ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.08.2021 Справа № 905/1452/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григор`євій М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовною заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ", м.Дніпро

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Етерна", м.Слов`янськ, Донецька область

про стягнення заборгованості у сумі 28184,51грн.

за участю представників:

від позивача: не з`явився

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ" м.Дніпро, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Етерна", м.Слов`янськ, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 28184,51грн., в тому числі: основного боргу в сумі 27482,77грн. та пені 701,74грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу ВП ЗП 30 №4307 від 06.11.2020.

Ухвалою від 02.08.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 31.08.2021.

У судове засідання 31.08.2021 представники сторін не з`явились, про місце, час та дату засідання суду сторони були повідомлені належним чином.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та будь-яких заяв (клопотань) щодо продовження або поновлення процесуальних строків, в тому числі на подання відзиву, до суду не надходило.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про розгляд даної справи. Ухвала суду про відкриття провадження у справі була надіслана відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на його юридичну адресу вказану у позовній заяві, договорі та у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак поштове відправлення (ухвала про відкриття провадження у справі) було повернуто до суду відділенням поштового зв`язку з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) днем вручення судового рішення є, в тому числі, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).

Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України, день невдалої спроби вручення поштового відправлення за адресою місцезнаходження відповідача, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, вважається днем вручення відповідачу ухвал суду.

Суд зауважує, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому, відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Також, суд зазначає, що ТОВ «Будівельна компанія «Етерна» не внесено змін щодо своїх відомостей про реєстрацію (місцезнаходження).

Водночас, законодавство України, в тому числі ГПК, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним зареєстрованим місцезнаходженням) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

В разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвали суду у даній справі відповідачем та повернення її копії до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо їх належного отримання, тобто його власною волею.

Крім того, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку суду, а тому не може свідчити про неправомірність його дій (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

Згідно із частиною 9 статті 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 ГПК України, зважаючи на наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил частини 9 статті 165, статті 202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд

ВСТАНОВИВ:

06.11.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (продавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Етерна» (покупець, відповідач у справі) укладено договір купівлі-продажу ВП ЗП №4307 (далі - договір), згідно з пунктом 1.1 якого, продавець зобов`язується передати у власність покупця товари (запасні частини до транспортних засобів), згідно до видаткової накладної, а покупець зобов`язується прийняти і сплатити його на умовах даного договору.

Відповідно до пункту 1.2. договору сторони домовились, що всі товари, отримані покупцем від продавця, вважаються отриманими на виконання даного договору.

Пунктом 2.1. договору визначено умови поставки: EXW(ІНКОТЕРМ 2010): склад продавця: вул.Жуковського, 76, м.Запоріжжя.

Згідно з пунктами 2.2. та 2.3. договору продавець зобов`язується в строк, не менше 2 календарних днів, до дати відвантаження, повідомити покупця про відвантаження в його адресу товару. Продавець забезпечує надання з товаром оригіналів наступних документів: рахунок-фактуру, податкові накладні.

Датою поставки вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної на товар, що поставляється. Товар поставляється на умовах оплати згідно п.4.3. статті 4 даного договору. Ціни на товар, вказані в рахунку, дійсні до тих пір, поки дійсний рахунок (пункти 2.4., 2.5., 2.6. договору).

Відповідно до пункту 4.1. договору загальна сума договору визначається як сума всіх специфікацій (видаткових накладних), підписаних з обох боків.

За умовами пунктів 4.2. договору оплата здійснюється покупцем на підставі данного договору і видаткових накладних до нього шляхом переказу безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця або шляхом внесення наявних грошових коштів в кассу продавця протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту отримання товару.

Датою і фактом оплати вважається дата надходження безготівкових грошових коштів на поточний рахунок продавця або дата внесення наявних грошових коштів в касу продавця (пункт 4.3. договору).

Всі кошти покупця, що надходять по данному договору на поточний рахунок або в касу продавця, йдуть в рахунок сплати за раніше поставлеий товар (пункт 4.4. договору).

Пунктом 5.1. договору сторонами погоджено, що у разі порушення термінів оплати товару покупець в першу чергу, зобов`язаний сплатити прдавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення протягом всього часу прострочення, а також відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України 24% річних від простроченої суми протягом всього часу прострочення, а потім сплатити суму основного боргу.

За умовами пункту 5.3. договору направлення продавцем на адресу покупця видаткової накладної або специфікації, можливе шляхом відправлення на електронну адресу покупця, вказану в данному договорі. Для виконання умов данного пункту договору сторонни погодили наступні електронні адреси: продавець: ; покупець: .

