ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2021 р. Справа№ 911/3420/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Чорногуза М.Г.

Алданової С.О.

розглянувши у письмовому провадженні

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоентерпрайз"

на рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 р.

у справі № 911/3420/20 (суддя - Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті"

до Приватного підприємства "Автоентерпрайз"

про стягнення 138600,00 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Іоніті" звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Автоентерпрайз" про стягнення 138 600,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019, у зв`язку з чим та відповідно до п. 5.4 Договору відповідачу нараховані штрафні санкції.

Рішенням Господарського суду Київської області від 27.05.2021 року по справі №911/3420/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" до Приватного підприємства "Автоентерпрай" з про стягнення 138 600,00 грн задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Автоентерпрайз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" 138600,00 грн (сто тридцять вісім тисяч шістсот гривень 00 коп) штрафу та 2102,00 грн (дві тисячі сто дві гривні 00 коп) судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Приватне підприємство "Автоентерпрай" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 року по справі №911/3420/20 та відмовити позивачу у задоволені позовних вимог у повному обсязі та закрити провадження. Також, Приватне підприємство "Автоентерпрай" просить стягнути з позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Іоніті" судові витрати у розмірі 23 500 грн.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що договір про надання послуг з розміщення обладнання від 16 грудня 2019 р. є недійсним, оскільки підписаний від імені Приватного підприємства "Автоентерпрайз" не уповноваженою особою Пальшином Ю.І. Також зазначив, що видана на представника Пальшина Ю.І. довіреність передбачала укладання договорів та додаткових угод виключно за умови погодження цих договорів із директором Приватного підприємства "Автоентерпрайз" у письмовій формі або шляхом повідомлення на електронну пошту. При цьому, укладання спірного договору не було погоджено з директором відповідача.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2021 р. апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоентерпрай" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Автоентерпрай" на рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 року по справі №911/3420/20. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

26.07.2021 р. та 28.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 року по справі №911/3420/20 без змін.

02.08.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

20.08.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло заперечення проти призначення почеркознавчої експертизи.

Розпорядження № 09.1-08/3790/21 Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 р., у зв`язку з перебуванням судді Зубець Л.П. у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/3420/20.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 р. для розгляду справи № 911/3420/20 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Алданова С.О., Чорногуз М.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 р. справу №911/3420/20 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду. Роз`яснити учасниками, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

За результатами розгляду клопотання апелянта про призначення у справі почеркознавчої експертизи, колегія суддів ухвалила відмовити у його задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, і згідно з частиною першою статті 99 Господарського процесуального кодексу України експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Колегія суддів зазначає, що предметом даного спору є стягнення з відповідача штрафних санкцій за Договором. З огляду на предмет спору обставинами, які підлягають доказуванню у цій справі, є порушення відповідачем умов Договору, оскільки ця обставина є підставою для застосування до відповідача штрафних санкцій.

Заперечуючи проти задоволення клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи позивач зазначає, що станом на сьогоднішній день жодним компетентним органом не розглядається питання недійсності Договору, у зв`язку з чим будь-які заперечення відповідача проти факту його укладання чи проти окремих умов Договору не можуть бути взяті до уваги під час розгляду цієї справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість заявленого клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки питання у клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи, спрямовані на визначення наявності підстав недійсності Договору.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норми процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 16.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Іоніті" (замовник) та Приватним підприємством "Автоентерпрайз" (виконавець) укладено договір про надання послуг з розміщення обладнання (далі - договір).

У відповідності до п. 1.1. договору, виконавець зобов`язується надавати замовнику послуги з розміщення зарядних пристроїв постійного та/або змінного струму для заряджання електромобілів, визначених в окремих Актах приймання-передачі до цього Договору, іменованих надалі - обладнання, за адресами та на умовах, які визначаються в окремих Актах приймання-передачі до цього Договору, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити такі послуги.

