ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Справа № 915/727/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Левченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 20077720)

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, буд. 18; адреса електронної пошти: , ІНФОРМАЦІЯ_1; ідентифікаційний код 30083966)

про: стягнення 59 643 910,62 грн,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Піун С.П., у порядку самопредставництва,

від відповідача: Новгородова Т.М., адвокат за довіреністю,

Суть спору:

04.06.2021 Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 39/5-3827-21 від 25.05.2020 (з додатками), в якій просить суд:

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, Каботажний спуск, буд. 18, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) борг у загальній сумі 59 643 910,62 грн, у тому числі: основний борг у сумі 52 425 898,41 грн, пеня у сумі 939 216,36 грн, три проценти річних у сумі 1 683 910,25 грн, інфляційні втрати у сумі 4 594 885,60 грн;

- стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, Миколаївська обл., м. Миколаїв, Каботажний спуск, буд. 18, ) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6; ) судові витрати, а саме 794 500,00 грн сплаченого судового збору та інші витрати, пов`язані з розглядом даної справи.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору № 9105/1920-ЕЕ-22 від 27.09.2019 постачання природного газу, з додатковими угодами до нього; Актів приймання-передачі природного газу (6 шт.); застосування норм статей 11, 15-16, 509, 526, 530, 549, 625, 655, 610-612, 692 Цивільного кодексу України, статей 20, 173-175, 193, 216, 230-232 Господарського кодексу України; та мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами Договором.

Ухвалою суду від 09.06.2021 позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/727/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 08 липня 2021 року о 09:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті спору.

24.06.2021 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву № 09-01/1056 від 23.06.2021, в якому товариство просить суд: долучити даний відзив до матеріалів справи; зменшити розмір пені на 90 %.

29.06.2021 на офіційну електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява б/н та без дати (вх. № 9827/21) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 30.06.2021.

07.07.2021 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив № 39/5-4621 від 01.07.2021, в якому товариство заперечує проти викладеного у відзиві клопотання відповідача про зменшення пені та просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

За результатами засідання, проведеного 08.07.2021, за участю представників обох сторін, судом було оголошено перерву в підготовчому засіданні до 03 серпня 2021 року о 10:30.

21.07.2021 до суду від відповідача надійшла заява № 09-01/986 від 21.07.2021 про надсилання процесуальних документів в електронному вигляді на електронну адресу.

26.07.2021 до суду від позивача надійшло клопотання № 39/5-5176-21 від 26.07.2021 про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

03.08.2021 до суду від відповідача надійшло клопотання № 09-01/1076 від 03.08.2021 про призначення справи до розгляду, в якому товариство зазначає про визнання позову, просить суд зменшити розмір пені на 90 % та на підставі ст. 130 ГПК України повернути позивачу 50 % сплаченого судового збору.

Ухвалою суду від 03.08.2021 було закрито підготовче провадження у даній справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 31 серпня 2021 року о 13:30.

19.08.2021 до суду від відповідача надійшла заява № 09-01/1182 від 19.08.2021 про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

17.08.2021 на офіційну електронну пошту суду від представника позивача надійшла заява № 39/5-5559-21 від 16.08.2021 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, на яку суд відреагував відповідною ухвалою від 27.08.2021.

Станом на момент проведення судового засідання інших заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань від учасників справи до суду не надходило.

31.08.2021 в судове засідання з`явилися повноважні представники обох учасників справи, які підтвердили актуальність правових позицій сторін, викладених в письмових заявах у справі.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 31.08.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні представників сторін, суд -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2019 року між Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», як постачальником, та Приватним акціонерним товариством «Миколаївська теплоелектроцентраль», як споживачем, був укладений Договір постачання природного газу № 9105/1920-ЕЕ-22 (далі - Договір), відповідно до предмета якого постачальник зобов`язався поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язався прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

За умовами наведеного Договору:

- постачальник передає споживачу у жовтні 2019 - квітні 2020 року замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 16852 тис.куб.метрів в тому числі по місяцях (далі - розрахункові періоди): жовтень 2019 - 339 тис.куб.метрів, листопад 2019 - 2714 тис.куб.метрів, грудень 2019 - 3884 тис.куб.метрів, січень 2020 - 3779 тис.куб.метрів, лютий 2020 - 3106 тис.куб.метрів, березень 2020 - 2854 тис.куб.метрів, квітень 2020 - 176 тис.куб.метрів (п. 2.1);

- постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ власного видобутку та/або імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 0000, ввезений на митну територію України Акціонерним товариством «Національна акціонерка компанія «Нафтогвз України») - у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі. Після переходу права власності на природний газ споживач несе всі ризики і бере на себе відповідальність, пов`язану з правом власності на природний газ (п. 3.1);

- приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання-передачі природного газу, зазначає виключно той обсяг, який відповідає обсягам газу, які були використані споживачем в той період (періоди), коли споживач був включений до Реєстру постачальника, що підтверджується споживачем в акті приймання-передачі газу. В акті приймання-передачі природного газу, ціна на природний газ має відповідати ціні, зазначеній в Прейскуранті на відповідний період, також має бути врахований тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи (розділ 4 цього Договору) (п. 3.8);

- споживач підтверджує, що підписаний сторонами акт приймання-передачі газу за розрахунковий період свідчить про повне виконання постачальником своїх зобов`язань за цим Договором в частині постачання природного газу у відповідному розрахунковому періоді (п. 3.11);

- оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (п. 5.1);

- за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором (п. 7.1);

- у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню, в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2);

- Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30 квітня 2020 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1).

До вказаного Договору сторонами погоджено та підписано 8 додаткових угод (а.с. 26-34), умовами яких сторони, зокрема, визначали ціну природного газу.

Вищенаведений Договір та Додаткові угоди до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога постачальника природного газу до споживача про стягнення основного боргу, а також інфляційних втрат, відсотків річних та пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за поставлений природний газ.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмету доказування у даній справі належать обставини порушення споживачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором постачання природного газу, в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з постачальником природного газу.

Позивач підтверджує власну правову позицію такими доказами:

- Договір № 9105/1920-ЕЕ-22 від 27.09.2019 постачання природного газу, з додатковими угодами до нього;

- Акти приймання-передачі природного газу (6 шт.).

Відповідач, на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- листи Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» щодо проблемних питань в результаті проходження опалювального зимового періоду 2019/2020, 2020/2021 (11 шт.);

- заяви Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» щодо встановлення/коригування тарифів (3 шт.);

- накази Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» № 143 від 23.04.2020 «Про простій», № 43 від 29.01.2020 та № 55 від 26.01.2021 «Про переведення працівників підприємства на неповний робочий тиждень»;

- звіти про фінансові результати Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» за 2019 рік та за І квартал 2021 року;

- довідки про заборгованість споживачів теплової енергії Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль»;

- інформація з вебсайту АТ «НАК «Нафтогаз» щодо ключових показників.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд встановив таке.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про поставку.

Так, згідно з приписами ч. ч. 1 та 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За умовами ч. 1 ст. 662 та ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 52 425 898,41 грн, що підтверджується підписаними обома сторонами актами приймання передачі природного газу:

- від 30.11.2019 на суму 2 248 727,28 грн (за листопад 2019 року);

- від 31.12.2019 на суму 12 919 471,46 грн (за грудень 2019 року);

- від 31.01.2020 на суму 16 117 518,60 грн (за січень 2020 року);

- від 29.02.2020 на суму 12 139 725,08 грн (за лютий 2020 року);

- від 31.03.2020 на суму 7 523 023,51 грн (за березень 2020 року);

- від 30.04.2020 на суму 1 477 432,48 грн (за квітень 2020 року).

Відповідач же своїх зобов`язань за укладеним між сторонами Договором в частині повної та своєчасної оплати за поставлений природний газ не виконав.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту належної та своєчасної оплати за поставлений товар закон покладає на покупця.

Відповідач доказів належного виконання своїх зобов`язань за договором та своєчасної сплати коштів за поставлений позивачем природний газ не представив, позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за поставлений природний газ, в зв`язку з чим товариство цілком правомірно звернулося до господарського суду з відповідним позовом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок основної заборгованості та встановлено, що Акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» суму боргу в розмірі 52 425 898,41 грн зазначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, внаслідок неналежного виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано відповідачу до стягнення (згідно наданих позивачем до позовної заяви та заяви про зменшення позовних вимог розрахунків):

1. Пеню в загальній сумі 939 216,36 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями листопада 2019 року на суму 99 705,56 грн за період з 27.12.2019 по 17.04.2020;

- за зобов`язаннями грудня 2019 року на суму 406 010,27 грн за період з 28.01.2020 по 17.04.2020;

- за зобов`язаннями січня 2020 року на суму 325 168,73 грн за період з 26.02.2020 по 17.04.2020;

- за зобов`язаннями лютого 2020 року на суму 108 328,80 грн за період з 26.03.2020 по 17.04.2020.

