ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2021 року м.Харків Справа № 913/526/20(904/1161/20)

Провадження №5/913/337/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свинець.» (вул.Незалежності, буд.133, м.Лисичанськ Луганської області, 93118)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський дослідний завод «Енергоавтоматика» (вул.Базова, буд.2, м.Дніпро, 49127)

про стягнення 9 214 435 грн 25 коп.

у межах справи №913/526/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Свинець.»

Суддя Господарського суду Луганської області Вінніков С.В.

Секретар судового засідання-помічник голови суду Бережна Л.В.

від позивача: Слюсар В.В. - адвокат на підставі ордеру від 15.06.2021 серія АІ №1124090; Швець Н.О. - адвокат на підставі ордеру від 03.08.2021 серії АІ №1129324 (у режимі відеоконференції);

від відповідача: Талан О.Л. - адвокат, на підставі ордеру від 08.06.2021 серія АЕ №1076677.

СУТЬ СПОРУ:

28.02.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю «Свинець.» (далі - ТОВ «Свинець.», позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський дослідний завод «Енергоавтоматика» (далі - відповідач, ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика») про стягнення заборгованості у розмірі 58 175 986 грн 14 коп. за договором поставки від 28.11.2013 №28713 5/19-13.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки від 28.11.2013 №28713 5/19-13, а саме в частині своєчасної та повної оплати позивачу вартості поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 03.03.2020 у задоволенні клопотання позивача про розстрочення судового збору відмовлено та позовну заяву залишено без руху, запропоновано позивачу протягом десяти днів з дня вручення ухвали суду від 03.03.2020 усунути недоліки позовної заяви, а саме надати докази сплати судового збору у розмірі 585 700 грн 00 коп.

19.03.2020 від позивача до канцелярії Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява від 18.03.2020 про зменшення позовних вимог, у якій він просить стягнути з ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» заборгованість за договором поставки від 28.11.2013 №28713 5/19-13 у розмірі 9 214 435 грн 81 коп.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання на 23.04.2020.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у задоволенні позовних вимог ТОВ «Свинець.» до ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» про стягнення заборгованості у розмірі 9 214 435 грн 81 коп. відмовлено в повному обсязі.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі №904/1161/20 скасовано та прийнято нове, яким позов задоволено повністю та стягнуто з ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» на користь ТОВ «Свинець.» заборгованість у розмірі 9 214 435 грн 81 коп., судовий збір у розмірі 138 216 грн 54 коп. та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 207 324 грн 81 коп.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2020 постанову Центрального апеляційного господарського суду від 28.09.2020 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 01.07.2020 у справі №904/1161/20 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 28.12.2020 справу №904/1161/20 було прийнято до провадження (суддя Загинайко Т.В.); постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 27.01.2021.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 11.03.2021 продовжено підготовче провадження до 28.03.2021; відкладено підготовче засідання на 24.03.2021.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 24.03.2021 задоволено заяву ТОВ «Свинець.» про передачу матеріалів справи №904/1161/20 до іншого суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство; вирішено передати матеріали справи №904/1161/20 для розгляду спору по суті в межах справи №913/526/20 про банкрутство ТОВ «Свинець.», що перебуває в провадженні Господарського суду Луганської області.

Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 03.06.2021 справа передана на розгляд судді Віннікову С.В.

Ухвалою суду від 07.06.2021 прийнято до провадження справу №904/1161/20 за позовом ТОВ «Свинець.» до відповідача ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» про стягнення заборгованості в сумі 9 214 435 грн 81 коп. для розгляду в межах справи №913/526/20 про банкрутство ТОВ «Свинець.»; підготовче засідання призначене на 24.06.2021.

17.06.2021 на адресу електронної пошти суду від відповідача надійшов відзив від 15.06.2021 №1В-1506/21, підписаний кваліфікованим електронним підписом, яким він позовні вимоги відхилив та послався на постанову Верховного Суду від 03.12.2020 у справі №904/1161/20.

Вважає, що вимоги позивача не доведені належними та допустимими доказами, не відповідають умовам договору.

Ухвалою суду від 24.06.2021 відкладено розгляд справи у підготовчому засіданні на 02.08.2021.

