ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2021м. ДніпроСправа № 904/2200/21

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Бєлік В.Г. за участю секретаря судового засідання Скиба Т.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні справу:

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех+", м. Вінниця

до Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРИСФЕН БУД", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 297 969,00 грн. за договором № 30/07/20 доставки вантажів від 30.07.2020 року

Представники:

від позивача: Гапонець А.А., посвідчення № 2628 (4830) від 03.09.2020 року, адвокат;

від відповідача: не з`явився.

ПРОЦЕДУРА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Спецтех+" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРИСФЕН БУД" заборгованість у розмірі 297 969,00 грн. за договором № 30/07/20 доставки вантажів від 30.07.2020 року.

Дослідивши подані позовні матеріали, суд зазначає наступне.

Згідно приписів частини 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до частин 3 - 4 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України).

За змістом приписів частин 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Згідно положень ч.1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України, питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Виходячи із вказаних вище положень Господарського процесуального кодексу України та беручи до уваги ціну позову (297 969,00 грн.), яка не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто поданий позов відноситься до малозначних справ, а також незначну складність характеру спірних правовідносин та обсяг необхідних доказів, що не потребує проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд поданої позовної заяви у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, та запропоновано учасникам справи подати до суду: позивачу у строк до 11.04.2021 року: відповідь на відзив на позовну заяву за правилами, встановленими частинами третьою шостою статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію відповіді на відзив направити на адресу відповідача, докази надсилання надати до суду); відповідачу у строк до 31.03.2021 року: відзив на позовну заяву за правилами статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію відзиву направити на адресу позивача, докази надсилання надати до суду); заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного провадження (за наявності); заперечення щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень за правилами, встановленими частинами третьою шостою статті 165 Господарського процесуального кодексу України (копію заперечень направити на адресу позивача, докази надсилання надати до суду).

В зазначені ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 09.03.2021 року строки до суду сторонами не було наданих запропонованих документів.

Частиною 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Приймаючи вище викладене, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 247 та ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України здійснювати розгляд справи № 904/2200/21 в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 12.04.2021 року призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.05.2021 року о 10:40 год.

У судове засідання з розгляду справи по суті 05.05.2021 року представник відповідача не з`явився.

Позивач та відповідач не надали витребувані судом документи, суд вважає за необхідне перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/2200/21 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання, у зв`язку зі складністю цього спору, необхідністю визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та встановлення відповідних доказів.

Відповідно до ч. 6 ст. 250 ГПК України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі. У такому випадку повернення до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не допускається.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 05.05.2021 року здійснено перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи № 904/2200/21 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 03.06.2021 року о 15:00 год.

20.05.2021 року від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від 17.05.2021 року про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

У підготовче судове засідання 03.06.2021 року представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.06.2021 року підготовче судове засідання відкладено на 01.07.2021 року о 14:30 год.

16.06.2021 року від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від 11.06.2021 року про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

У підготовче судове засідання 01.07.2021 року представник відповідача не з`явився.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2021 року продовжено строк розгляду підготовчого провадження в межах розумного строку та підготовче судове засідання відкладено на 21.07.2021 року о 10:40 год.

15.07.2021 року від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від 13.07.2021 року про долучення до матеріалів справи додаткових доказів.

У підготовче судове засідання 21.07.2021 року представник відповідача не з`явився.

21.07.2021 року у підготовчому судовому засіданні представником позивача зазначено, що ним було надано всі можливі та допустимі докази по справі.

Судом були визначені всі необхідні обставини у справі та зібрані відповідні докази, що є підставою для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.07.2021 року о 12:00 год.

23.07.2021 року електронною поштою від представника позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшло клопотання вих. № б/н від 22.07.2021 року про відкладення розгляду справи.

У судове засідання 27.07.2021 року з розгляду справи по суті представники позивача та відповідача не з`явились.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.07.2021 року судове засідання з розгляду справи по суті відкладено на 26.08.2021 року о 15:00 год.

У призначене судове засідання з розгляду справи по суті 26.08.2021 року представники сторін з`явилися.

