ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" вересня 2021 р. Справа№ 910/12096/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Тищенко А.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 (повний текст підписано 17.03.2021)

у справі №910/12096/20 (суддя Головіна К.І.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Котлярова Кирила Ігоровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна"

про стягнення 184 762,50 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 Фізична особа-підприємець Котляров Кирило Ігорович звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна" про стягнення 184 762,50 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконав умови укладеної сторонами угоди про врегулювання заборгованості від 12.05.2020 зі сплати вартості наданих послуг за договором № 201903/1 від 01.03.2019, внаслідок чого у відповідача виникла заборгованість.

У позові ФОП Котляров К. І. просить стягнути з відповідача вартість наданих послуг у сумі 142 125,00 грн. та 30 % штрафу у сумі 42 637,50 грн., що разом становить 184 762,50 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/12096/20 позов задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна" на користь Фізичної особи-підприємця Котлярова Кирила Ігоровича 142 125,00 грн. основної заборгованості, 42 637,50 грн. 30 % штрафу, 2 771,44 грн. судового збору.

Рішення мотивовано тим, що відповідач доказів погашення заборгованості перед ФОП Котляровим К.І. за договором про врегулювання заборгованості не надав, доводів позивача не спростував.

У задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій суд відмовив у зв`язку з тим, що такий розмір штрафу відповідач сам погодив, укладаючи угоду про врегулювання заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким зменшити розмір штрафних санкцій до 1 397,95 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

- апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції та зазначає, що зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг перед позивачем не є повторним невиконанням зобов`язання, оскільки між сторонами було укладено окремий договір з іншими строками сплати коштів та судом неправомірно відхилене клопотання відповідача про зменшення штрафних санкцій;

- відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір неустойки, оскільки остання є надмірно великою у порівнянні із сумою боргу, проте судом не було дотримано балансу інтересів обох сторін, а лише інтереси позивача. Не було надано належної оцінки усім обставинам справи, в тому числі відсутність у матеріалах справи доказів понесення позивачем або третіми особами збитків. Відповідач здійснив погашення боргу частково, що свідчить про реальні наміри відповідача виконати зобов`язання.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, просить її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.04.2021 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна" у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору та залишено апеляційну скаргу без руху з огляду на неподання належних доказів сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі. Надано скаржнику строк не більше семи днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

30.04.2021 від представника відповідача надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги у справі №910/12096/20, до якої додано платіжне доручення №4856 від 28.04.2021 про сплату 4 157,16 грн. судового збору.

Після виходу колегії суддів з відпустки, ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/12096/20, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.05.2020 ФОП Котляров К. І. (кредитор) та ТОВ "Центр компетенції ЕСМ Україна" (боржник) уклали договір про врегулювання заборгованості від 12.05.2020. Указана заборгованість виникла у ТОВ "Центр компетенції ЕСМ Україна" за договором № 201903/1 від 01.03.2019 р. з розробки, налаштування та модифікації СЕД Contentum під потреби замовника у сумі 189 500,00 грн.

Так, відповідно до п. 1 угоди боржник визнає та підтверджує, що станом на день укладання угоди загальна сума заборгованості становить 189 500,00 грн.

Боржник зобов`язується виплатити кредитору суму боргу, указану в п. 1 договору наступними платежами: 1 платіж - до 31.05.2020 у сумі 47 375,00 грн.; 2 платіж - до 30.06.2020 у сумі 47 375,00 грн.; 3 платіж - до 31.07.2020 у сумі 47 375,00 грн.; 4 платіж - до 31.08.2020 у сумі 47 375,00 грн. (п. 2 угоди).

Виплата боргу здійснюється боржником шляхом банківського переказу на рахунок кредитора та після зарахування грошових коштів у сумі 189 500,00 грн. кредитор не буде мати жодних претензій до боржника (п. 4 угоди).