Місце розміщення обладнання визначається сторонами в Акті приймання-передачі стосовно відповідного обладнання (надалі - місце). Місцем виконання цього Договору є місце розміщення обладнання (п. 1.2. договору).

Обладнання замовника належить йому на праві власності або користування (п.1.3 договору).

Пунктом 2.1. Договору визначені обов`язки виконавця, зокрема, надання можливості замовнику розмістити обладнання у погоджених сторонами місцях; забезпечення доступу представників замовника до обладнання в робочий час об`єктів, на яких розміщується обладнання, забезпечення підключення обладнання до електричної мережі; забезпечення безперебійного електричного живлення обладнання замовника; забезпечення охорони обладнання від викрадення, пошкодження, знищення; у будь-яких без виключень випадках отримувати письмовий дозвіл замовника на відключення обладнання від електричної мережі.

Згідно до п. 2.2. договору, замовник зобов`язується, зокрема, своєчасно сплачувати за надані послуги, а також компенсувати вартість витрат електричної енергії згідно показників лічильників.

Як передбачено п. 3.1. договору, за надані за договором послуги замовник щомісячно сплачує виконавцеві винагороду у розмірі 30,00 грн, у тому числі ПДВ 5,00 грн.

Відповідно до п. 3.3 договору, винагорода виконавцю та компенсація вартості витрат фактично використаної електричної енергії, спожитої внаслідок роботи обладнання, виплачується протягом 10 банківських днів після виставлення виконавцем відповідних рахунків на банківський рахунок виконавця, вказаний у таких рахунках.

У п. 4.2. Договору сторони встановили, що обладнання замовника має цільове призначення та використовується для обслуговування клієнтів замовника.

За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України (п. 5.1. договору).

Пунктом 5.4 договору сторонами погоджено, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в Акті (Актах) приймання-передачі до цього Договору, (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі, що вираховується за наступною формулою:

P=DC*1500+AC*150,

в якій, якщо інше не передбачено Договором, елементи мають наступне значення:

"=" - математичний знак "дорівнює";

"*" - математична дія множення;

"+" - математична дія додавання;

"Р" - сума штрафу у гривнях, що підлягає сплаті за день надання послуг, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання або окремих одиниць обладнання: зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в Акті (Актах) приймання-передачі до цього Договору;

"DC" - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв постійного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу;

"АС" - кількість одиниць обладнання, а саме зарядних пристроїв змінного струму, які було неможливо використовувати в день, за який розраховується сума штрафу.

Всі розбіжності з приводу виконання цього Договору вирішуються Сторонами шляхом переговорів. Питання, з приводу яких сторони не досягли згоди шляхом переговорів, вирішуються в судовому порядку за місцезнаходженням замовника (п. 5.6. Договору).

Цей Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2020 включно (п. 6.1. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2019 між замовником та виконавцим підписано акт приймання-передачі до договору, відповідно до якого замовник розміщує, а виконавець надає місце для розміщення наступного обладнання:

- зарядний пристрій постійного струму для заряджання електромобілів (DС): "Бістро Пекаря Березівка", місце розміщення - Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, вул. Житомирська, 1А;

- зарядний пристрій змінного струму для заряджання електромобілів (АС): "Бістро Пекаря Березівка", місце розміщення - Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, вул. Житомирська, 1А.

Договір від 16.12.2019, Акт приймання-передачі від 16.12.2019 від імені відповідача підписано Пальшиним Ю.І., який діяв на підставі довіреності від 05.07.2019.

27.08.2020 представниками ТОВ "Іоніті" в особі директора ОСОБА_1 та монтажником електричного устаткування Ступаком О.В. було здійснено обстеження обладнання, за результатами якого складено акт обстеження обладнання: зарядного пристрою змінного струму для заряджання електромобілів (АС) "Бістро Пекаря Березівка", зарядного пристрою постійного струму для заряджання електромобілів (DС) "Бістро Пекаря Березівка", що розташовані за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, вул. Житомирська, 1А.