В зазначений строк відповідач відзив на позов не надав.

Відповідач не скористалися наданим йому законом правом подати письмові заперечення проти позову.

Згідно з ч. 7 ст.120, п. 5 ч. 6 ст.242 ГПК України судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місце проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, господарським судом вчинено всі можливі заходи для повідомлення відповідача про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. Отже, неотримання судової повістки (листа з ухвалою суду) відповідачем є наслідками діяння (бездіяльності) останнього щодо її належного отримання.

До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її місцезнаходженням, визначеним згідно із згаданою статтею 93 Цивільного кодексу України) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись, з ухвалами у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений ч.1 ст.251 Господарського процесуального кодексу України та ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

Станом на час винесення рішення по справі відзив на позовну заяву, клопотання щодо необхідності надання додаткового строку на підготовку своєї правової позиції у справі від відповідача до канцелярії суду не надходило.

Виходячи з викладеного, а також враховуючи достатність наявних у справі доказів, згідно із ст.165 ГПК України, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті заявлених вимог за наявними у ній документами відповідно до вимог ч.2 ст. 178 вказаного нормативно-правового акту.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у судовому засіданні 26.08.2021 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

АРГУМЕНТИ СТОРІН

Позиція позивача викладена у позовній заяві

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором № 30/07/20 доставки вантажів від 30.07.2020 року, а саме в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг.

Позиція відповідача

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позов та ознайомлення з матеріалами справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУТЬ

Як вбачається з матеріалів справи, що 30.07.2020 року ТОВ "Спецтех+" (надалі - Позивач)звернувся до ТОВ "БорисфенБуд" (надалі - Відповідач) із пропозицією укласти договір доставки вантажів №30/07/20.

Відповіді на пропозицію матеріали справи не містять.

На виконання умов вищевказаного договору ТОВ "Спецтех+" у період часу з серпня 2020 року по жовтень 2020 року поставило ТОВ Борисфсп Буд товар на загальну суму 222 289,64 грн. та надало послуги з перенесення вантажу на загальну суму 405 923,66 гри. Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними:

- № 170 від 03.08.2020 на суму 875,00 грн.;

- № 171 від 05.08.2020 на суму 952,00 грн.:

- № 164 від 07.082020 на суму 21 969,32 грн,;

- № 166 від 10.08.2020 на суму 1 806.95 грн.;

- № 165 від 10.08.2020 на суму 5420,83 грн..;

- № 172 від 10.08.2020 на суму 8 848,00 грн.;

- № 173 від 11.08.2020 на суму 840,00 грн.;

- № 167 від 12.08.2020 на суму 8 254,75 грн.;

- № 174 від 12.08.2020 на суму 847,00 грн.;

- № 168 від 14.08.2020 на суму 6 733,79 гри.;

- № 175 від 14.08.2020 на суму 1 708,00 грн.;

- № 190 від 17.08.2020 на суму 3 444,00 грн.;

- № 191 від 17.08.2020 на суму 11 000,00 грн.;

- № 192 від 17.08.2020 на суму 4 459,00 грн.;

- № 193 від 18.08.2020 на суму 11 245,00 грн.;

- № 245 від 01.09.2020 на суму 3 088,00 грн.;

- № 302 від 13.10.2020 на суму 19 022,00 грн.;

- № 303 від 14.10.2020 на суму 1 421,00 грн.;

- № 329 від 21.10.2020 на суму 6 592,00 грн.;

- № 331 від 24.10.2020 на суму 2 660,00 грн.;

- № 330 від 22.10.2020 на суму 1 344,00 грн.;

- № 332 від 29.10.2020 на суму 1 260,00 грн.;

- № 194 від 18.08.2020 на суму 1 498,00 грн.;

- № 195 від 19.08.2020 на суму 1 781,00 грн.;

- № 196 від 22.082020 на суму 6 994,00 грн.;

- № 197 від 25.08.2020 на суму 3 080,00 грн.;

- № 198 від 26.08.2020 на суму 6 474,00 грн.;

- № 199 від 31.08.2020 на суму 6 069,00 грн.;

