. на суму 101359,46 грн (акт від 31.01.2019), в лютому 2019 року в обсязі 9,385 тис.куб.м. на суму 70224,31 грн (акт від 28.02.2019), в березні 2019 року в обсязі 9,048 тис.куб.м. на суму 67702,67 грн (акт від 31.03.2019) та у квітні 2019 року в обсязі 5,012 тис.куб.м. на суму 37502,86 грн (акт від 30.04.2019). Копії зазначених документів долучено до матеріалів справи.

Згідно з п. 5.1 Договору, оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100% поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Із поданих позивачем відомостей по операціях за Договором вбачається, що Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України» на оплату поставленого в січні 2019 року квітні 2019 року природного газу, проведено такі платежі: 27.02.2019 101359,46 грн, 21.03.2019 70224,31 грн, 16.05.2019 67702,67 грн та 22.05.2019 37502,86 грн.

Відтак, спожитий у січні 2019 року природний газ повністю оплачено 27.02.2019, в лютому 2019 року 21.03.2019, в березні 2019 року 16.05.2019, та в квітні 2019 року 22.05.2019. Зазначені обставини відповідачем не спростовані.

У відповідності до п.п. 7.1, 7.2 Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором, сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством та цим Договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Зважаючи на несвоєчасне виконання зобов`язання із оплати за спожитий протягом січня 2019 року квітня 2019 року природний газ, позивачем, відповідно до ст.625 ЦК України та п.7.2 Договору, нараховано відповідачу пеню в розмірі 610,08 грн та 3% річних в розмірі 119,62 грн.

Окрім цього, у п.3.13 Договору встановлено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період (зазначений в пункті 2.1 Договору), споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному пунктом 5.7 цього Договору. При цьому, розмір збитків визначається наступним чином: якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період (пп. 3.13.1).

Так, згідно з п. 5.7 Договору, відшкодування постачальнику збитків, розрахованих відповідно до умов п.3.13 Договору, здійснюється наступним чином: постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п.3.9 Договору та не надав акт приймання передачі, використання газу за відповідний період приймається 0 куб.м.) та замовлених обсягів, визначених п.2.1 Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 п.3.13 Договору; постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків; споживач протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту отримання акту-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті-претензії.

Відповідно до п.п 8 п. 6.2, Договору, споживач зобов`язаний, серед іншого, відшкодовувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п.3.13 Договору. А постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків, що виникли через порушення споживачем умов п.2.1 Договору у разі, якщо відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу більш ніж на 5% (як в бік збільшення, так і зменшення фактично використаних обсягів) відрізняється від замовлених (п.п.4 п. 6.3).

Так, у п.2.1 Договору, визначено замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу на березень місяць на рівні 15,000 тис.куб.м., додатковою угодою №2 від 29.03.2019 визначено замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу на березень місяць на рівні 26,454 тис.куб.м.

Водночас, актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2019 підтверджується обсяг поставленого природного газу на рівні 9,048 тис.куб.м.

Таким чином, відхилення фактично використаних споживачем в розрахунковому періоді обсягів газу відрізняється від замовлених (в бік зменшення фактично використаних обсягів).

НАК «Нафтогаз України» надіслано Державному вищому навчальному закладу «Національний лісотехнічний університет України» акт-перетензію №26-955-19 від 16.05.2019 з вимогою відшкодувати збитки на суму 46887,23 грн за використання у березні 2019 року природного газу в обсязі меншому від замовленого.

28.10.2020 НАК «Нафтогаз України» надіслано відповідачу Лист №26-242-20 Щодо перерахунку по акту-претензії, згідно якого суму зитків було перерахован та встановлено, що відшкодування, підлягає 3982,20 грн.

ОЦІНКА СУДУ

Згідно ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст.11 ЦК України, однією з підстав виникнення зобов`язань, є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений сторонами договір №9558/19 від 02.01.2019 постачання природного газу є договором поставки.

