ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/2389/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод алмазного інструменту" (36011, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд.69, ідентифікаційний код 3110075)
до Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд.299, ідентифікаційний код 00213121)
про стягнення 31 137,33 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод алмазного інструменту" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області із позовною заявою про стягнення з відповідача - Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" суми боргу у розмірі - 31 137,33 грн, з яких 27 366,00 грн - основна заборгованість, 2145,49 грн - інфляційних втрат, 257,54 грн - сума відсотків річних за користування грошовими коштами та 1368,30 грн - пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про порушення відповідачем умов договору поставки №234/267С від 25.05.2020, який був укладений між позивачем та відповідачем, щодо своєчасної оплати відповідачем поставленого позивачем товару.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 18.06.2021 залишено позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод алмазного інструменту" без руху. Встановлено позивачу для усунення недоліків позовної заяви 10-денний строк з дня вручення даної ухвали. Позивачу у встановлений строк запропоновано подати до господарського суду Харківської області:

- засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії додатків до позову;

- докази сплати судового збору за подання даної позовної заяви до суду у розмірі 2270,00 грн.

30.06.2021 до господарського суду Харківської області від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви за вх.№ 15295. До вказаної заяви позивачем додано засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства копії додатків до позову та оригінал платіжного доручення № 2113 від 11.06.2021 на суму 2270,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 01.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/2389/21. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Також, вказаною ухвалою, роз`яснено відповідачу, що згідно статті 251 ГПК України, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. У разі ненадання відзиву на позов у встановлений строк, справа згідно з ч.9 ст.165 ГПК України буде розглянута за наявними в ній матеріалами.

Ухвала суду про відкриття провадження у справі від 01.07.2021, була надіслана на адресу відповідача: 61089, м. Харків, пр. Московський, буд.299, яка зазначена позивачем у позовній заяві та відомості про місцезнаходження відповідача за цією адресою містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вказана ухвала суду вручена представнику відповідача 06.07.2021, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення повернутим на адресу суду поштовим відділенням.

Таким чином, суд вказує про те, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ч.1 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Також, суд констатує, що процесуальні документи у цій справі (ухвала суду про відкриття провадження у справі від 15.06.2021) надсилалися всім учасникам судового процесу.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Положеннями частини 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

25.05.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Завод алмазного інструменту" (постачальник за договором, далі по тексту позивач) та Державним підприємством "Завод "ЕЛЕКТРОВАЖМАШ" (замовник за договором, далі по тексту - відповідач) було укладено Договір №234/267С (далі по тексту - договір).

Згідно до умов п. 1.1 договору, позивач (постачальник) зобов`язується поставити продукцію у власність Замовника (відповідача) партіями згідно Додатку № 1 (Специфікація № 1), а Замовник зобов`язується прийняти від постачальника продукцію та оплатити її в порядку, передбаченому цим Договором.

Найменування, номенклатура, кількість та ціна за одиницю продукції, а також код і назва, відповідно до Національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник", затверджений наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 23.12.2015 року №1749 зазначаються у Специфікації 1 (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною цього Договору (п. 1.2 Договору).

Замовлення на поставку кожної окремої партії продукції згідно до п. 1.3. Договору повинно бути оформлено замовником у формі листа, який включає в себе найменування, кількість, ціну та термін поставки продукції.

Згідно з п. 2.1 договору, Постачальник здійснює поставку кожної окремої партії продукції Замовнику протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту направлення письмового замовлення Замовником, згідно з п. 1.3 цього Договору.

Передача продукції здійснюється на складі Замовника за адресою: м. Харків, пр. Московський, б. 299 (п. 2.2 Договору).

Згідно з п.2.4. договору, право власності на продукцію переходить до замовника з моменту її фактичної поставки від Постачальника або підписання Сторонами накладної.

За умовами п. 3.1 договору його загальна вартість складає 27 366,00 (двадцять сім тисяч триста шістдесят шість грн, 00 коп.) грн. у т.ч. ПДВ 20%: 4561,00 (чотири тисячі п`ятсот шістдесят одна гривня, 00 коп.) грн.

Замовник здійснює оплату партії продукції протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки і приймання її за якістю та кількістю (п.4.1. Договору).

Відповідач зобов`язався своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату продукції на умовах цього договору (п.5.1. договору).

Згідно до умов п. 9.3. договору датою отримання продукції вважається дата підписання Замовником товарно-супровідної документації.

25.05.2020 позивачем та відповідачем було підписано Специфікацію №1 на поставку продукції на загальну вартість 27 366,00 грн.

В ході поставки визначеної у Специфікації №1 продукції було складено наступні документи:

- накладну № 2100 від 01.06.2020, підписану сторонами;

- товарно-транспортну накладну № 35 від 01.06.2020 року, підписану сторонами;

- відомості про вантаж.

Після відвантаження визначеної у Специфікації №1 продукції за адресою м. Харків, пр. Московський, б. 299 її було прийнято Замовником, про що свідчать підпис повноважної особи (провідного інженера Моісєєнко Т.О. за довіреністю № 561 від 01.06.2020) Замовника проставлені на накладній та товарно-транспортній накладній.

Таким чином, Постачальник виконав взяті на себе за Договором зобов`язання та поставив 01.06.2020 року Замовнику продукцію на загальну суму - 27 366,00 грн.

