ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2021 р. Справа№ 927/782/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Євсікова О.О.

суддів: Мартюк А.І.

Корсака В.А.

при секретарі судового засідання: Звершховській І.А.,

представники сторін в судове засідання не з`явились,

розглянувши апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетінг»

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.07.2021

у справі № 927/782/21 (суддя Моцьора В.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетінг»

до ОСОБА_1

про стягнення 879 229,30 грн,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави позовних вимог.

У липні 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Хімагромаркетинг" (далі - ТОВ «Хімагромаркетинг») звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою у якій просило стягнути з ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) 879 229,30 грн боргу, з яких: 712 112,06 грн - основний борг, 153 167,65 грн - штраф, 3 804,43 грн - пеня, 10 145,16 грн - 40% річних.

У поданій позовній заяві ТОВ «Хімагромаркетинг» визначило третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватне підприємство «Агрохімічна компанія» (далі - ПП «Агрохімічна компанія»).

В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Хімагромаркетинг» посилається на укладений з ОСОБА_1 договір поруки, за умов якого останній поручився за виконання ПП «Агрохімічна компанія» договору поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020 та вказує про неналежне виконання ПП «Агрохімічна компанія» умов вказаного договору поставки.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.07.2021 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовною заявою ТОВ «Хімагромаркетінг» до ОСОБА_1 про стягнення 879 229,30 грн боргу.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, господарський суд першої інстанції послався на п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК та вказав, що вказана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 29.07.2021, ТОВ «Хімагромаркетінг» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить апеляційну скаргу задовольнити.

Зміст поданої апеляційної скарги свідчить, що ТОВ «Хімагромаркетінг», не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги ТОВ «Хімагромаркетінг» вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою; вважає, що місцевим господарським судом невірно встановлені обставини, які мають значення для справи.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2021 апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Мартюк А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.08.2021 відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Хімагромаркетінг» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.07.2021 у справі № 927/782/21. Розгляд справи призначено на 01.09.2021.

Позиції учасників справи.

Від ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені судом апеляційної інстанції та додатково встановлені апеляційним господарським судом.

Апеляційним господарським судом встановлено, що 12.11.2020 ТОВ «Хімагромаркетинг» та ПП «Агрохімічна компанія» уклали договір поставки № АП-19-0994.

12.11.2020 ТОВ «Хімагромаркетинг» (як кредитор), фізична особа ОСОБА_1 (як поручитель) та ПП «Агрохімічна компанія» (як боржник) уклали договір поруки № ПР-АП-19-0994, згідно з п. 1.1 якого в порядку та на умовах, визначених цим Договоро, поручитель поручився перед кредитором за виконання боржником усіх своїх зобов`язань перед кредитором за договором поставки № АП-19-0994 від 12.11.2020 та усіма додатками та додатковими угодами до нього, укладеним між кредитором і боржником (далі - зобов`язання) в повному обсязі.

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником в повному обсязі. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи відшкодування вартості втраченої, зіпсованої продукції кредитора, сплати штрафних санкцій, відшкодування збитків кредитора та відшкодування судових витрат. У разі порушення боржником зобов`язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає право кредитора вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі як від боржника і поручителя разом, так і від кожного з них окремо.

ТОВ «Хімагромаркетинг» звернулось до Господарського суду Чернігівської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 879 229,30 грн боргу (712 112,06 грн - основний борг, 153 167,65 грн - штраф, 3 804,43 грн - пеня, 10 145,16 грн - 40% річних) та обґрунтовує заявлені вимоги неналежним виконанням договору поставки №АП-19-0994 від 12.11.2020, за яким у забезпечення виконання зобов`язань укладено договір поруки № ПР-АП-19-0094 від 12.11.2020.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, можуть бути суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з п. п. 1 і 6 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

З аналізу наведеної норми вбачається, що законодавець відніс до юрисдикції господарських судів справи: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та 2) у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 ЦК України). Отже, для забезпечення виконання основного зобов`язання сторони можуть передбачати як визначені у ст. 546 цього Кодексу види забезпечення зобов`язань, так й інші види, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавство України не розрізняє види забезпечення основного зобов`язання для визначення юрисдикції суду з розгляду спорів щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 553, ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).

Згідно зі ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в ст. 4 цього Кодексу, у тому числі й фізичні особи, які не є підприємцями. Випадки, коли справи у спорах, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, підвідомчі господарському суду, визначені ст. 20 ГПК України.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Отже, до юрисдикції господарських судів належать справи у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, якщо сторонами цього основного зобов`язання є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці. У цьому випадку суб`єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. При цьому положення п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України пов`язують належність до господарської юрисдикції справ у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов`язання, не з об`єднанням позовних вимог до боржника у забезпечувальному зобов`язанні з вимогами до боржника за основним зобов`язанням, а з тим, що сторонами основного зобов`язання мають бути юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/1733/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2526/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2529/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2530/18, від 19.03.2019 у справі № 904/2538/18 і від 20.11.2019 у справі № 910/9362/19.

Позов у цій справі подано ТОВ «Хімагромаркетинг» до ОСОБА_1 як поручителя за договором поруки № ПР-АП-19-0994 від 12.11.2020.

Тобто спір у цій справі між позивачем та відповідачем виник з правовідносин, що стосуються правочину, укладеного для виконання зобов`язання за договором поставки, сторонами якого є юридичні особи, що відповідає ознакам спору, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства згідно з наведеними вище приписами ГПК України.

За таких обставин, враховуючи предмет, підстави позову, склад учасників та зміст позовних вимог, колегія суддів апеляційної інстанції вважає помилковим висновок господарського суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження (за позовною заявою ТОВ «Хімагромаркетінг» до ОСОБА_1 про стягнення 879 229,30 грн боргу) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 175 ГПК України, а відтак і оскаржувана ухвала є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Частиною 1 ст. 271 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За змістом ч. 3 ст. 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, остання передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 280 ГПК України).

З урахуванням наведеного ухвала місцевого суду про відмову у відкритті провадження (за позовною заявою ТОВ «Хімагромаркетінг» до ОСОБА_1 про стягнення 879 229,30 грн боргу) підлягає скасуванню, а справа - передачі до місцевого суду для вирішення питання про відкриття провадження у господарській справі (оскільки до відкриття провадження суд першої інстанції повинен вирішити питання відповідності поданих матеріалів вимогам ГПК України).

Судові витрати.

Судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають розподілу місцевим судом відповідно до ст. 129 ГПК України за результатами подальшого розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275 - 277, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетінг» на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.07.2021 у справі № 927/782/21 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 29.07.2021 у справі № 927/782/21 скасувати.

3. Справу № 927/782/21 передати до Господарського суду Чернігівської області для для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя О.О. Євсіков

Судді А.І. Мартюк

В.А. Корсак