У разі, якщо боржник прострочить здійснення будь-якого із платежів більш, як на 21 календарний день, строк оплати по всім платежам, вказаним у п. 2 даного договору, є таким, що настав, і кредитор має право вимагати від боржника всю суму боргу, у тому числі шляхом звернення до суду з позовом проти боржника, а також нарахувати штраф, передбачений п. 5 договору (п. 6 угоди).

Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов`язання щодо внесення платежів у строки, передбачені угодою про реструктуризацію заборгованості, виконав неналежним чином, сплатив заборгованість частково - лише у травні 2020 року на суму 47 375,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2415 від 29.05.2020 р.

За таких обставин судом встановлено, що залишок заборгованості ТОВ "Центр компетенції ЕСМ Україна" склав 142 125,00 грн. (189 500,00 грн. - 47 375,00 грн.).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до Закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися у встановлений строк (термін), а якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час (ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ГК України господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки, відповідач доказів погашення заборгованості перед ФОП Котляровим К. І. за договором про врегулювання заборгованості не надав, доводів позивача не спростував, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав для стягнення 142 125,00 грн.

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача штраф, нарахований за прострочення зобов`язання, у сумі 42 637,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ГК України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов`язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов`язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов`язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Також за змістом ст. 611 ЦК України та ст. 230 ГК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України).

Як вбачається із пункту 5 угоди, сторони погодили, що у разі якщо боржник прострочить здійснення будь-якого із платежів, передбачених п. 2 даного договору, він зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 30 % від невиплаченої суми боргу за построчку платежу понад 30 календарних днів.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, погоджується з висновком суду про стягнення штрафу в заявленій позивачем сумі - 42 637,50 грн.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом ч. 2 ст. 218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно зі ст. 233 ГК України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Відповідно до п. 42 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Отже, зазначені вище норми про право суду на зменшення неустойки ставлять його в залежність від співвідношення розміру неустойки і збитків.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються на розсуд суду за визначених умов та на підставі аналізу конкретної ситуації.

Так, у обґрунтування своєї заяви про зменшення штрафу, відповідач посилається на те, що його розмір є надмірно великим у порівнянні із боргом та складає 30 % від його загальної суми.

Проте, суд враховує, що порушення зобов`язання зі сплати вартості наданих послуг за договором № 201903/1 від 01.03.2019 р. перед позивачем є вже повторним невиконанням господарського зобов`язання, станом на час розгляду справи заборгованість відповідачем майже не сплачена, при цьому вона не є надмірно великою, але позивач її розстрочив на прохання ТОВ "Центр компетенції ЕСМ Україна", у той же час, несвоєчасне виконання умов договору призводить до несприятливих наслідків для позивача, у тому числі і щодо знецінення несвоєчасно отриманих грошових коштів у якості оплати за надані послуги.

Одночасно судом враховано, що сума штрафу не є значною, виходячи із загальної суми договору та часу прострочення належного до сплати зобов`язання, до того ж такий розмір штрафної санкції (штрафу) відповідач сам погодив, укладаючи угоду про врегулювання заборгованості.

З огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується, що у даному випадку відсутні підстави для зменшення штрафу при підтвердженому факті прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки рішення в апеляційному порядку оскаржується лише в частині відмови у зменшенні розміру штрафних санкцій, відмова суду в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу , не переглядається в судовому порядку.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Матеріали справи містять достатньо доказів того, що відповідач порушив вимоги як укладених із ФОП Котляровим К.І. договорів, так і законодавства, і має заборгованість перед позивачем. Зокрема, суду було надано основні документи, які підтверджують факти укладення між сторонами Договору, надання послуг ФОП Котляровим К.І. в повному обсязі та належної якості, вартість наданих послуг, визнання відповідачем заборгованості перед позивачем та порушення Договору про врегулювання заборгованості.