Сторони погоджують, що всі документи (їх сканкопії) передані за допомогою електронних адрес, визначених п.5.4. договору, мають силу оригіналу до моменту їх отримання в оригіналі.

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 31.12.2020р. включно, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за даним договором. Якщо за два тижні до закінчення терміну дії данного договору, жодна із сторін не повідомить іншу сторону письмово про припинення дії договору, то дія договору автоматично продовжується на кожен наступний календарний рік (пункт 11.3. договору).

Договір підписаний представниками сторін, підписи засвідчені печатками юридичних осіб. Доказів розірвання договору або визнання його недійсним, сторонами не надано, отже він є обов`язковим для сторін.

За твердженнями позивача за видатковими накладними №1393 від 25.02.2021 та №2286 від 25.03.2021 позивач поставив ТОВ «Будівельна компанія «Етерна» товар на загальну суму 27482,77грн. (з ПДВ).

Видаткові накладні підписані представником позивача (постачальником) та представником відповідача (покупця, отримувача) без заперечень та зауважень, зокрема, щодо кількості, якості товару та відсутності товаросупровідних документів. Підписи представників постачальника та покупця (отримувача) на видаткових накладних засвідчені печатками. Видаткові накладні містять посилання на договір ВП ЗП №4307 від 06.11.2020.

Як зазначає позивач, відповідач вартість отриманого товару не сплатив у зв`язку з чим позивач звернувся до ТОВ «Будівельна компанія «Етерна» з вимогою про негайну сплату заборгованості у розмірі 27482,77грн. Однак за відсутності опису вкладання із зазначенням переліку відправлених документів та розрахункового документа, надана копія поштової накладної та конверту не оцінюється судом як доказ відправлення вимоги у справі.

Таким чином, внаслідок не виконання ТОВ «Будівельна компанія «Етерна» своїх зобов`язань з оплати отриманого товару за договором купівлі-продажу ВП ЗП №4307 від 06.11.2020 та наявністю заборгованості за вказаним договором, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 27482,77грн., в тому числі: основного боргу в сумі 27482,77грн. та пені 701,74грн.

При цьому як вбачається з наведеного у тексті позовної заяви розрахунку розміру позовних вимог, позивачем також нараховано 3% річних, проте сума нарахованих 3% річних до загальної суми боргу, яка заявлена до стягнення не включена.

Отже, враховуючи, що згідно з частиною другою статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, розгляд справи здійснюється виходячи з меж заявлених позовних вимог. Водночас суд зазначає, що при підрахунку загальної суми боргу позивачем була допущена помилка у зазначені суми пені, а саме підрахунок проведено з урахуванням суми пені в розмірі 502,10грн., тоді як згідно розрахунку пені її розмір складає 502,01грн. Таким чином загальний розмір пені складає 701,65грн. (199,64грн. + 502,01грн.), та відповідно загальна сума боргу становить 28184,42грн. (27482,77грн. + 502,01грн. +199,64грн.).

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд виходить з наступного:

Внаслідок укладення договору купівлі-продажу ВП ЗП №4307 від 06.11.2020 між сторонами згідно з пунктом першим частини другої статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами у справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Разом з тим, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання згідно із статтями 11, 509 Цивільного кодексу України, статтею 174 Господарського кодексу України виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Згідно статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до пункту першого статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як визначено положеннями статті 526 Цивільного кодексу України та статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.

При цьому, приписи частини сьомої статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що уклавши договір, сторони погодилися з передбаченими у ньому умовами щодо строків поставки та розрахунків за поставлений товар, і кожна зі сторін цього договору беззаперечно взяла на себе певні обов`язки, які відображені в його умовах.

Як встановлено судом та зазначено вище, на виконання умов договору купівлі-продажу ВП ЗП №4307 від 06.11.2020 позивач на підставі видаткових накладних №1393 від 25.02.2021 та №2286 від 25.03.2021 поставив відповідачу товар на загальну суму 27482,77грн. Вказані видаткові накладні відповідають вимогам закону та є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції.

Відповідач товар прийняв без жодних зауважень та не звертався за судових захистом своїх прав. Як встановлено судом відповідачем не надано будь-яких доказів відмови від отримання або повернення товару за видатковими накладними станом на час звернення позивача до суду з позовною заявою, а також не подано доказів звернення із вимогою до позивача надати належним чином оформлені документи визначені пунктом 2.3. договору.

Отже, про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення постачальником умов договору.