29.07.2021 на адресу електронної пошти суду від позивача надійшли письмові пояснення від 28.07.2021, підписані кваліфікованим електронним підписом, у яких він зазначив, що у акті звіряння за лютий 2017 указано, що початкове сальдо сформоване на початок лютого 2017 року становить - 36 894 712 грн 87 коп., а на кінець місяця - 30 875 393 грн 06 коп. Указаний акт звіряння підписаний уповноваженими представниками (головними бухгалтерами) обох сторін та містить відбиток печаток обох підприємств.

Зазначив, що дебіторська заборгованість у сумі 9 214 435 грн 81 коп. врахована в акті звіряння.

Сума заборгованості за рахунками-фактурами від 15.01.2014 №СЧ01/15/01, від 16.01.2014 №СЧ01/16/01, від 17.01.2014 №СЧ01/17/01, від 17.01.2014 №СЧ01/17/02, від 23.01.2014 №СЧ01/23/02, від 24.01.2014 №СЧ01/24/01, від 25.01.2014 №СЧ01/25/01, від 28.01.2014 №СЧ01/28/01, видатковими накладними від 04.02.2014 №СФ-0000029, від 04.02.2014 №СФ-0000030, від 06.02.2014 №СФ-0000036, від 07.02.2014 №СФ-0000038, від 11.02.2014 №СФ-0000042, від 13.02.2014 №СФ-0000053, від 21.02.2014 №СФ-0000077, від 28.02.2014 №СФ-000086, від 26.03.2014 №СФ-0000165, від 27.03.2014 №СФ-0000167 складає 9 214 435 грн 81 коп.

Указав, що посадова інструкція головного бухгалтера, надана відповідачем, не містить заборони на підписання актів звірення та здійснення взаємовідносин з іншими структурними підрозділами установи та іншими організаціями з господарсько-фінансових та інших питань.

Відтиск печатки «управління бухгалтерського обліку» міститься на усіх актах звірення між сторонами, що свідчить про сталу практику взаємовідносин.

Ухвалою суду від 02.08.2021 продовжено строк проведення підготовчого провадження по 11.08.2021 (включно); закрите підготовче провадження; призначено справу до судового розгляду по суті на 12.08.2021.

У судове засідання 12.08.2021 прибув представник відповідача, представники позивача брали участь у режимі відеоконференції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

28.11.2013 між Приватним акціонерним товариством «Свинець», правонаступником якого є ТОВ «Свинець.», (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпровський дослідний завод «Енергоавтоматика» (покупець, відповідач) укладений договір поставки №28713 5/19-13 з додатковими угодами до нього.

Суд зауважує, що між сторонами у період з 27.12.2013 по 18.10.2017 укладено дев`ять додаткових угод. Станом на момент здійснення спірних поставок діяли умови договору в редакції додаткової угоди від 10.01.2014 №4.

Відповідно до умов п.1.1 договору постачальник передає у власність, а покупець приймає і оплачує свинець марок С1, С2С.

Згідно з п.2.1 договору (у редакції додаткової угоди від 27.12.2013 №2) щомісячний і загальний обсяг поставки товару за договором узгоджується сторонами в специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору. Постачальник зобов`язується поставити, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар якщо він відповідає вимогам договору. Збільшення обсягу щомісячних поставок товару за цим договором узгоджується сторонами в специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п.2.4 договору товар поставляється транспортом постачальника на склад покупця за адресою, вказаною в заявці покупця.

Документом, що свідчить про дату отримання товару і перехід права власності на товар до покупця, є видаткова накладна, підписана на складі покупця уповноваженими представниками сторін (п.2.5 договору).

Згідно з п.3.1 договору ціна товару узгоджується сторонами в специфікаціях (додатках), що є невід`ємною частиною цього договору. Сторони дійшли згоди, що ціна за 1 тону товару визначається за формулою, указаною у пп.пп.3.2.1 та 3.2.2 договору.

У відповідності до п.3.3 договору оплата за поставлений за цим договором товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, на підставі виставленого рахунку шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаного в рахунку-фактурі.

Сторони домовились про обов`язковість підписання акта звірення взаємних платежів між сторонами за цим договором, за кожний місяць (п.3.6 договору в редакції додаткової угоди від 10.01.2014 №4).

Згідно з п.4.1 договору постачальник зобов`язаний у строк, зазначений в специфікаціях (додатках), надати товар покупцю, а покупець зобов`язаний провести загальний огляд і прийняти товар, якщо він відповідає пред`явленим вимогам.

