ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021 Справа № 917/380/21

за позовною заявою Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал", вул. Пилипа Орлика, 40-а, м. Полтава, 36000

до відповідача Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул. Старий Поділ, 5, м. Полтава, 36022

про визнання договору укладеним в редакції позивача

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Васюта А.І.

від відповідача: Баранова В.І.

Обставини справи: 18.03.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" до відповідача Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" про визнання договору №48-13/536 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з центрального водопостачання та централізованого водовідведення 22.02.2021 року укладеним в редакції позивача.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач у протоколі розбіжностей виклав договір у новій редакції, оскільки позивач є монополістом у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, то відповідно до ч. 7 ст. 181 ГК України, змушений передати неузгоджені розбіжності на розгляд суду.

Ухвалою від 24.03.2021 року відкрито провадження у даній справі, встановлено учасникам справи строки подання заяв по суті, призначено підготовче засідання на 22.04.2021 року.

29.04.2021 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд відмовити у позові позивача про визнання договору №48-13/536 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з центрального водопостачання та централізованого водовідведення укладеним в редакції позивача, а п.п. 4.16, 4.21, 4.22, 5.1.9, 5.1.11, 5.2.13, 5.4.11, 5.4.16 Договору викласти у редакції відповідача. При цьому відповідач зазначає наступне. Відповідач є індивідуальним споживачем, а об`єктом надання послуг централізованого водопостачання за цим договором є нерухоме майно, яке є самостійним об`єктом нерухомості, тобто у даному випадку договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачем повинен укладатися відповідно до Типового договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690. Сторони наділені тільки правом конкретизувати умови Типового договору. Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача лише за умови, що договір відповідає Типовому договору.

Умови Типового договору не передбачають розмір штрафу за перевищення виконавцем нормативних строків проведення аварійно-відновних робіт у розмірі 0,01 відсотків середньомісячної плати за послугу за попередні 12 місяців, пені у розмірі не більш як 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення, у разі несвоєчасного здійснення платежів за послуги споживачем, (штраф, пеню) у розмірі 0.01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуги у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості виконавцем. Розмір цієї неустойки не врегульовано чинним законодавством та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690. Встановлення для позивача розміру неустойки (штрафу) на рівні 0,01 відсотків суми здійсненого перерахунку вартості послуг не еквівалентно санкціям щодо відповідача, які за умовами проекту договору встановлені у розмірі одного відсотка від суми боргу. Відповідач пропонує встановити для позивача вказані санкції у розмірі 25 відсотків.

Також відповідач вказує на те, що за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України.

Замість позову щодо врегулювання наявних розбіжностей щодо змісту цього Договору, позивач фактично заявив вимогу про визнання укладеним цього Договору у редакції позивача у цілому без урахування протоколу розбіжностей відповідача. Це суперечить положенням статті 187 у Господарського процесуального кодексу України стосовно порядку укладення господарських договорів за рішенням суду, та суперечить вимогам частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України.

В підготовчому судовому засіданні 22.04.2021 року суд оголосив протокольну ухвалу про перерву в підготовчому судовому засіданні до 18.05.2021 р. 09 год. 00 хв.

29.04.2021 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач заперечує мотиви відповідача, з огляду на таке.

При визначенні розміру пені позивач керується положеннями Закону України "Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій" від № 686-ХІV 20 травня 1999 року.

Діючим законодавством не передбачено розміру штрафів для виконавця за перевищення нормативних строків проведення аварійно-відновних робіт та порушення умов надання послуг. Запропоновані відповідачем санкції у розмірі 25 відсотків є завеликими для позивача і призведуть до негативних наслідків для фінансового становища підприємства.

11.05.2021 року від відповідача до суду надішли заперечення щодо відповіді на відзив, в яких відповідач зазначає наступне. За прострочення платежу за цим Договором, як це встановлено законом, може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує подвійної облікової ставки Національного банку України. А розмір пені у сумі одного відсотка суми боргу за кожен день прострочення, на якому наполягає позивач, у залежності від суми боргу може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний.

Позивач займає монопольне становище на ринку водопостачання та водовідведення, і як суб`єкт монополії зобов`язаний в силу приписів ст. 10 Закону України "Про природні монополії", має забезпечувати надання послуг водопостачання та водовідведення на недискримінаційній основі. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми, як неустойку, не повинна змінювати її дійсне правове призначення.

Умови Типового договору про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не передбачають конкретний розмір неустойки (штрафу) за період ненадання, надання не в повному обсязі або неналежної якості послуг.