Як передбачено ч.1 ст.712 ЦК України та ч.1 ст.265 ГК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Як визначено ч.ч. 1, 2 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Так, у п. 6.1 Договору сторони визначили, що остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Так, за ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У відповідності до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Беручи до уваги встановлений сторонами у Договорі порядок розрахунків, а також встановлені у відповідності до чинного законодавства правила обчислення строків з врахуванням вихідних та святкових днів, останнім днем виконання зобов`язання із оплати за поставлений у січні 2019 року природний газ є 25.02.2019, відтак з 26.02.2019 відповідач є таким, що прострочив відповідне зобов`язання, а його повне виконання проведено 27.02.2019; останнім днем виконання зобов`язання із оплати за поставлений у лютому 2019 року природний газ є 25.03.2019, однак його повне виконання проведено 21.03.2019; останнім днем виконання зобов`язання із оплати за поставлений у березні 2019 року природний газ є 25.04.2019, відтак з 26.04.2019 відповідач є таким, що прострочив відповідне зобов`язання, а його повне виконання проведено 16.05.2021; останнім днем виконання зобов`язання із оплати за поставлений у квітні 2019 року природний газ є 28.05.2019, однак його повне виконання проведено 22.05.2021;

Відтак, позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за Договором.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Водночас, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності (ч.2 ст.218 ГК України).

Згідно із ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Доказів наявності обставин зазначених у ст. 617 ЦК України, які є підставами звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання відповідачем не подано, і такі підстави судом не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Договором №9558/19 від 02.01.2019 постачання природного газу передбачено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору, він зобов`язується сплатити постачальнику пеню в розмірі 15,3% річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення (п.7.2).

Згідно з ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Частиною 6 статті 232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України» зобов`язань із оплати вартості спожитого газу за період з січня 2019 року по квітень 2019 року, позивачем, відповідно до п.7.2 Договору, нараховано відповідачу та заявлено до стягнення пеню у розмірі 610,08 грн.

Водночас, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені.

У відповідності до ст.233 ГПК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Аналогічне положення міститься й у ч.3 ст.551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідач зазначає, що університет мав намір заплатити поточну заборгованість, і оплатив її, чим не завдав суттєвої шкоди позивачу, станом на час розгляду справи заборгованість відсутня.

Водночас позивач вважає, що відповідачем жодними належними та достатніми доказами не доведено суду наявності підстав для зменшення нарахованих сум за невиконання зобов`язання у строк, визначений умовами Договору, в розумінні ч.1. ст.233 ГК України, а тому покликання відповідача щодо зменшення розміру нарахованої НАК «Нафтогаз України» суми пені, задоволенню не підлягає.

При вирішенні питання про можливість зменшення неустойки, суд повинен, зокрема встановити винятковість даного випадку, майновий стан сторін та оцінити співвідношення розміру заявлених штрафних санкцій із розміром збитків кредитора, врахувати інтереси обох сторін.

Майновий стан сторін і соціальна значущість боржника має значення для вирішення питання про зменшення розміру штрафних санкцій. При цьому, розмір, до якого штрафні санкції підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Одночасно, в чинному законодавстві України відсутній вичерпний перелік виняткових випадків, за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку.

Отже, вказане питання віршується судом з урахуванням ст.86 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Між тим, як убачається з відзиву на позовну заяву, відповідачем не надано жодних обгрунтувань необхідності зменшити пеню, доказів, які підтверджували б його майновий стан та дозволили встановити винятковість випадку для її зменшення.

Таким чином, клопотання відповідача про зменшення пені задоволенню не підлягає.

Відтак, перевіривши підстави, строки та правильність нарахування пені, суд, зважаючи на те, що така встановлена Договором санкція застосована з моменту виникнення заборгованості до моменту закінчення строку його дії, дійшов висновку, що вимога НАК «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача 610,08 грн. пені є обґрунтованою.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням Державним вищим навчальним закладом «Національний лісотехнічний університет України» зобов`язання із оплати вартості спожитого газу за період з січня 2019 року по квітень 2019 року, позивачем, відповідно до ст. 625 ЦК України, нараховано відповідачу та заявлено до стягнення 3% річних в розмірі 119,62 грн.

Перевіривши підстави, строки та правильність нарахування 3% річних, суд дійшов висновку, що вимога НАК «Нафтогаз України» про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 119,62 грн. є обґрунтованою.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3982,20 грн. збитків за відхилення фактично використаних обсягів газу в березні 2019 року більш ніж на 5% від замовлених, суд зазначає наступне.

Між сторонами виникли зобов`язання з поставки природного газу за плату, які регулюються Договором, Цивільним кодексом України, спеціальним законом тощо. Порядок відшкодування збитків, передбачений як умовами Договору, так і нормами ЦК України.

Статтею 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Згідно із ч.ч. 1 - 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способами захисту прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. При цьому ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків, у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками ж, у свою чергу, є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 4 вказаної статті на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі).

Аналізуючи наведені норми у їх сукупності, а також саму назву ст. 22 ЦК України «Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди» - можна дійти висновку, що, по-перше відшкодування збитків - це один із способів відшкодування майнової шкоди; по-друге підставою для відшкодування збитків та шкоди є порушення цивільного права особи. При цьому, як права, що випливає із договору (право на отримання товару, результату виконаної роботи, тощо), так і абсолютного права особи - тобто права, якому протистоїть обов`язок усіх утримуватися від дій, які порушують це право (право власності, право господарського віддання, тощо). Іншими словами, як при порушенні права, встановленого правочином, так і при порушенні права, наданого та гарантованого законом особа має підстави вимагати відшкодування збитків, завданих таким порушенням.

У певній мірі аналогічний припис містить і ст. 49 ГК України, яка встановлює загальний для всіх підприємців обов`язок - не порушувати права та законні інтереси інших суб`єктів господарювання, а в разі їх порушення - нести майнову та іншу встановлену законодавством відповідальність за завдані шкоду і збитки.

Згідно з положеннями частини 2 статті 224 Господарського кодексу України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона взяла б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання іншою стороною; не отриманий прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання іншою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ч. 1 ст. 225 ГК України).

Таким чином, ані ст. 22 ЦК України, ані ст. ст. 224- 225 ГК України не встановлюють виключного правового зв`язку поняття «збитки» із зобов`язаннями, підставою виникнення яких є правочин. Враховуючи викладене, можна дійти висновку, що чинне законодавство хоча однозначно і не надає, проте й прямо не забороняє потерпілій стороні вимагати стягнення збитків, однак розмір таких збитків повинен бути доведеним заінтересованою особою (наявність складу правопорушення), а у випадку спростування - відсутність вини доведена (опонентом) відповідачем.

Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому у випадку невиконання договору чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.

Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.

При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Близький за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17.

Отже, істинність твердження позивача щодо наявності підстав для стягнення збитків, зокрема в контексті наявності збитків та їх розміру, протиправності поведінки заподіювача збитків та існування причинного зв`язку такої поведінки із заподіяними збитками, ураховуючи принципи змагальності, диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, підлягала доведенню позивачем перед судом.

Однак, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди), спричинених неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Договором; позивачем не доведено наявності причинно-наслідкового зв`язку між наявністю факту меншого обсягу споживання відповідачем природного газу в березні 2019 року, ніж погоджений, і понесеними у зв`язку з цим збитками; у матеріалах справи відсутні достовірні докази, які свідчили б про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення (протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; наявність збитків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника).

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 30.09.2015 № 2496 (із змінами, в редакції на час існування правовідносин), встановлено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;

Згідно з пунктом 6 частини п`ятої статті 12 Закону України "Про ринок природного газу" договір постачання повинен містити такі істотні умови, зокрема порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.

Однак наявність такого права не вказує на можливість автоматичного/безумовного стягнення зазначених сум збитків, оскільки вказане право на стягнення збитків з споживача не звільняє постачальника (позивача) від обов`язку доведення наявності таких збитків та їх розміру належними та допустимими доказами у порядку, передбаченому ГПК України. Такі висновки сформульовані в постанові Верховного Суду від 25 серпня 2021 року у справі № 911/3215/20.

Встановивши відсутність достовірних доказів, які б свідчили про наявність з боку відповідача повного складу цивільного правопорушення, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення збитків не підлягають задоволенню.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Відповідно до ст.77 ГПК України,обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи те, що позивачем подано достатньо об`єктивних, допустимих та переконливих доказів в підтвердження своїх позовних вимог в частині стягнення пені та 3% річних, які відповідачем не спростовані, виконавши вимоги процесуального права, всебічно і повно перевіривши обставини справи в їх сукупності, дослідивши представлені докази, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та підлягають задоволенню. В задоволенні ж позовних вимог в частині стягнення 3982,20 грн збитків слід відмовити.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Відповідно до ч.1 ч.3 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, судовий збір в розмірі 351,85 грн покладається на відповідача, в решті на позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 130, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного вищого навчального закладу "Національний лісотехнічний університет України" (79057, Львівська обл., місто Львів, вул. Генерала Чупринки, будинок 103; ідентифікаційний код 02070996) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) 610,08 грн пені, 119,62 грн 3% річних та 351,85 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили в порядку ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повне рішення складено та підписано суддею 31.08.21р.

Суддя О.І. Щигельська