Натомість, відповідач фактично не заперечував і не заперечує наведених позивачем обставин, зокрема розміру заборгованості, факту укладення Договору про врегулювання заборгованості тощо та не спростовує жодними належними та допустимими доказами відсутність у нього заборгованості перед ФОП Котляровим К.І. чи іншого розміру такої заборгованості. Так само доказів повної сплати заборгованості відповідачем до суду не надано.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі статтями 76-79 ГПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та вірогідними. Стаття 79 ГПК України передбачає, що наявність обставини, на яку сторона посилається як па підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У Договорі про врегулювання заборгованості від 12.05.2020, підписаного між сторонами, пунктом 5 передбачено, що у разі, якщо боржник прострочить здійснення будь-якого із платежів, передбачених п. 2 даного Договору, він зобов`язаний сплатити кредитору штраф у відповідному розмірі: 10 відсотків від невиплачеиої суми боргу, вказаної в п. 1 даного Договору - за прострочку боржника понад 3 робочих дні; 20 відсотків від невиплачеиої суми боргу, вказаної в п. 1 даного Договору - за прострочку боржника понад 15 календарних днів; 30 відсотків від невиплачеиої суми боргу, вказаної в п. 1 даного Договору - за прострочку Боржника понад 30 календарних днів.

Тобто сторони досягли домовленості, що за прострочення здійснення платежів боржник сплачує саме штраф у відповідному розмірі. Про пеню, як таку, у Договорі про врегулювання заборгованості мова не йде, у зв`язку з чим апелянт помилково ототожнює штраф з пенею.

За своєю сутністю встановлена і погоджена сторонами штрафна санкція є штрафом і не має жодних ознак пені.

Так, відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

В даному випадку сторонами було погоджено чіткий розмір відсотків від суми невиконаного зобов`язання і про відсотки за кожен день чи за кожен місяць, чи будь-який інший період прострочення мова не йде.

Аргументи відповідача щодо того, що встановлена штрафна санкція є пенею і її розмір обмежений законодавством, є необгрунтованими та не можуть вплинути на законність оскаржуваного рішення.

Оскільки Договір про врегулювання заборгованості містить положення про право ФОП Котлярова К.І. на стягнення штрафних санкцій, то і вимога у даній справі про стягнення штрафу з відповідача є законною та обґрунтованою, зважаючи на те, що позивач протягом тривалого часу не може отримати кошти за надані відповідачу послуги.

Відповідно до п. 5 Договору про врегулювання заборгованості у разі, якщо боржник прострочить здійснення будь-якого із платежів, передбачених п. 2 даного Договору, він зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у відповідному розмірі: 30 відсотків від невиплаченої суми боргу, вказаної в п. 1 даного Договору - за прострочку боржника понад 30 календарних днів.

Зважаючи на те, що ТОВ «ЦЕНТР КОМПЕТЕНЦІЇ ЕСМ УКРАЇНА» було прострочено більш як на 30 календарних днів сплату другого платежу за Договором про врегулювання заборгованості, відповідно до п. 6 Договору про врегулювання заборгованості строк оплати по всім платежам, вказаним у п. 2 Договору про врегулювання заборгованості, є таким, що настав.

Відповідно до підпункту 3.17.4 підпункту 3.17 пункту з постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконанняя зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Місцевий господарський суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення штрафних санкцій, оскільки розмір штрафу сторонами погоджувався спільно і, підписуючи Договір про врегулювання заборгованості, відповідач погодився на штраф у розмірі 30 %. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; відповідач без жодних правових підстав не оплатив надані позивачем послуги; позивач, діючи добросовісно, погодився на розстрочку сплати боргу, що зафіксовано у Договорі про врегулювання заборгованості, однак відповідач навіть за погодженим сторонами графіком платежів не оплатив надані послуги позивача.

Визначаючи розмір штрафу в сумі 1 397,95 грн., який апелянт просить суд призначити до стягнення, відповідачем розрахований як стягнення пені за 30 днів прострочення, що не узгоджується з положеннями укладеного між сторонами договору, матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Судом досліджено наявні у справі докази, про що зазначено в оскаржуваному рішенні, що спростовує доводи апелянта про прийняття рішення без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що в апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 , серія А, №303-А, п.29).

За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/12096/20.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр компетенції ЕСМ Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/12096/20 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/12096/20 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/12096/20 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко