ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" серпня 2021 р. Справа№ 920/1334/20

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання Куценко К.Л.,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 30.08.2021

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина»

на рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2021 (повний текст складено 14.04.2021)

у справі № 920/1334/20 (суддя - Заєць С.В.)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина»

про стягнення 1 253 657, 37 грн,

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), Північний апеляційний господарський суд,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст заявлених вимог та рух справи

У грудні 2020 року Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (далі - РВ ФДМ по Полтавській та Сумській областях) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом (з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» (далі - ТОВ «Горобина») про стягнення до Державного бюджету 1 100 704, 74 грн основної суми боргу та 152 952, 63 грн пені, що сумарно становить 1 253 657, 37 грн.

Позовні вимоги про стягнення заборгованості обґрунтовані тим, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання та всупереч умовам укладеного між сторонами договору не своєчасно та не в повному обсязі сплачує орендну плату, у зв`язку з чим у нього наявна заборгованість перед позивачем за період з травня по жовтень 2020 року.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.04.2021 у частині стягнення суми основного боргу в розмірі 640 000, 00 грн закрито провадження у справі № 920/1334/20 за п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору. Позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Горобина» до Державного бюджету України 460 704, 74 грн основного боргу за період з серпня 2020 по жовтень 2020 року, 137 657, 37 грн пені за період з 06.05.2020 по 04.12.2020 за договором оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019). В інший частині позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Горобина» на користь РВ ФДМ України по Полтавській та Сумській областях 9 204, 86 грн судового збору.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що факт невиконання зобов`язання з боку відповідача підтверджується матеріалами справи, а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати за договором оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019), нарахованої за період з серпня по жовтень 2020 року в сумі 460 704, 74 грн є законними та обґрунтованими.

При цьому суд першої інстанції, враховуючи часткову сплату відповідачем основного боргу з орендної плати в сумі 640 000, 00 грн, яка була предметом спору в даній справі, дійшов висновку, що провадження у справі в частині стягнення 640 000, 00 грн суми основного боргу підлягає закриттю відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, суд першої інстанції, приймаючи до уваги порушення відповідачем строків оплати за договором, а стягнення штрафних санкцій (пені) передбачено умовами договору та нормами чинного законодавства, дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення з відповідача 152 952, 63 грн пені. Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем арифметично вірно здійснено розрахунок пені.

Також суд першої інстанції, прийнявши до уваги часткову сплату основної заборгованості (заборгованості за оренду), фінансове становище відповідача та позивача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни, дійшов висновку про зменшення розміру пені на 10 % та, відповідно, зменшив пеню до 137 657, 37 грн.

3. Надходження апеляційних скарг на розгляд Північного апеляційного господарського суду

У квітні 2021 року ТОВ «Горобина» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2021 в частині стягнення 137 657, 37 грн пені та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині стягнення пені у розмірі 86 765, 56 грн, фактично визнавши частину стягнутої судом першої інстанції. Також скаржник просив покласти судові витрати на позивача.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29.06.2021 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Горобина» на рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2021, розгляд якої призначено на 02.08.2021. Надано учасникам справи час на подачу відзивів, заяв та клопотань.

02.08.2021 розгляд справи відкладено до 30.08.2021.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.08.2021 задоволено клопотання РВ ФДМ України по Полтавській та Сумській областях про розгляд справи в режимі відеоконференції.

30.08.2021 у судове засідання з`явився представник сторін. Розгляд справи здійснювався в режимі відеоконференції з Господарським судом Сумської області за клопотанням позивача. Суд заслухав учасників справи, з`ясував обставин справи та дослідив докази.

Представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення частково скасувати. Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечив та просив відмовити в її задоволенні.

4. Вимоги апеляційної скарги та доповнення апеляційної скарги та короткий зміст наведених у них доводів

ТОВ «Горобина» в апеляційній скарзі частково не погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Скаржник зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було досліджено порядок та правильність нарахування позивачем пені у розмірі 154 559, 19 грн та не взято до уваги доводи відповідача про те, що позивачем здійснено розрахунок пені з урахуванням суми заборгованості за минулі періоди, яка не була предметом спору.

На переконання скаржника, у своєму рішенні суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем невірно здійснено контррозрахунок суми пені по наростаючим обсягам та не за окремий період. Вказане твердження спростовується контррозрахунком, який наявний в матеріалах справи. 3 контррозрахунку чітко вбачається, що сума пені у розмірі 67 793, 63 грн розрахована відповідачем у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та окремо за кожен період (місяць). У свою чергу, розрахунок пені наданий позивачем та який був врахований судом, здійснений виходячи із сум заборгованості відповідача, які існували до 06.05.2020, тобто до періоду, за який стягується пеня і такі суми заборгованості не були предметом дослідження у цій справі.

Таким чином, скаржник вважає, що розрахунок пені може бути здійснений лише на ті суми заборгованості, що були предметом позову та досліджувались саме у цій справі. В порушення вказаних вимог судом першої інстанції не було досліджено, на які ж суми заборгованості позивачем нараховувалась пеня, вказані обставини мають значення для правильного вирішення справи в частині обґрунтованості нарахування пені.

5. Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та пояснень

12.07.2021 до суду апеляційної інстанції від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу з доказами надсилання іншому учаснику справи та в строк, встановлений судом. Відзив прийнято в порядку ст. 263 ГПК України.

Позивач вказує, що оскільки орендарем не здійснювалась належна сплата за використання державного майна, то орендодавцем нарахована пеня за період з 06.05.2020 по 04.12.2020 в сумі 152 952, 63 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.03.2021 № 10 125-00633). У свою чергу. відповідачем до суду надано розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у період з 16.05.2020 по 04.12.2020, що становить 67 793, 63 грн, який, на переконання сторони, здійснено без врахування часткових оплат та здійснений наростаючим обсягом, а не за окремий взятий період (мiсяць).

Судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги в частині стягнення 152 952, 63 грн пені є правомірними та обґрунтованими.

6. Фактичні обставини, неоспорені сторонами, встановлені судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції

Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, 25.12.1992 між Сумським регіональним відділенням Фонду державного майна України (орендодавець) та ТОВ «Горобина» (орендар) укладено договір оренди № 28.

23.01.2019 Регіональним відділення Фонду державного майна України по Сумській області (орендодавець) та ТОВ «Горобина» (орендар) укладено договір про внесення змін до договору оренди цілісного майнового комплексу від 25.12.1992 №28, відповідно до якого внесено зміни щодо порядку, розмірів сплати орендної плати та строків користування державним майном.

Відповідно до п. 7 договору від 23.01.2019 договір про внесення змін є невід`ємною частиною договору оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (надалі - договір оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019).

Відповідно до Наказу Фонду державного майна України № 40 від 17.01.2019 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України» утворено Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Полтава, реорганізувавши шляхом злиття Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Сумській області (пункт 1 Наказу). Установлено, що: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Сумській області; регіональні відділення Фонду державного майна України, які реорганізовуються шляхом злиття згідно з пунктом 1 цього наказу продовжують здійснювати повноваження та функції, покладені на зазначені органи, до видання наказу Фонду державного майна України про можливість забезпечення РВ ФДМ України по Полтавській та Сумській областях здійснення повноважень та виконання функцій (п. 2 Наказу).

Відповідно до Наказу Фонду державного майна України № 289 від 22.03.2019 «Про визначення дня початку роботи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях» визначено днем початку роботи РВ ФДМ України по Полтавській та Сумській областях 22.03.2019. Начальнику РВ ФДМ України по Полтавській та Сумській областях наказано забезпечити здійснення повноважень та виконання функцій, покладених на РВ ФДМ України по Полтавській та Сумській областях.

Відповідно до пункту 1 договору оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019) позивач передає, а відповідач приймає в строкове платне користування цілісний майновий комплекс державного підприємства Сумського лікеро-горілчаного заводу (надалі підприємство), вартість якого визначено відповідно до акта оцінки, станом на 30.09.2018 та становить 11 267 870, 00 грн.

Приписами п. 3.1. договору оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019) визначено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786 (зі змінами), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку - листопад 2018 року 246 719, 40 грн. Розмір орендної плати за перший місяць оренди після перегляду її розміру - січень 2019 року встановлюється шляхом корегування орендної плати за базовий місяць розрахунку на індекси інфляції за грудень місяць 2018 року та січень місяць 2019 року.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць (п. 3.2. договору оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019).

Орендна плата перераховується до державного бюджету відповідачем щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п. 3.3. договору оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019).

З урахуванням поданих позивачем заяв від 10.03.2021 № 10-125-00519 та від 24.03.2021 № 10-125-00633 про зменшення позовних вимог, які були прийняті судом першої інстанції до розгляду, позивач просив стягнути заборгованість у сумі 1 100 704, 74 грн за період з травня по жовтень 2020 року.

З матеріалів справи вбачається, що після закриття підготовчого провадження у справі відповідачем була погашена заборгованість з орендної плати за період з серпня по жовтень 2020 на загальну суму 640 000, 00 грн, що підтверджується такими копіями платіжних доручень: від 25.03.2021 № 2061 на суму 100 000 грн, від 25.03.2021 № 2056 на суму 100 000 грн, від 26.03.2021 № 2063 на суму 100 000 грн, від 29.03.2021 № 2071 на суму 100 000 грн, від 30.03.2021 № 2082 на суму 40 000 грн, від 06.04.2021 № 2106 на суму 190 000 грн, від 07.04.2021 № 2113 на суму 10 000 грн, а також розрахунком орендної плати станом на 09.04.2021.

Факт сплати заборгованості відповідачем на загальну суму 640 000, 00 грн сторонами не заперечувався. А тому суд першої інстанції правомірно закрив провадження у вказаній частині на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, застосовані ним положення законодавства та межі апеляційного перегляду рішення суду

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

ТОВ «Горобина» оскаржує рішення суду першої інстанції в частині стягнення 137 657, 37 грн пені, а саме скаржник просить скасувати рішення частково та відмовити в частині стягнення пені у розмірі 86 765, 56 грн. Тобто, фактично заявник не погоджується з оскаржуваним рішенням в частині стягнення 86 765, 56 грн пені. Відповідно, оскаржуване рішення переглядається у вказаній частині в порядку ч. 1 ст. 269 ГПК України. Обов`язкових підстав для скасування судового рішення, передбачених ст. 277 ГПК України, у частині рішення, яка не оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Між сторонами склалися правовідносини з договору оренди державного майна. Спір стосується наявності підстав для стягнення основної заборгованості та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 759, 762 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, з якими кореспондуються положення ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, факт неповного та несвоєчасного виконання зобов`язання з боку відповідача підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами. Звертаючись з апеляційною скаргою та заперечуючи проти позовних вимог в суді першої інстанції, скаржник зазначав про невірний обрахунок заявленої до стягнення пені, оскільки нарахування здійснено поза періодами, які було зазначено в позові.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Пунктом 3.5 договору сторони узгодили, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказав, що згідно з поданим позивачем розрахунком пеня нарахована за період з 06.05.2020 по 04.12.2020 в сумі 152 952, 63 грн (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24.03.2021 №10-125-00633).

Водночас, як вбачається з матеріалів справи до заяви про зменшення позовних вимог від 24.03.2021 №10-125-00633 додано розрахунок тільки орендної плати, а розрахунок пені відсутній. У тексті самої заяви позивач вказував, що така нарахована за період з 06.05.2020 по 04.12.2020 в сумі 152 952, 63 грн, однак сам розрахунок відсутній.

Так, з матеріалів справи вбачається, що розрахунок пені у розмірі 152 952, 63 грн було долучено позивачем до заяви про зменшення позовних вимог від 03.02.2021 № 10-125-00559, яка також була прийнята судом першої інстанції до розгляду. А тому саме він береться судом до уваги в частині наданого позивачем розрахунку розміру пені. За останньою заявою про зменшення позовних вимог, яка була прийнята судом першої інстанції до розгляду заявлялися вимоги про стягнення пені за період з 06.05.2020 по 04.12.2020.

Однак, як вбачається із наданого позивачем розрахунку (а. с. 68 з обох сторін), останнім взято до обрахунку недоїмку у розмірі 1 502 422, 98 грн станом на 06.05.2020 та здійснено обрахунок пені, виходячи із заборгованості, яка утворилася до 06.05.2020. Тобто позивачем до строку прострочки та суми несплаченої орендної плати з 06.05.2020 до 04.12.2020 було фактично включено попередній період прострочення сплати орендних платежів, тим самим штучно змінено строк, встановлений ст. 232 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, здійснення нарахування пені на загальну суму заборгованості за період прострочення, який передує шестимісячному простроченню та заявленому позивачем періоду, суперечить положеннями ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України та принципу диспозитивності, закріпленого ст. 14 ГПК України, згідно з ч. 1 якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо арифметично вірного обрахунку позивачем розміру пені, у зв`язку з чим рішення у вказаній частині підлягає скасуванню.

Так, з матеріалів справи вбачається, що скаржником було здійснено прострочення оплати, в межах заявленого позивачем періоду за квітень - жовтень 2020 року, а саме за квітень 2020 року - 260 582, 27 грн, строк оплати до 15.05.2020, за травень 2020 року - 262 666, 93 грн, строк оплати до 15.06.2020, за червень 2020 року - 263 454, 93 грн, строк оплати до 15.07.2020, за липень 2020 року - 263 981, 94 грн, строк оплати до 15.08.2020, за серпень 2020 року - 262 397, 95 грн, строк оплати до 15.09.2020, за вересень 2020 року - 261 873, 15 грн, строк погашення до 15.10.2020, за жовтень 2020 року - 263 182, 52 грн, строк погашення до 15.11.2020

Орендна плата перераховується до державного бюджету відповідачем щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним (п. 3.3. договору оренди державного майна від 25.12.1992 № 28 (враховуючи зміни від 23.01.2019).