2. Три проценти річних у загальній сумі 1 683 910,25 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями листопада 2019 року на суму 85 020,37 грн за період з 27.12.2019 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями грудня 2019 року на суму 454 560,55 грн за період з 28.01.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями січня 2020 року на суму 528 768,97 грн за період з 26.02.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями лютого 2020 року на суму 369 412,40 грн за період з 26.03.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями березня 2020 року на суму 208 576,79 грн за період з 28.04.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями квітня 2020 року на суму 37 571,17 грн за період з 26.05.2020 по 31.03.2021.

3. Інфляційні втрати в загальній сумі 4 594 885,60 грн, у тому числі:

- за зобов`язаннями листопада 2019 року на суму 207 938,83 грн за період з 01.01.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями грудня 2019 року на суму 1 166 458,89 грн за період з 01.02.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями січня 2020 року на суму 1 508 111,21 грн за період з 01.03.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями лютого 2020 року на суму 1 030 548,12 грн за період з 01.04.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями березня 2020 року на суму 573 858,65 грн за період з 01.05.2020 по 31.03.2021;

- за зобов`язаннями квітня 2020 року на суму 107 942,90 грн за період з 01.06.2020 по 31.03.2021.

Щодо заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У відповідності до ч. 2 ст. 343 ГК України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 7.2 Договору у разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити Постачальнику пеню, в розмірі 17,8 % річних, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та положень Договору, позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Судом перевірено розрахунок пені та встановлено, що відповідні нарахування проведено правильно, а тому позовні вимоги в цій частині також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Разом із тим, суд зауважує, що відповідачем у відзиві заявлялося клопотання про зменшення розміру пені на 90 %. В обґрунтування вказаного клопотання заявником, зокрема, зазначено, що вагомою причиною накопичення боргів перед позивачем є заборгованість ДП «Енергоринок», яка станом на 01.01.2020, 01.01.2021 та 01.06.2021 складає 34 665 418,51 грн. Товариство не має змоги сплатити вказану суму заборгованості в порядку досудового врегулювання спору. Оскільки розпорядження коштами, що накопичуються на поточному рахунку із спеціальним режимом використання ДП «Енергоринок», здійснюйся виключно Національною комісією, що здійснює державне регулювань у сферах енергетики та комунальник послуг в межах своїх повноважень шляхом затвердження постанов, якими встановлюється алгоритм розподілу коштів.

Також відповідач наголошує, що ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» є стратегічно важливим та соціально значимим теплопостачальним підприємством міста Миколаєва, особливо в зимовий період, оскільки забезпечує теплом житлові будинки та квартири, школи, дошкільні заклади, лікарні, установи і організації, що фінансуються з державного бюджету, а також інші об`єкти. Основною метою та предметом діяльності Товариства - є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії споживачам міста Миколаєва. Іншої мети та предмету діяльності Товариство не має та здійснює лише зазначений вище вид діяльності.

ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» перебуває у скрутному фінансовому становищі, щороку, з квітня по листопад всі працівники підприємства переводяться на 4-х денний робочий тиждень.

Крім того, за твердженням відповідача левова частка коштів, які надходять від споживачів як плата за спожиту теплову енергію, вповноваженим банком відразу ж перераховується до ПАТ «НАК «Нафтогаз України» як плата за природний газ, а відповідачу перераховується лише залишок від зазначених коштів, за рахунок яких останнє має змогу гасити борги.

Товариство також зазначає, що у випадку сплати суми пені в повному обсязі зачіпаються не лише майнові інтереси Товариства, а й інші інтереси, зокрема, ставить під загрозу можливість здійснення ремонтної компанії теплових мереж, необхідної для належного постачання теплової енергії до житлових будинків та квартир, шкіл, дошкільних закладів, лікарень в опалювальному сезоні 2020 - 2021 років.