Санкція щодо виконавця за перевищення виконавцем нормативних строків проведення аварійно-відновних робіт у розмірі 0,01 відсотків середньомісячної плати за послугу за попередні 12 місяців, та санкція (штраф, пеня) у розмірі 0,01 відсотка від суми здійсненого перерахунку вартості послуги у разі ненадання послуг, надання їх не в повному обсязі або неналежної якості виконавцем є не еквівалентними санкції споживача у розмірі одного відсотка суми боргу за кожен день прострочення.

Судове засідання призначене на 18.05.2021 року не відбулось в зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. у відрядженні.

Ухвалою суду від 24.05.2021 р. призначено підготовче засідання на 07.06.2021 р. на 9 год. 00 хв.

Ухвалою від 07.06.2021 року суд відклав підготовче засідання на 29.07.2021 року та продовжив строки підготовчого провадження для надання сторонам можливості врегулювати спір.

Ухвалою від 29.07.2021 року суд закрив підготовче провадження у даній справі та призначив справу до розгляду по суті на 26.08.2021 року.

Під час розгляду справи по суті суд заслухав пояснення сторін та дослідив всі письмові докази та пояснення, що містяться в матеріалах справи.

В судовому засіданні 26.08.2021 суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши всі наявні у справі докази та письмові пояснення, суд встановив наступне.

Згідно із статутом Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (позивач), затвердженого наказом Управління майном обласної ради №110 від 30.11.2020, це Підприємство створене з метою задоволення потреб територіальних громад полтавської області з централізованого водопостачання та водовідведення. Предметом основної діяльності Підприємства є забір, очищення та постачання води, каналізація, водовідведення та очищення стічних вод (арк.с.49-64).

За даними офіційного веб-сайту Антимонопольного комітету України Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" внесено до Переліку суб`єктів природних монополій, з надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на території Полтавської області.

Комунальним підприємством Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" (позивач) 29.01.2021 року на адресу Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (відповідач) листом від 28.01.2021 року за вих. №160 було направлено на розгляд та підписання проект договору №48-13 з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі Договір). До цього листа додано два примірники проекту вказаного договору (арк. с.46). Вказаний лист та проекти договору відповідач отримав 02.02.2021 року, що підтверджується поштовим повідомленням від 02.02.2021 (арк. с.47).

Відповідач 22.02.2021 року підписав вказаний договір та додатки до нього, з протоколом розбіжностей (арк.с.22-45).

При цьому у протоколі розбіжностей відповідач виклав текст договору у своїй редакції, а додатки № 1, № 2, № 3, № 4, №6 відповідач підписав без заперечень (арк. с.32-45).

24.02.2021 року на адресу позивача від відповідача надійшов лист від 22.02.2021 року за вих. № 10-71/3957, яким відповідач повернув позивачу один екземпляр Договору № 48-13/536, підписаний з відміткою про складення протоколу розбіжностей, та два екземпляри протоколу розбіжностей до договору (арк.с.48).

Протокол розбіжностей позивач не підписав, а звернувся до суду 16.03.2021 року з позовом, в якому прохає визнати укладеним договір № 48-13/536 в редакції позивача.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Відповідно до ст. 187 Господарського кодексу України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Iнші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 179 Господарського кодексу України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

В п. 6 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. №690, вказано, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на ч. 5 ст. 181 ГК України, якою передбачено, що сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов`язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Однак позивачем не враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення залучення інвестицій та запровадження нових фінансових інструментів" від 19.06.2020 року було внесено зміни до ст. 181 ГК України і викладено її в наступні редакції: господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з вимогами частини 9 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, у резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Так, відповідно до приписів ст. 646 ЦК України відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію.

Укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам ч. 3 ст. 6, ст.ст. 627, 630 ЦК України та ст. 12 зазначеного Закону. У разі такої відмови відповідно до положень ст.ст. 3, 6, 12-15, 20, 630, 640, 642, 643 ЦК України виконавець послуг вправі звернутись до суду за захистом свого права, яке підлягає захисту на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом, що містить відповідний обов`язок.

Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 28.10.2018 у справі № 910/15590/17 та у постанові від 27.02.2020 у справі № 904/1983/19 про те, що суд вправі задовольнити позов про спонукання укласти договір лише в разі, якщо встановить що існують правовідносини в силу яких сторони зобов`язані укласти договір, але одна із сторін ухилилася від цього.

Як було встановлено судом, відповідач 22.02.2021 року підписав спірний договір та додатки до нього з протоколом розбіжностей, в якому відповідач виклав текст договору у своїй редакції, а додатки № 1, № 2, № 3, № 4, №6 відповідач підписав без заперечень (а.с.22-45).

Зазначене свідчить про те, що відповідач не ухилявся від укладення договору.

Тобто, між сторонами існує спір щодо розбіжностей у договорі, а не щодо укладення договору в цілому.

Позивач замість позову щодо врегулювання наявних розбіжностей цього Договору заявило вимогу про визнання укладеним цього договору у редакції позивача у цілому без урахування протоколу розбіжностей відповідача. Це суперечить положенням статті 187 Господарського кодексу України стосовно порядку укладення господарських договорів за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В ч. 1 ст. 638 ЦК України вказано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В ч. 1 та ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України вказано, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Як вбачається з матеріалів справи, в п. 12.1 заявленого у позові проекту договору вказано, що його невід`ємними частинами є додатки № 1, № 2, № 3, № 4, № 6.

Як свідчать подані докази, позивач та відповідач підписали до Договору додаток № 1 «Перелік об`єктів», додаток № 2 "Акт розмежування балансової належності мереж водопостачання та водовідведення з визначенням точок передачі послуг по виробничій базі АТ "Полтаваобленерго" за адресою смт. Опішня, вул. Панаса Мирного, 69, додаток №3 "Розрахунок об`ємів послуг", додаток № 4 "Звіт показників приладів обліку", додаток №6 акт про приймання до розрахунків приладів обліку води (арк. с.27-31).

Проте, позивач не включив до прохальної частини позову узгоджений сторонами зміст цих додатків. При цьому, позивач не обґрунтовує підстав невключення цих додатків до тексту договору, який він прохає визнати укладеним у судовому порядку.

Умови договору містять відсилку до додатків № 1, № 2, № 3, № 4, № 6 до договору, зокрема п.п.2.3., 4.1., 4.2., 4.3., 4.10., 4.18., 5.2.19 та ін.

Тобто, викладена у прохальній частині позову редакція договору не містить усіх суттєвих умов щодо яких сторони мали намір досягти згоди, зокрема, тексту невід`ємних додатків № 1, № 2, № 3, № 4, № 6 до договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а отже, і самостійно доповнювати викладений у позові текст договору узгодженими сторонами додатками.

Також суд зазначає, що свобода договору, закріплена у статтях 6, 627 ЦК України, яка полягає у тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, не є безмежною.

У разі якщо актом цивільного законодавства передбачена обов`язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема, ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає обов`язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору або примірного договору, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону.

В п. 6 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690, вказано, що надання послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Послуги надаються споживачеві згідно з умовами договору, що укладається відповідно до типових договорів про надання комунальних послуг з урахуванням вимог Закону України Про житлово-комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690 затверджено Типовий договір з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення.

Оскільки відповідач є індивідуальним споживачем, а об`єктом надання послуг централізованого водопостачання за цим Договором є нерухоме майно, яке є самостійним об`єктом нерухомості, то у даному випадку Договір про надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення між позивачем та відповідачем повинен укладатися відповідно до Типового договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (далі - Типового договору), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690.

Частиною четвертою статті 179 ГК України встановлено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Водночас, слід мати на увазі, що відповідно до статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Тобто, в даному випадку, спірний Договір має бути оформлений відповідно до вимог Типового договору з індивідуальним споживачем у будівлі, приміщення якої є самостійними об`єктами нерухомого майна, про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690.

З аналізу змісту ч. 3 ст. 6, ч. 1 ст. 630 ЦК України, ст.184 ГК України, ст.ст. 7,12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 вбачається, що умови Типового договору набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Отже, спірний Договір повинен бути розроблений та відповідати типовому договору. Законодавець забороняє відступати від змісту типового договору, затвердженого органом державної влади, сторони наділені правом тільки конкретизувати його умови (частина четверта статті 179 ГК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.12.2018 зі справи № 921/375/17-г/14, у постанові Верховного Суду від 27.02.2020 у справі № 904/1983/19.

Відтак, укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком відповідача лише за умови, що договір відповідає Типовому договору.

Позивач у позові наполягає на визнання укладеним договору в редакції позивача, однак його умови ( зокрема в частині нарахування пені) не повною мірою відповідають Правилам надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 липня 2019 р. № 690, та змісту Типового договору, затвердженого цією постановою.

Згідно із ч.2-3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Судом досліджено всі докази, наявні у матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи все викладене вище, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача, оскільки у позові відмовлено повністю.

Керуючись статтями 129,232,233,237,238,240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Рішення підписано 02.09.2021 року

Суддя О.М. Тимощенко

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.