Судом апеляційної інстанції було здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені, з урахуванням безпідставного включення заявником боргу за попередній період (до квітня місяця 2020 року), та встановлено арифметичну вірність контррозрахунку скаржника. Саме скаржником було здійснено розрахунок пені у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання та окремо за кожен період (місяць). У свою чергу, розрахунок пені, наданий позивачем та який був врахований судом першої інстанції, здійснений виходячи із сум заборгованості відповідача які існували до 06.05.2020, тобто до періоду, за який стягується пеня і такі суми заборгованості не були предметом дослідження у цій справі. А тому доводи скаржника про те, що розрахунок пені може бути здійснений лише на ті суми заборгованості, що були предметом позову та досліджувались саме у цій справі приймаються судом як обґрунтовані.

З таких обставин, згідно із здійсненим судом апеляційної інстанції арифметичним перерахунком, розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 67 793, 63 грн, а в частині стягнення 85 159, 00 грн (152 952, 63 грн - 67 793, 63 грн) пені позовні вимоги не підлягають до задоволення. А тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки заявник просив скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення 86 765, 56 грн, виходячи із первісно заявленої до стягнення суми пені - 154 559, 19 грн без урахування прийнятих до розгляду заяв про зменшення позовних вимог. Тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині на підставі п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за приписами ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшуючи розмір заявленої до стягнення пені, суд першої інстанції прийняв до уваги часткову сплату основної заборгованості (заборгованості за оренду), фінансове становище відповідача та позивача, загальну економічну ситуацію, яка склалась в країні, високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни та зменшив розміру пені на 10 %.

Водночас, які докази досліджувалися судом першої інстанції на підтвердження фінансового становища обох сторін, Господарським судом Сумської області не зазначено (фінансові звіти, аудиторські висновки, тощо). Також судом не зазначено, що саме мається на увазі під загальною економічною ситуація, яка склалась в країні та вплив такої ситуації на кожну сторін. Високий ступінь інфляційних процесів в економіці країни має однаковий вплив на обох сторін справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність підстав, передбачених ст. 551 Цивільного кодексу України, не підтверджуються матеріалами справи та не можуть бути визнані обґрунтованими. Суд апеляційної інстанції не встановив підстав для застосування вищенаведеної норми матеріального права.

Крім того, в силу приписів ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У матеріалах справи відсутня заява відповідача про зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені. А тому виходячи суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість зменшення розміру заявленої до стягнення пені за власної ініціативи, оскільки це суперечить принципу диспозитивності (розпорядження своїми правами здійснюється на розсуд учасника справи самостійно) та положенням ст. 551 Цивільного кодексу України. При цьому судом не зазначено, чому зменшення пені підлягає в розмірі 10 % від заявленої суми, а не в іншому розмірі. Відповідно, такі висновки визнаються необґрунтованими, а рішення у вказаній частині підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України через неправильне застосування норми матеріального права (застосовано ст. 551 Цивільного кодексу України, яка не підлягає застосуванню у даній справі).

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи (ч. 1 ст. 277 ГПК України).

Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції, вірно встановивши обставини справи, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення повного позовних вимог в частині розміру заявленої до стягнення пені. Відповідно, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення 85 159, 00 грн підлягає скасуванню. Водночас судом першої інстанції правомірно стягнуто пеню в розмірі 67 793, 63 грн.

Таким чином, на підставі ст. 2, 14, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність часового задоволення апеляційної скарги ТОВ «Горобина» та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового рішення - про відмову в задоволенні позову в частині стягнення 85 159, 00 грн пені, в решті рішення підлягає залишенню без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням часткового задоволення апеляційної скарги ТОВ «Горобина», понесені ним судові витрати як за розгляд справи в суді першої, так і апеляційної інстанції (судовий збір) покладаються на сторони пропорційно у порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» на рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2021 у справі №920/1334/20 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2021 у справі № 920/1334/20 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення пені у розмірі 85 159, 00 грн пені та 1 277, 38 грн судового збору, з ухваленням нового у вказаній частині - про відмову в позові в частині стягнення 85 159, 00 грн пені та 1 277, 38 грн судового збору.

У решті рішення Господарського суду Сумської області від 12.04.2021 у справі № 920/1334/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на сторін пропорційно задоволеним вимогам.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях (36014, Полтавська область, м. Полтава, вул. Небесної Сотні, 1/23, код 42769539) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Горобина» (40021, м. Суми, вул. Петропавлівська, 121; ) 3 094, 62 (три тисячі дев`яносто чотири грн 62 коп.) грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 31.08.2021.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім