ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

"28" серпня 2021 р.Справа № 922/543/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Міньковського С.В.

розглянувши заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника у справі

за заявою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків)
до Приватного акціонерного товариства "Харківський коксовий завод"
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою суду від 10.08.2021 року заяву ОСОБА_1 із грошовими вимогами до боржника (вх. № 10336 від 07.05.2021 року) залишено без руху; повідомлено заявника про допущені недоліки в поданій заяві, а саме відсутність доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі за подання заяви із кредиторськими вимогами до боржника в частині визнання заборгованості з середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі та встановлено п`ятиденний строк для усунення недоліків заяви з дня отримання цієї ухвали.

До господарського суду від заявника надійшло клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору (вх. № 19525), в якому він просить суд звільнити його від сплати судового збору за подання заяви із грошовими вимогами до боржника на загальну суму 476392,88 грн. та включити вказані вимоги до реєстру вимог кредиторів у першу чергу.

Розглянувши заявлене клопотання ОСОБА_1 , суд вважає його необґрунтованим виходячи з наступного.

У наданому до суду клопотанні про звільнення від сплати судового збору, заявник посилається на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні входить до структури заробітної плати.

Натомість, суд звертає увагу на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати. Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16.

Саме це і було зазначено в ухвалі суду від 10.08.2021 року, яка набрала законної сили.

Пунктом 10 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено що за подання до господарського суду заяви кредиторів, які звертаються з грошовими вимогами до боржника після оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) сплачується судовий збір у 2 розмірах прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень, встановлених ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2021 року становить 2 270, 00 грн.

Отже за подання заяви із грошовими вимогами до боржника в частині визнання заборгованості з середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі, заявник мав сплатити 4 540,00 грн. судового збору.

Проте, на даний час ОСОБА_1 вимоги ухвали суду від 10.08.2021 року не виконав та не надав доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Крім того, заявником не надано жодних належних доказів на звільнення його від сплати судового збору в цій частині.

Так, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

За приписами ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд.

Згідно ст.ст. 7, 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до приписів ст. 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права та застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Євпропейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності заяв (скарг); оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

У даному випадку, необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, яке визначено ГПК України і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, виходячи з наведених положень закону, суд може відстрочити, розстрочити або звільнити від сплати судового збору при врахуванні майнового стану заявника, який останній повинен довести суду, надавши відповідні докази в розумінні ст. 76-77 ГПК України.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

В цій справі, Європейський суд з прав людини конкретизує, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Водночас, звертаючись до суду з клопотанням про звільнення від сплати судового збору, ОСОБА_1 не надав належних доказів на підтвердження неможливості сплати ним судового збору в порядку та розмірі за подання заяви із кредиторськими вимогами до боржника в частині визнання заборгованості з середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі.

За таких обставин клопотання заявника про звільнення від сплати судового збору ( вх. № 19525) задоволенню не підлягає.

Частиною 13 статті 176 ГПК України передбачено, що в разі, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що копію ухвали суду від 10.08.2021 року про залишення заяви ОСОБА_1 без руху було направлено заявнику за вказаною ним в заяві адресою - АДРЕСА_1 . Проте, ухвала господарського суду повернулась до господарського суду 19.08.2021 з довідкою відділення поштового зв`язку за формою Ф.20 - "Адресат відсутній за вказаною адресою".

Отже, судом вжито всі належні заходи для повідомлення гр. ОСОБА_1 про допущені ним недоліки в заяві із грошовими вимогами до боржника.

Відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18.03.2021 по справі №911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Враховуючи, що відмітка про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, проставлена у поштовому повідомленні 17.08.2021, суд вважає, що в розумінні п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвалу господарського суду Харківської області від 10.08.2021 у справі №922/543/21 вручено заявнику 17.08.2021, а тому строк на усунення недоліків, враховуючи, що 22 та 23 серпня вихідні дні та 24 серпня - святковий день, закінчився 25.08.2021, проте заявником недоліки заяви, у встановлений ухвалою суду від 10.08.2021 строк усунуто не було.

Враховуючи вищевикладене, суд залишає заяву ОСОБА_1 в частині визнання грошових вимог щодо заборгованості із середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі на суму 199286,75 грн. без розгляду на підставі ч. 13 ст. 176 ГПК України.

Щодо заяви ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника в частині визнання заборгованості по заробітній плати на суму 277106,13 грн., суд приймаючи до уваги, що вона відповідає вимогам ч.3 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства та не потребує сплати судового збору, вважає за необхідне прийняти та призначити її до розгляду в попередньому судовому засіданні.

Керуючись cт. 2, ч. 3 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства ст. ст. 74, 164, 176, 233-235, ч. 4 ст. 236 ГПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору ( вх. № 19525).

2. Залишити заяву ОСОБА_1 із грошовими вимогами до боржника в частині визнання заборгованості з середнього заробітку за затримку розрахунку по заробітній платі на суму 199286,75 грн. без розгляду.

3. Прийняти та призначити до розгляду заяву ОСОБА_1 з грошовими вимогами до боржника в частині визнання заборгованості по заробітній плати на суму 277106,13 грн. в попередньому засіданні суду, яке призначено на "09" вересня 2021 р. о 15:00 , за адресою : (Держпром, 8-під, зал № 111).

4. Ухвалу направити ОСОБА_2 , розпоряднику майна та боржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статтями 254-258 ГПК України.

Ухвалу підписано 28.08.2021 року

Суддя Міньковський С.В.