За результатами вказаного обстеження встановлено факт неможливості використання відповідного обладнання, у зв`язку із його відключенням.

При цьому, позивач зазначає, що не надавав усних чи письмових вказівок на відключення цього обладнання та не погоджував дій із його відключення відповідачем чи третіми особами.

Також позивачем додано до матеріалів справи нотаріально завірену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. заяву свідка ОСОБА_1 від 12.02.2020, зареєстровану в реєстрі за №180, у якій останній повідомляє, що 27.08.2020 з метою здійснення інвентаризації обладнання ТОВ "Іоніті" він та монтажник електричного устаткування ОСОБА_2 прибули за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, вул. Житомирська, 1А для огляду обладнання, розміщеного за вказаною адресою на підставі Договору. Внаслідок огляду зарядного пристрою було встановлено відключення обладнання ТОВ "Іоніті" від електричної мережі, яке проявлялося у відсутності будь-яких позначок на екрані зарядного пристрою та неможливості здійснення заряджання автомобіля. Шляхом огляду складових обладнання було виявлено відсутність в зарядному пристрої постійного струму для заряджання електромобілів модему ТОВ "Іоніті" і виявлено наявність стороннього модему, який не належить ТОВ "Іоніті" і походження якого ТОВ "Іоніті" невідоме. Зазначене свідчить про заміну модему обладнання: функціональної складової зарядного пристрою, призначеного для зв`язку із системою обліку зарядного пристрою, його моніторингу та керування. При цьому, відповідно до правил поводження з електроустаткуванням та з метою забезпечення безпеки осіб, заміна модему зарядного пристрою неможлива без відключення зарядного пристрою від електричної мережі.

05.01.2021 здійснено повторне обстеження обладнання, розміщеного за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, вул. Житомирська, 1А, за результатами якого виявлено наявність в зарядному пристрої постійного струму для заряджання автомобілів стороннього модему, налаштованого на роботу в білінговій системі AUTOENTERPRISE, без надання ТОВ "Іоніті" доступу до дистанційного управління обладнанням та без можливості використання обладнання у господарській діяльності ТОВ "Іоніті"; відсутність на місці розміщення обладнання зарядного пристрою змінного струму для зарядження електромобілів (АС) "Бістро Пекаря Березівка", що свідчить про його демонтування.

У заяві ОСОБА_1 повідомляв також, що не надавав жодним особам вказівок щодо відключення від електричної мережі обладнання, розміщеного за адресою: Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, вул. Житомирська, 1А , вказівок щодо заміни модему обладнання ТОВ "Іоніті", вказівок та дозволу щодо демонтування зарядного пристрою змінного струму для зарядження електромобілів (АС) "Бістро Пекаря Березівка",належного ТОВ "Іоніті".

Також позивачем додано нотаріально завірену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Агарковою А.М. заяву свідка ОСОБА_3 від 15.02.2020, зареєстровану в реєстрі за №188, у якій останній повідомляє, що учасником ТОВ "Іоніті" став на підставі рішення № 9 від 07.05.2020 після спливу строку дії довіреності від 05.07.2019, виданої ПП "Автоентерпрайз", інтереси якого представляв добросовісно з урахуванням мети господарської діяльності такого підприємства.

Відповідно до змісту заяви зазначено, що у грудні 2019 обидва примірники договору від 16.12.2019 помилково направлено до м. Харкова. Оскільки не вдалось повернути примірник договору, належний ТОВ "Іоніті", з необхідністю використання договору у господарській діяльності ТОВ "Іоніті", було прийнято рішення оформити дублікат договору до моменту повернення оригіналу документа і для використання замість нього. Маючи повноваження укладати договори від імені ПП "Автоентерпрайз", на підставі довіреності від 05.07.2019, ОСОБА_3 підписав дублікат договору від імені ПП "Автоентерпрайз".

На думку позивача, відключення обладнання без згоди ТОВ "Іоніті" свідчить про порушення відповідачем взятих на себе обов`язків, визначених пунктами 1.1., 2.1. Договору, яке призвело до неможливості використання обладнання, тому позивачем на підставі п. 5.4. Договору нараховано до стягнення з відповідача 138 600,00 грн штрафу за кожен день, впродовж якого існувала неможливість використання обладнання, - за період з 27.08.2020 по 18.11.2020 включно (84 дні).

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України , зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом

Судом встановлено, що укладений між сторонами спору договір від 16.12.2019 за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, вказував на непідписання його уповноваженим представником спірного Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 року.

Стосовно тверджень відповідача про недійсність дублікату Договору з огляду на його невідповідність вимогам до оформлення дублікатів документів, то суд зазначає, що договір як документ, а також дублікат чи копія такого документу не можуть бути визнані недійсними.

Дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14.11.2018 у справі № 161/3245/15-ц).

При цьому, суд також враховує, що відповідачем факт наявності між сторонами договірних відносин не заперечується, так само як і не доводиться жодними доказами наявність договірних відносин на підставі іншого за змістом Договору.

Як вбачається з матеріалів справи, договір від 16.12.2019 та акт приймання-передачі від 16.12.2019 від імені ПП "Автоентерпрайз" підписані представником - Пальшиним Юрієм Ігоровичем, який діяв на підставі довіреності відповідача від 05.07.2019.

Таким чином, відповідач, уповноваживши Пальшина Ю.І. на підставі довіреності від 05.07.2019 року на укладення договорів від імені відповідача, прийняв на себе зобов`язання, встановлені вищенаведеним Договором.

Щодо доводів відповідача про відкликання 27.03.2020 довіреності від 05.07.2019 та наявності в діях працівників позивача складу кримінального правопорушення, судом відхиляються з огляду на відсутність вироку суду у кримінальному провадженні та з урахуванням того, що відкликання довіреності не свідчить про підписання правочину не уповноваженою особою (на час вчинення такої дії) та не припиняє відповідних господарських правовідносин сторін.

Відповідно до статті 237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє (стаття 239 Цивільного кодексу України).

Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами (стаття 246 Цивільного кодексу України).

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлена презумпція правомірності правочину, за якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідачем не надано доказів відмови від Договору від 16.12.2019 року, визнання його недійсним чи вчинення інших дій, які б свідчили про невизнання відповідачем цієї угоди.

А тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність обставини укладення між сторонами Договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019 року та акту приймання-передачі та підписання наведених документів уповноваженими представниками сторін.

Стосовно тверджень відповідача про недійсність дублікату Договору з огляду на його невідповідність вимогам до оформлення дублікатів документів, то суд зазначає, що договір як документ, а також дублікат чи копія такого документу не можуть бути визнані недійсними.

Дублікатом є другий примірник документа, що повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа, а його видача полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. (Аналогічна позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 14.11.2018 у справі № 161/3245/15-ц).

Таким чином, відповідач, уповноваживши Пальшина Ю.І. на підставі довіреності від 05.07.2019 року на укладення договорів від імені відповідача, прийняв на себе зобов`язання, встановлені вищенаведеним Договором.

При цьому, суд також враховує, що відповідачем факт наявності між сторонами договірних відносин не заперечується, так само як і не доводиться жодними доказами наявність договірних відносин на підставі іншого за змістом Договору.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 610 та частина 1 статті 612 ЦК України).

Положеннями статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно зі статтями 230, 231 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

За умовами статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 5.4 договору сторонами погоджено, що у випадку будь-якого порушення виконавцем умов даного Договору, що призвело до неможливості використання замовником для ведення своєї господарської діяльності обладнання або окремих зарядних пристроїв для заряджання електромобілів, визначених в Акті (Актах) приймання-передачі до цього Договору, (у тому числі, але не виключно, внаслідок припинення постачання електроенергії, пошкодження обладнання, створення перешкод для вільного доступу користувачів замовника до обладнання, неможливості підключення обладнання до операційної та облікової системи замовника, відключення обладнання від електричної мережі), за кожен день, впродовж якого існувала така неможливість використання, виконавець сплачує замовнику штраф, за формулою наведеною у договорі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача розмір штрафу в сумі 138600,00 грн. за порушення відповідачем умов договору за період 27.08.2020 по 18.11.2020р. включно (84 дні).