- № 246 від 02.09.2020 на суму 14 873,00 грн.;

- № 247 від 03.09.2020 на суму 2 352,00 грн.;

- № 248 віл 05.09.2020 на суму 2 814,00 грн.;

- № 249 від 08.09.2020 на суму 11 396,00 грн.;

- № 250 від 10.09.2020 на суму 6 630,00 грн.;

- № 251 від 11.09 2020 на суму 3 332,00 грн.;

- № 252 від 12.09.2020 на суму 1 211,00 грн.;

- № 253 від 14 09.2020 на суму 6 286,00 грн.;

- № 254 від 15.09.2020 на суму 3 185,00 грн.;

- № 263 від 17.09.2020 на суму 868,00 грн.;

- № 264 від 23.09.2020 на суму 4 347,00 грн.;

- № 265 від 29.09.2020 на суму 4 263,00 грн.;

- № 300 від 08.10.2020 на суму 5 530,00 грн.;

- № 301 від 12.10.2020 на суму 5 516,00 грн., що підписані обома сторонами договору та скріплені печатками підприємств.

Факт надання послуг з перевезення вантажу підтверджується актами падання послуг:

- №170 від 03.08.2020 на суму 2625 грн.;

- №171 від 05.08.2020 на суму 2856 грн.;

- №164 від 07.08.2020 на суму 20280,68 грн.;

- №166 від 10.08.2020 на суму 1668,05 грн.;

- №165 від 10.08.2020 на суму 5004,17 грн.;

- №172 від 10.08.2020 на суму 26544 грн.;

- №173 від 11.08,2020 на суму 2520 грн.;

- №167 від 12.08.2020 на суму 7620,25 грн.;

- №174 від 12.08.2020 на суму 2541 грн.;

- №168 від 14.08.2020 на суму 6216,21 грн.;

- №175 від 14.082020 на суму 5124 грн.;

- №190 від 17.08.2020 на суму 10332 грн.;

- №191 від 17.08.2020 на суму 12100 грн.;

- №192 від 17.08,2020 на суму 4116 грн.;

- №193 від 18.08.2020 на суму 10380 грн.;

- №194 від 18,08.2020 на суму 4494 грн.;

- №303 від 14.10.2020 на суму 4263 грн.;

- №329 від 21.10.2020 на суму 12696 грн.;

- №331 віл 24.10.2020 на суму 7980 грн.;

- №330 від 22.10.2020 на суму 4032,00 грн.;

- №332 від 29.10.2020 на суму 3780 грн.;

- №195 від 19.08.2020 на суму 1644 грн.;

- №196 від 22.08.2020 на суму 6456 грн.;

- №197 від 25.08.2020 на суму 9240 грн.;

- №198 від 26.08,2020 на суму 5976 грн.;

- №199 від 31.08.2020 на суму 18207 грн.;

- №246 від 02.09.2020 на суму 25479 грн.;

- №245 від 01.09.2020 на суму 5889,00 грн.;

- №247 від 03.09.2020 на суму 7056 грн.;

- №248 від 05.09.2020 на суму 8442 грн.;

- №249 від 08.09.2020 на суму 34188 грн.;

- №250 від 10.09.2020 на суму 6120 грн.;

- №251 від 11.09.2020 на суму 9996 грн.;

- №252 від 12.09.2020 на суму 3633 грн.;

- №253 від 14.09.2020 на суму 18858 грн.;

- №254 від 15.09.2020 на суму 9555 грн.;

- №263 від 17.09.2020 на суму 2604 грн.;

- №264 від 23.09.2020 на суму 13041 грн.;

- №265 від 29.09.2020 на суму 12789 грн.;

- №300 від 08.10.2020 на суму 8610 грн.;

- №301 від 12.10.2020 на суму 16548 грн.;

- №302 від 13.10.2020 на суму 24420 грн., що підписані сторонами договору та скріплені печатками підприємств.

Всього на виконання умов вищевказаного договору в рахунок оплати вартості отриманого товару та послуг відповідачем було сплачено позивачу 330 244,00 грн.

Відповідач не належним чином виконав взяті на себе грошові зобов`язання, передбачені Договором щодо повного та вчасного розрахунку за отриманий ним товар та наданих послуги перевезення вантажу, внаслідок чого порушені права позивача, що і стало причиною виникнення спору та причиною звернення до суду з даним позовом

Станом на час розгляду справи, доказів оплати заборгованості у розмірі 297 969,00 грн. сторонами до матеріалів справи не надано.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною 1 статті 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини 1 статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ч.1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення Іншої дії договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (ч. 2 ст. 640 ЦК України).

Так, між сторонами так і не був укладений договір про поставку товару, оскільки вищевказаний текст договору доставки із підписом відповідача не був повернутий позивачу.

Разом із тим, виходячи із наявних видаткових накладних, що містять найменування товару, його ціну, реквізити постачальника (оферта), а також підпис і печатку відповідача про прийняття саме такого товару і в тій кількості, що була визначена постачальником у видатковій накладній (акцепт), слід дійти висновку, що між сторонами був укладений договір поставки у спрощений спосіб, а, відтак, між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Крім того, між сторонами виникли договірні відносини, які характерні для договору перевезення вантажів, в якому позивач є перевізником, а відповідач замовником.

Так, відповідно до частини сьомої статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими норматнвно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч. 2 ст. 638 ЦК України).

За змістом частини першої статті 641 Цивільного кодексу України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору І виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України визначено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія с прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до статті 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-право в йми актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом„ Іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або Іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

За змістом частини першої статті 916 Цивільного кодексу України за перевезення вантажу стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Статтею 50 Закону України Про автомобільний транспорт передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо), Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Отже, системний аналіз зазначених нормативних положень у їх взаємозв`язку дозволяє дійти наступного висновку:

договір автомобільного перевезення вантажу укладається в письмовій формі за ініціативою будь-якої сторони, однак недотримання цієї форми не має наслідком недійсність договору, а тому він може бути вчинений в усній формі;

укладення письмового договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (накладної, квитанції, тощо);

договірні відносини щодо автомобільного перевезення вантажу потребують погодження щонайменше предмета, ціни та строку дії договору, однак законодавче застереження, яке допускає існування усного договору, свідчить про можливість усного погодження цих умов, у тому числі стягнення розумної плати за надані послуги та виконання договору (доставка вантажу) у розумні строки.

Отже, зважаючи на наявність актів наданих послуг, які містять найменування наданої послуги, її ціну, а також підпис і печатку відповідача про прийняття саме такого виду послуги і в тій кількості, що була визначена перевізником у актах наданих послуг, то між сторонами був укладений договір перевезення.

Проте, незважаючи на наявні між сторонами господарські правовідносини, відповідач свій обов`язок по сплаті вартості отриманого товару та послуг з перевезення до теперішнього часу у повному обсязі не виконав, хоча час виконання такого обов`язку вже настав.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та Інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно ло закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом,

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням с правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог иього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, шо якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче мас настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час- Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред явлення вимоги, якщо обов`язок неї ай ного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Приписами частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з претензіями щодо сплати суми боргу за отриманий товар та надані послуги з його доставки, копії претензій від 08.02.2020 та від 21.07.2021 і докази їх направлення відповідачу надані до матеріалів справи.

Отже, виходячи з того, що згідно з частиною третьою статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а відповідач не забезпечив належного виконання своїх зобов`язань з оплати відповідно до зазначених критеріїв та ухилився від їх добровільного виконання в позасудовому порядку. Тобто, допустив навмисне порушення свого зобов`язання, то наявні всі законні підстави для стягнення з нього в судовому порядку на користь позивача суми боргу в розмірі 297 969,00 грн.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Таким чином, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар та послуг з перенесення вантажу у розмірі 297 969,00 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "БОРИСФЕН БУД" (49000, м. Дніпро, вул. Кам`янська, буд. 36, офіс 217; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спецтех+" (21000, м. Вінниця, вул. Гонти, буд. 45д; ) заборгованість у розмірі 297 969,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 469,53 грн..

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано - 03.09.2021 року.

Суддя В.Г. Бєлік