Відповідач стверджує, що порушення зобов`язання ПрАТ «Миколаївська ТЕЦ» за згаданим договором не потягло значних збитків для АТ « НАК «Нафтогаз України». У грудні уряд компенсував витрати позивачу на постачання газу у 2015-2019 роках в рамках ПСО. Сума компенсації становила 26,4 млрд грн після оподаткування, що вбачається з офіційного сайту Позивача. Нормалізований прибуток позивача за 2020 рік, за винятком резервів сумнівних боргів та інших надзвичайних витрат, становив 3,2 млрд грн. При цьому, зменшення розміру стягуваної суми пені має для відповідача важливе значення оскільки сприятиме оптимізації умов, за яких товариство зможе не лише функціонувати а й забезпечити якісне теплопостачання споживачам м. Миколаєва.

Позивач у відповіді на відзив заперечує проти задоволення вказаного клопотання, наполягаючи на задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру стягуваної пені, суд вважає його таким, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке:

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Системний аналіз вищевказаних норм дозволяє дійти висновку про те, що суди мають право при прийнятті рішення про стягнення пені зменшувати її розмір з урахуванням усіх конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 3.17.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Враховуючи те, що відповідач є підприємством, що здійснює свою діяльність у сфері надання комунальних послуг та оскільки в матеріалах справи позивачем не надано суду доказів понесення ним збитків внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором (залучення кредитних коштів зі сплатою процентів тощо) або погіршення матеріального стану підприємства саме у зв`язку з порушенням відповідачем умов спірного договору; нарахування та стягнення з відповідача 3% річних та збитків від інфляції у значній мірі компенсує позивачу негативні наслідки, пов`язані з порушенням відповідачем умов договору, стягнення ж з відповідача пені у повному обсязі, на думку суду, не є співрозмірним з можливими негативними наслідками від порушення відповідачем зобов`язання, суд дійшов висновку про часткове задоволення клопотання відповідача та зменшення розміру штрафних санкцій на 50%, зокрема встановивши розмір належної до стягнення пені - 469608,18 грн (50% заявленого розміру).

З урахуванням наведеного, у стягненні іншої частини пені у розмірі 469608,18 грн (50% заявленого розміру) належить відмовити.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

На підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Судом перевірено надані позивачем розрахунки та встановлено, що позивачем суми інфляційних втрат в розмірі 4 594 885,60 грн та 3% річних у розмірі 1 683 910,25 грн зазначено вірно.

Крім того, як уже було наведено вище, відповідач визнає позовні вимоги у повному обсязі (а отже, і щодо стягнення відсотків річних та інфляційних витрат).

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема, відомості про розподіл судових витрат.

Приписами ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За правилами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, відповідно до п.4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Також, відповідно до положень п. 2.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань», судовий збір в разі зменшення судом розміру пені покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення такого розміру.

Крім того, за правилами ч. 1 ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, беручи до уваги зміст статті 130 ГПК України та визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, на підставі п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 130 ГПК України, позивачу належить повернути з Державного бюджету України сплачений судовий збір у розмірі 397 250,00 грн.

Решта суми судового збору у розмірі 397 250,00 грн підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

При цьому, оригінал платіжного доручення № від 26.05.2021 на суму 794 500,00 грн залишається в матеріалах судової справи № 915/727/2.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 219, 220, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, буд. 18; ідентифікаційний код 30083966) на користь Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) основний борг у сумі 52 425 898,41 грн, пеню в сумі 469608,18 грн, три проценти річних в сумі 1 683 910,25 грн, інфляційні втрати в сумі 4 594 885,60 грн, а також 397 250,00 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в сумі 469608,18 грн відмовити позивачу.

Повернути Акціонерному товариству «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720) з Державного бюджету України 50 % судового збору у розмірі 397 250,00 грн, який перераховано згідно з платіжним дорученням № від 26.05.2021 на суму 794 500,00 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 6; ідентифікаційний код 20077720);

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Миколаївська теплоелектроцентраль» (54020, м. Миколаїв, вул. Каботажний спуск, буд. 18; ідентифікаційний код 30083966).

Повне рішення складено та підписано судом 03.09.2021.

Суддя О.Г. Смородінова