Щодо доводів відповідача про те, що акт обстеження обладнання від 27.08.2020 був складений у відсутності його представника, йому не направлявся, претензії щодо порушенням умов договору не виставлялось, суд зазначає, що умовами договору не встановлено обов`язку складання актів обстеження обладнання виключно за участю відповідача, як і обов`язку надсилання позивачем такого акту відповідачу.

Водночас, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі, і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує, а тому відсутність звернення позивача до відповідача із претензіями щодо неналежного виконання умов Договору на підставі пункту 5.6. останнього не позбавляє позивача права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Судом критично оцінено подані відповідачем: експертний висновок від 20.10.2020 № 304/2020-ЕВ за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет; висновок № 576/10/2020 від 19.10.2020 комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет, за заявою ПП "Автоентерпрайз", зважаючи на наступне.

За приписами частин 1-3 статті 99 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Статтею 101 ГПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права та обов`язки, що і експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Відповідно до ст. 104 ЦК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

У перевірці й оцінці експертного висновку господарським судам слід з`ясовувати: чи було додержано вимоги законодавства при проведенні судової експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком судової експертизи.

Оцінюючи експертний висновок за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №304/2020-ЕВ від 20.10.2020, складений Дочірнім підприємством "Центр компетенції адресного простору мережі Інтернет" Консорціуму "Український центр підтримки номерів та адрес" та висновок комп`ютерно-технічної експертизи інформації, оприлюдненої у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет №576/10/2020 від 19.10.2020, суд не приймає до уваги вказані висновки як належні, допустимі та достовірні докази, оскільки в останніх відсутні будь-які посилання під час здійснення дослідження на обставини у даній справі, зокрема на договір про надання послуг з розміщення обладнання від 16.12.2019, що ставить під сумнів дійсність та обґрунтованість висновків експертів.

Крім того, в експертному висновку за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет №304/2020-ЕВ від 20.10.2020 відсутня, всупереч вимог ч. 5 ст. 101 ГПК України, інформація про те, що такий висновок підготовлено для подання до суду.

Окрім того, оголошення із соціальної мережі, які були об`єктом дослідження, не можуть безаперечно підтвердити особу, з вини якої зарядні пристрої не можуть бути використані та, відповідно, не свідчать про невиконання договору однією зі сторін, а отже такі оголошення не мають значення для вирішення даного спору та не впливають на господарські відносини сторін, що виникли на підставі Договору.

Доводи відповідача про те, що позивач самостійно відключив обладнання від електричної мережі є необґрунтованими, оскільки у повідомленнях позивача у соціальній мережі Facebook, на які посилається відповідач, відсутні будь-які відомості щодо місця розташування обладнання та спірного договору про надання послуг з розміщення обладнання від 16 грудня 2019 р.

Відповідно до умов договору відповідач повинен був забезпечити підключення обладнання та безперебійне електричне живлення обладнання позивача, а у випадку необхідності відключення обладнання - отримати письмовий дозвіл позивача.

23 серпня 2020 р. у ході здійснення обстеження обладнання, розміщеного Київська обл., Макарівський р-н, с. Березівка, вул. Житомирська, 1А, позивачем було встановлено факт неможливості використання зарядного пристрою змінного струму для зарядження електромобілів (АС) "Бістро Пекаря Березівка" у зв`язку з його відключенням.

Апелянтом не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального та процесуального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Приватного підприємства "Автоентерпрайз".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Автоентерпрайз" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 27.05.2021 р. у справі № 911/3420/20 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство "Автоентерпрайз".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.09.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді М.Г. Чорногуз

С.О. Алданова