Згідно з п.4.1. Договору, Замовник здійснює оплату партії продукції протягом 30 (тридцяти) календарних днів з моменту поставки і приймання її за якістю та кількістю.

Позивач вказує, що в передбачені п. 4.1 Договору строки, тобто до 01.07.2020 року включно Замовником поставлена продукція оплачена не була.

Постачальник звернувся до Замовника з вимогою про стягнення заборгованості за вих. № 23265 від 08.12.2020, в якій прохав оплатити поставлену продукцію у триденний строк. Проте відповідач на вказану вимогу не відреагував та суму боргу не сплатив, що стало підставою для звернення до господарського суду із даним позовом про стягнення вартості поставленої продукції у розмірі 27 366,00 грн, суми інфляційних втрат у розмірі 2145,49 грн, суми відсотків річних за користування грошовими коштами у розмірі 257,54 грн та пені у розмірі 1368,30 грн.

Відповідач правом на висловлення своєї правової позиції не скористався та відзив на позов не надав.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Згідно з ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 3 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частина 2 ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з нормами ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Також, ст. 694 Цивільного кодексу України визначено, що договором купівлі-продажу може бути передбачений продаж товару в кредит з відстроченням або з розстроченням платежу.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем, у встановленому законом порядку, позовні вимоги позивача не спростовано.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги порушення відповідачем умов договору №234/267С від 25.05.2020, в частині своєчасної та повної оплати товару поставленого позивачем, відповідач визнається судом таким, що прострочив виконання свого зобов`язання за вказаним договором, а також, те, що відповідач позовні вимоги не спростував та доказів оплати товару до суду не надав, а отже позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 27366,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Також, позивач просить стягнути з відповідача суму інфляційних втрат у розмірі 2145,49 грн, що нараховані позивачем за період з липня 2020 року по квітень 2021 року, суму відсотків річних за користування грошовими коштами у розмірі 257,54 грн, що нараховані позивачем за період з 02.07.2020 по 10.06.2021 та пеню у розмірі 1368,30 грн, що нарахована позивачем за період з 02.07.2020 по 02.01.2021.

Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб`єктів господарювання визначаються цим Кодексом (Господарським).

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Так, з огляду на те, що відповідач свої зобов`язання в частині оплати за поставлений позивачем товар не виконав у встановлений договором строк, то відповідно відповідач вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, що в свою чергу тягне за собою відповідні правові наслідки.

При цьому невиконання зобов`язання або виконання зобов`язання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (невиконання зобов`язання відповідачем по оплаті товару поставленого позивачем) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов`язання, зокрема з боку відповідача.

В свою чергу у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст.3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.2 ст. 343 Господарського кодексу України платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п.10.4. Договору, за порушення строку оплати продукції, передбачених цим Договором, Постачальник має право пред`явити Замовнику вимогу про сплату пені в розмірі 0,1% від суми простроченої оплати за кожен день прострочення, але не більше 5% від несплаченої суми.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Виходячи зі змісту зазначених норм, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців, якщо інше не встановлено законом або договором.

У п. 1.12. Постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 р. за № 14 господарським судам роз`яснено, що господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

За таких обставин, перевіривши правомірність та правильність нарахування позивачем пені, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, приймаючи до уваги також те, що прострочення по оплаті продукції виникло з 02.07.2020, перевіривши розрахунок позивача судом встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 1368,30 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У пункті 10.5. договору сторони погодили, що за порушення строку оплати продукції, передбачених цим договором, постачальник має право вимагати оплату 1% річних та індексу інфляційних витрат.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунок позивача та період нарахування останнім сум 1% річних, що було погоджено сторонами при укладанні договору, з урахуванням виникнення прострочення з 02.07.2020 судом встановлено, що позовні вимоги про стягнення % річних в сумі 257,54 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок позивача щодо нарахування інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що відповідний розрахунок є вірним, та відповідає нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 2145,49 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати щодо сплати судового збору у розмірі 2270,00 грн підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 254, 258, 261, 267, 526, 611, 612, 623-629, 631, 662, 712 Цивільного кодексу України; ч. 1 ст. 174, ст. 193, ст. 232 Господарського кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд.299, ідентифікаційний код 00213121) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод алмазного інструменту" (36011, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд.69, ідентифікаційний код 3110075) заборгованість у розмірі 27 366,00 грн, суму інфляційних втрат у розмірі 2145,49 грн, суму відсотків річних за користування грошовими коштами у розмірі 257,54 грн та пеню у розмірі 1368,30 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Судові витрати у справі у вигляді судового збору у розмірі 2270,00 грн покласти на відповідача: Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд.299, ідентифікаційний код 00213121).

Стягнути з Державного підприємства "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд.299, ідентифікаційний код 00213121) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Завод алмазного інструменту" (36011, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд.69, ідентифікаційний код 3110075) судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Завод алмазного інструменту" (36011, м. Полтава, вул. Стрітенська, буд.69, ідентифікаційний код 3110075).

Відповідач: Державне підприємство "Завод "Електроважмаш" (61089, м. Харків, пр. Московський, буд.299, ідентифікаційний код 00213121).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Кодексу.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено "30" серпня 2021 р.

Суддя І.О. Чистякова