За висновками суду, враховуючи визначені в пункті 4.2. договору умови оплати (протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару), враховуючи вимоги частини 5 статті 254 ЦК України щодо визначення останнього дня строку оплати у випадку, якщо він припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, кінцевий строк виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором з оплати вартості отриманого товару по накладній від 25.02.2021 в сумі 10174,19грн. є таким, що настав 29.03.2021 (27.03.2021 та наступний за ним день 28.03.2021 є вихідним днем), та по видатковій накладній від 25.03.2021 в сумі 17308,58грн. - 26.04.2021 (враховуючи, що 24.04.2021 та наступний за ним день 25.04.2021 є вихідним днем).

Однак відповідач вартість отриманого товару в загальній сумі 27482,77грн. не сплатив. Доказів оплати вказаної заборгованості відповідач не надав, доводи, наведені позивачем в обґрунтування позову, не спростував.

Враховуючи викладене, на підставі поданих доказів, судом встановлений факт поставки позивачем продукції, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується документально, відповідачем не надано суду будь-яких документальних доказів, які б спростовували доводи позивача, а відтак вимога про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 27482,77грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

З огляду на те, що факт прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати отриманого товару є доведеним, у позивача наявні правові підстави для нарахування пені.

За вимогами статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді сплати неустойки. Договірна неустойка встановлюється за згодою сторін, тобто її розмір та умови застосування визначаються виключно на їх власний розсуд.

Статтями 546, 549 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 статті 230 Господарського кодексу України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин 4, 6 статті 231 ЦК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Даним приписом передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов`язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною 6 статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (правова позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного суду, викладена у постанові від 28.11.2018 у справі № 903/962/17).

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 322 Господарського кодексу України.

Згідно з пунктом 5.1. договору у разі порушення термінів оплати товару покупець в першу чергу, зобов`язаний сплатити прдавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожний календарний день прострочення протягом всього часу прострочення, а також відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України 24% річних від простроченої суми протягом всього часу прострочення, а потім сплатити суму основного боргу.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 199,64грн., нарахованої на суму боргу 17308,68грн. за період 25.03.2021 - 25.04.2021, а також в сумі 502,01грн., нарахованої на суму боргу 10174,00грн. за період 25.03.2021-26.07.2021.

Перевіривши наведений у тексті позовної заяви розрахунок пені судом встановлено, що позивачем не вірно визначений початок періоду нарахування пені по кожній видатковій накладній, а тому наданий розрахунок є арифметично не вірним. Суд зазначає, оскільки останнім днем оплати вартості товару по накладній від 25.02.2021 є 29.03.2021, прострочення починається з 30.03.2021 та оскільки останнім днем оплати вартості товару по накладній від 25.03.2021 є 26.04.2021, прострочення починається з 27.04.2021.

Враховуючи вказане вірним буде нарахування пені по видатковій накладній від 25.02.2021 на суму боргу 10174,19грн. за період з 30.03.2021 (встановлена законодавством дата початку нарахування) по 26.07.2021 (визначена позивачем дата закінчення розрахунку).

Провівши власний перерахунок заявленої до стягнення пені судом встановлено, що розмір пені на суму боргу 10174,19грн. за період з 30.03.2021 по 26.07.2021 по накладній від 25.02.2021 складає 489,19грн.

З проведеного позивачем розрахунку пені по видатковій накладній від 25.03.2021 на суму боргу 17308,58грн. вбачається, що при його здійсненні позивач визначив дату з якої починається нарахування пені 25.03.2021 та дату в якій закінчується нарахування пені 25.04.2021, тобто дати, які в будь-якому випадку є ранішими, ніж дата фактичного початку прострочення 27.04.2021. Тобто визначений позивачем період нарахування пені по вказаній видатковій накладній знаходиться поза межами часу прострочення виконання зобов`язання боржником. Тому вимоги в цій частині є безпідставними.

Таким чином, вимоги про стягнення пені підлягають задоволенню частково в сумі 489,19грн.

Розрахунок пені судом було здійснено за допомогою програмного забезпечення "Ліга Закон".

Відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом третім частини третьої статті 129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський автоцентр МАЗ", м.Дніпро до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Етерна", м.Слов`янськ, Донецька область про стягнення заборгованості у сумі 28184,51грн., в тому числі: основного боргу в сумі 27482,77грн. та пені 701,74грн., задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Етерна» (84100, Донецька обл., місто Слов`янськ, вулиця Василівська, будинок 23, офіс 10; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський автоцентр МАЗ» (49000, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, вулиця Висоцького, будинок 4; ) основний борг в сумі 27482,77грн., пеню в сумі 489,19грн., судовий збір в сумі 2252,88грн.

Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Згідно із статтею 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області.

Рішення складено та підписано 31.08.2021.

Суддя М.О. Лейба