У відповідності до п.8.5 договору (у редакції додаткової угоди від 27.12.2013 №1) цей договір набирає чинності з 02.01.2013 і діє до 01.09.2014, а в частині невиконаних сторонами зобов`язань - до настання моменту їх повного виконання.

На виконання вказаних умов п.п.3.1, 4.1 договору між сторонами були підписані специфікації від 02.01.2014 №1 (а.с.190 т.1), від 10.01.2014 №1 (а.с.192, т.1), від 03.02.2014 №2 (а.с.193 т1).

У відповідності до вказаних специфікацій позивач поставив відповідачеві товар за видатковими накладними від 15.01.2014 №РН01/15/000000001, від 16.01.2014 №РН/01/16/000000005, від 17.01.2014 №РН01/17/000000003, від 17.01.2014 №РН01/17/, від 23.01.2014 №РН01/23/000000005, від 24.01.2014 №РН01/24/000000001, від 25.01.2014 №РН01/25/000000001, від 28.01.2014 №РН01/28/000000001, від 04.02.2014 №РН-0000031, від 04.02.2014 №РН-0000032, від 06.02.2014 №РН-0000038, від 07.02.2014 №РН-0000040, від 11.02.2014 №РН-0000043, від 13.02.2014 №РН-0000062, від 21.02.2014 №РН-0000079, від 28.02.2014 №РН-0000100, від 26.03.2014 №РН-0000140, від 27.03.2014 №РН-0000141, на загальну суму 9 575 393 грн 39 коп.

Згідно з п.3.3 договору позивачем вставлено відповідачеві відповідні рахунки: від 15.01.2014 №СЧ01/15/01, від 16.01.2014 №СЧ01/16/01, від 17.01.2014 №СЧ01/17/02, від 17.01.2014 №СЧ01/17/01, від 23.01.2014 №СЧ01/23/02, від 24.01.2014 №СЧ01/24/01, від 25.01.2014 №СЧ01/25/01, від 28.01.2014 №СЧ01/28/01, від 04.02.2014 №СФ-0000029, від 04.02.2014 №СФ-0000030, від. 06.02.2014 №СФ-0000036, від 07.02.2014 №СФ-0000038, від 11.02.2014 №СФ-0000042, від 13.02.2014 №СФ-0000053, від 21.02.2014 №СФ-0000077, від 28.02.2014 №СФ-0000086, від 26.03.2014 №СФ-0000165, від 27.03.2014 №СФ-0000167.

Відповідач поставлений товар оплатив частково, внаслідок чого за ним виникла заборгованість у сумі 9 214 435 грн 81 коп.

Указані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою укладений між сторонами у справі договір від 28.11.2013 №28713 5/19-13 є договором поставки, до якого слід застосовувати відповідні положення Господарського та Цивільного кодексів України.

Відповідно до ч.1 ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення передбачені і ч.1 ст.712 ЦК України.

Згідно ч.2 ст.712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 ГК України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно із ст.ст.525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.

На виконання умов договору поставки від 28.11.2013 №28713 5/19-13 позивач у період з 15.01.2014 по 27.03.2014 поставив відповідачеві товар, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, копіями видаткових накладних від 15.01.2014 №РН01/15/000000001 (а.с.48 т.1), від 16.01.2014 №РН/01/16/000000005 (а.с.55 т.1), від 17.01.2014 №РН01/17/000000003 (а.с.63 т.1), від 17.01.2014 №РН01/17/ (а.с.71 т.1), від 23.01.2014 №РН01/23/000000005 (а.с.79 т.1), від 24.01.2014 №РН01/24/000000001 (а.с.87 т.1), від 25.01.2014 №РН01/25/000000001 (а.с.95 т.1), від 28.01.2014 №РН01/28/000000001 (а.с.102 т.1), від 04.02.2014 №РН-0000031 (а.с.110 т.1), від 04.02.2014 №РН-0000032 (а.с.118 т.1), від 06.02.2014 №РН-0000038 (а.с.127 т.1), від 07.02.2014 №РН-0000040 (а.с.134 т.1), від 11.02.2014 №РН-0000043 (а.с.142 т.1), від 13.02.2014 №РН-0000062 (а.с.150 т.1), від 21.02.2014 №РН-0000079 (а.с.159 т.1), від 28.02.2014 №РН-0000100 (а.с.166 т.1), від 26.03.2014 №РН-0000140 (а.с.174 т.1), від 27.03.2014 №РН-0000141 (а.с.182-183 т.1), товарно-транспортних накладних від 15.01.2014 №01/15/01 (а.с.49-50 т.1), від 16.01.2014 №01/16/05 (а.с.57-58 т.1), від 17.01.2014 №11703 (а.с.65-66 т.1), від 17.01.2014 №01/17/01 (а.с.73-74 т.1), від 23.01.2014 №12305 (а.с.81-82 т.1), від 24.01.2014 №12401 (а.с.89-90 т.1), від 25.01.2014 №12501 (а.с.97-98 т.1), від 28.01.2014 №12801 (а.с.104-105 т.1), від 04.02.2014 №31 (а.с.112-113 т.1), від 04.02.2014 №32 (а.с.120-121 т.1), від 06.02.2014 №38 (а.с.128-129 т.1), від 07.02.2014 №40 (а.с.136-137 т.1), від 11.02.2014 №43 (а.с.144-145 т.1), від 13.02.2014 №62 (а.с.152-153 т.1), від 21.02.2014 №79 (а.с.160-161 т.1), від 28.02.2014 №100 (а.с.168-169 т.1), від 26.03.2014 №140 (а.с.176-177 т.1), від 27.03.2014 №141 (а.с.184-185 т.1), податкових накладних (а.с.53, 61, 69, 77, 85, 93, 100, 108, 116, 124, 132, 140, 148, 156, 164, 172, 180, 188 т.1) на загальну суму 9 575 393 грн 39 коп.

Приписами ст.530 ЦК України, зокрема, встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до п.3.3 договору оплата за поставлений за цим договором товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, на підставі виставленого рахунку шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаного в рахунку-фактурі.

Суд бере до уваги, що у відповідності до умов п.3.3 договору поставки від 28.11.2013 №28713 5/19-13 вищезазначені рахунки-фактури надавались відповідачеві разом з передачею товару за видатковими накладними, про що також зазначено у відповідних товарно-транспортних накладних у графі «Супровідні документи на вантаж».

Відтак указані документи є належними та допустимим доказами, які підтверджують факт поставки позивачем продукції відповідачеві.

Господарський суд ураховує, що кожна поставка позивачем відповідачеві товару за видатковою накладною є окремим зобов`язанням у розумінні приписів ст.509 ЦК України та ст.173 ГК України, яке має свій строк (термін) виконання, з огляду на що початок позовної давності для стягнення оплати за кожну поставку товару необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання покупцем цього зобов`язання.

При цьому суд бере до уваги наступне.

Положеннями ч.1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом ст.252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Частиною 5 ст.254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Оскільки сторонами у п.3.3 договору визначено саме строк виконання зобов`язання з оплати поставлено товару, суд, визначаючи початок періоду прострочення, керується вказаними висновками Верховного Суду.

Відтак, граничними строками виконання відповідачем зобов`язання зі сплати заборгованості за поставлений позивачем товар за видатковими накладними від 15.01.2014 №РН01/15/000000001 з урахуванням п.3.3 договору буде 03.03.2014, від 16.01.2014 №РН/01/16/000000005 - 03.03.2014, від 17.01.2014 №РН01/17/000000003 - 03.03.2014, від 17.01.2014 №РН01/17/ - 03.03.2014, від 23.01.2014 №РН01/23/000000005 - 10.03.2014, від 24.01.2014 №РН01/24/000000001 - 10.03.2014, від 25.01.2014 №РН01/25/000000001 - 11.03.2014, від 28.01.2014 №РН01/28/000000001 - 14.03.2014, від 04.02.2014 №РН-0000031 - 21.03.2014, від 04.02.2014 №РН-0000032 - 21.03.2014, від 06.02.2014 №РН-0000038 - 24.03.2014, від 07.02.2014 №РН-0000040 - 24.03.2014, від 11.02.2014 №РН-0000043 - 28.03.2014, від 13.02.2014 №РН-0000062 - 31.03.2014, від 21.02.2014 №РН-0000079 - 07.04.2014, від 28.02.2014 №РН-0000100 - 14.04.2014, від 26.03.2014 №РН-0000140 - 12.05.2014, від 27.03.2014 №РН-0000141 - 12.05.2014.

Відповідач доказів оплати товару за поставками за указаними видатковими накладними суду не надав.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача.

Відносно доводів відповідача про те, що відповідно до п.5.5 договору поставки зобов`язання оплатити заборгованість змінюється зобов`язанням повернути неоплачений товар суд зазначає наступне.

У п.5.5 договору поставки від 28.11.2013 №28713 5/19-13 сторони передбачили, що у випадку порушення строків оплати партії товару, обумовленого в п.3.3 цього договору більш ніж на 10 робочих днів, покупець зобов`язаний повернути отриманий і не оплачений товар за свій рахунок на склад постачальника. Подальші відвантаження постачальник здійснює на адресу покупця за наявності 100% попередньої оплати.

Указаним пунктом сторони передбачили односторонній обов`язок покупця у випадку прострочки оплати товару більш ніж на 10 робочих днів повернути отриманий і не оплачений товар за свій рахунок на склад постачальника.

Зазначеному обов`язку покупця не кореспондує право постачальника вимагати повернення неоплаченого товару.

При цьому приписами ст.692 ЦК України та ст.265 ГК України визначений обов`язок покупця оплатити поставлений товар у обумовлені договором строки.

Відтак, у даному випадку зобов`язання оплатити заборгованість не змінюється зобов`язанням повернути неоплачений товар, як вважає відповідач, тому його доводи в цій частині судом відхиляються.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності до заявлених позовних вимог.

Розглядаючи вказане клопотання, господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст.260 ЦК України встановлено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93, №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Підпунктом 4.1 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» передбачено, що початок перебігу позовної давності визначається за правилами статті 261 ЦК України.

Частиною 1 ст.261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 253 ЦК України встановлено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як уже зазначалось судом, поставка позивачем відповідачеві товару за кожною видатковою накладною є окремим зобов`язанням, з огляду на що початок позовної давності для стягнення оплати за поставлений товар необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання покупцем зобов`язання з оплати за кожною поставкою (видатковою накладеною).

Ураховуючи те, що позивач звернувся до суду з позовом 27.02.2020 (дата оформлення відповідного поштового відправлення), трирічна позовна давність є такою, що спливла за зобов`язаннями зі сплати заборгованості за поставлений товар за усіма заявленими позивачем видатковими накладними, зокрема за останньою - 12.05.2017.

Відповідно до ч.ч.3-4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відносно доводів позивача про переривання строку позовної давності з огляду на визнання відповідачем боргу шляхом підписання акта звіряння розрахунків станом на лютий 2017 року, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.316 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Як випливає зі змісту вказівок Верховного Суду, викладених у постанові від 03.12.2020 у даній справі, при новому розгляді справи господарському суду потрібно встановити чи є акт звіряння дією, яка свідчить про визнання позивачем боргу саме в заявленому до стягнення розмірі - 9 214 435 грн 81 коп. за спірний період чи підтверджується сума, визначена в акті звіряння первинними бухгалтерськими документами.

Виконуючи наведені вказівки суду касаційної інстанції, господарський суд виходить із наступного.

Частинами 1, 3 ст.264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до пп.4.4.1 п.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» у дослідженні обставин, пов`язаних із вчиненням зобов`язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку (частина перша статті 264 ЦК України) господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір.

Суд бере до уваги, що акт звірки взаєморозрахунків не є первинним документом, який засвідчує факт господарської операції, однак, він є дією яка свідчить про визнання відповідачем боргу.

При цьому, чинне законодавство не містить вимоги про те, що у акті звірки розрахунків повинно зазначатись формулювання про визнання боргу відповідачем. Підписання відповідачем акту звірки, у якому зазначено розмір заборгованості, свідчить про визнання такого боргу.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постанові від 08.05.2020 у справі №910/16725/17, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

Оцінюючи наданий позивачем акт звіряння розрахунків: лютий 2017 року (а.с.222-223 т.1), суд виходить з наступного.

Указаний акт містить посилання на договір поставки від 28.11.2013 №28713 і складений з урахуванням початкового вхідного сальдо у розмірі 36 894 712 грн 87 коп. та відображає операції між сторонами у період з 02.02.2017 по 28.02.2017, зокрема включає поставки товару на суму 11 812 269 грн 62 коп. та оплати на суму 17 921 589 грн 43 коп.

Кінцеве сальдо відповідно до зазначеного акту станом на 01.03.2017 становить - 30 785 393 грн 06 коп.

Акт зі сторони ПрАТ «Свинець.» підписаний головним бухгалтером Некрасовою Т.І., від ТОВ ДДЗ «Енергоавтоматика» - головним бухгалтером Габараєвою В.В.

Відносно доводів відповідача що відсутності у головного бухгалтера Габараєвої В.В. повноважень на підписання акта звірення розрахунків суд зазначає наступне.

Відповідно до розділу 8 посадової інструкції головного бухгалтера ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» останній зобов`язаний, зокрема, здійснювати організацію бухгалтерського обліку, господарсько-фінансової діяльності підприємства; здійснювати контроль за проведенням господарських операцій, дотриманням технології обробки бухгалтерської інформації та порядку документообігу; організовувати облік майна, зобов`язань і господарських операцій, придбання основних засобів, товарно-матеріальних цінностей і грошових коштів; контролювати своєчасне відображення на рахунках бухгалтерського обліку операцій, пов`язаних з їх рухом.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV (у редакції на момент підписання акта звірення розрахунків за лютий 2017 року) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації. Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Абзацом 1 ч.4 указаної статті передбачено, що для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером.

Відповідно до ч.7 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції на момент підписання акта звірення розрахунків за лютий 2017 року) головний бухгалтер або особа, на яку покладено ведення бухгалтерського обліку підприємства (далі - бухгалтер), зокрема, забезпечує дотримання на підприємстві встановлених єдиних методологічних засад бухгалтерського обліку, складання і подання у встановлені строки фінансової звітності; організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій; бере участь в оформленні матеріалів, пов`язаних з нестачею та відшкодуванням втрат від нестачі, крадіжки і псування активів підприємства; забезпечує перевірку стану бухгалтерського обліку у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах підприємства.

Отже головний бухгалтер веде весь бухгалтерський облік на підприємстві та організує контроль за відображенням на рахунках бухгалтерського обліку всіх господарських операцій. Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства, головний бухгалтер має такі повноваження в межах здійснення бухгалтерського обліку та посадових обов`язків.

Відтак головний бухгалтер Габараєва В.В. в силу покладених на неї повноважень та ураховуючи приписи ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» мала повноваження на проведення звірки розрахунків з ТОВ «Свинець.», тому указаний акт звіряння розрахунків підписаний зі сторони ТОВ «ДДЗ «Еенергоавтоматика» уповноваженою на це посадовою особою.

Викладене відповідає висновкам Верховного Суду, наведеним у постановах від 19.04.2018 у справі №905/1198/17, від 08.05.2020 у справі №910/16725/17, які в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України враховуються при виборі і застосуванні норм права.

З огляду на викладене вказані доводи відповідача судом відхиляються.

Відносно доводів відповідача щодо не заповнення ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» лівої частини акту звіряння суд зазначає наступне.

Як убачається із акту звіряння дійсно ліва частина відповідних розділів за даними ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» (дата, документ, дебет, кредит) головним бухгалтером Габараєвою В.В. не заповнені, проте з огляду на її підпис, який скріплений печаткою відповідача, вона підтвердила та погодилась із даними, які зазначені позивачем.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять інформації про те, що печатка підприємства відповідача була втрачена, викрадена чи загублена.

Відтак указані доводи відповідача судом відхиляються.

Суд зауважує, що при первинному розгляді справи позивачем ані вхідне сальдо, ані сальдо кінцеве розкрите не було.

При цьому, відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Згідно з п.2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 (далі - Положення №88), первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п.2.4 Положення №88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з вимогами ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Надточий проти України» від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем належних доказів (первинних бухгалтерських документів, зокрема видаткових накладних, товарно-транспортних накладних тощо) на підтвердження розкриття вхідного сальдо станом на 01.01.2017 у розмірі 36 894 712 грн 87 коп., яке зазначено у акті звіряння розрахунків: лютий 2017 суду не надано, як і не надано відповідних платіжних доручень, на підставі яких можливо було б достеменно встановити та перевірити віднесення позивачем здійснених відповідачем оплат.

Під час перегляду справи в апеляційній інстанції позивачем надано довідку від 24.07.2020 (а.с.122-136 т.3).

У вказаній довідці зазначено, що заборгованість ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» по бухгалтерському рахунку 36 перед ТОВ «Свинець.» станом на 31.01.2017 становить 36 894 712 грн 87 коп.

У зазначеній довідці відображені номера-рахунків та їх дати, суми за рахунками у загальному розмірі 254 273 096 грн 23 коп. та здійснені ТОВ «ДДЗ «Енергоавтоматика» оплати на суму 217 378 383 грн 06 коп., із чого визначене сальдо на кінець періоду в сумі 36 894 712 грн 87 коп.

Суд зауважує, що указана довідка посилань на договір поставки від 28.11.2013 №28713 не містить, складена позивачем в односторонньому порядку, має інформаційний характер, не є первинним документом, з огляду на що не може вважатися належним доказом здійснених ТОВ «Свинець.» поставок товару відповідачеві за договором поставки від 28.11.2013 №28713 у вказаний період та не доводить оплат, здійснених відповідачем.

Крім того позивачем на підтвердження наявності заборгованості за заявленими видатковими накладними надано довідку від 27.07.2020 №KN1-07.8/62, складену АТ «Перший український міжнародний банк» на запит ТОВ «Свинець.», яка містить інформацію про надходження коштів на користь позивача від відповідача за період з 01.01.2014 по 31.01.2017.

Суд до уваги вказану довідку не бере, оскільки вона не є первинних документом у розумінні приписів Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який підтверджує факт здійснення господарської операції з поставки товару.

Крім того, у вказаній довідці містяться посилання на рахунки від 23.09.2013 та інші, які складені до моменту укладення між сторонами договору поставки від 28.11.2013 №28713 5/19-13.

З огляду на не подання позивачем первинних бухгалтерських документів, які підтверджують указане у акті звіряння за лютий 2017 вхідне сальдо в розмірі 36 894 712 грн 87 коп., ТОВ «Свинець.» не доведено, що сума заборгованості за видатковими накладними від 15.01.2014 №РН01/15/000000001, від 16.01.2014 №РН/01/16/000000005, від 17.01.2014 №РН01/17/000000003, від 17.01.2014 №РН01/17/, від 23.01.2014 №РН01/23/000000005, від 24.01.2014 №РН01/24/000000001, від 25.01.2014 №РН01/25/000000001, від 28.01.2014 №РН01/28/000000001, від 04.02.2014 №РН-0000031, від 04.02.2014 №РН-0000032, від 06.02.2014 №РН-0000038, від 07.02.2014 №РН-0000040, від 11.02.2014 №РН-0000043, від 13.02.2014 №РН-0000062, від 21.02.2014 №РН-0000079, від 28.02.2014 №РН-0000100, від 26.03.2014 №РН-0000140, від 27.03.2014 №РН-0000141 у загальному розмірі 9 214 435 грн 81 коп. увійшла до складу заборгованості, визначеної позивачем у кінцевому сальдо (30 785 393 грн 06 коп.) станом на 01.03.2017.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем не надано суду доказів визнання відповідачем боргу в сумі 9 214 435 грн 81 коп. шляхом підписання акта звіряння розрахунків за лютий 2017 року і, як наслідок, доказів переривання перебігу позовної давності.

Господарський суд зауважує, що позивачем у справі не надано також доказів поважності причин пропущення позовної давності для звернення з вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за вищезазначеними видатковими накладеними, у матеріалах справи такі докази також відсутні.

Підпунктом 2.3 п.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішення господарських спорів» передбачено, що якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст.267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

З огляду на викладене, зважаючи на подане відповідачем клопотання про застосування позовної давності у зв`язку зі спливом (закінченням) позовної давності, суд приходить до висновку про необхідність відмови ТОВ «Свинець.» у задоволенні позову.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.14 ст.129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пп.4.4 п.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21 лютого 2013 року №7 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги або заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Отже, виходячи з приписів ст.129 ГПК України, у випадках скасування рішення господарського суду і передачі справи на новий розгляд, розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Ураховуючи наведене, з огляду на те, що у задоволенні позову відмовляється повністю, судовий збір, сплачений позивачем за подання позовної заяви у сумі 138 216 грн 54 коп. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог від 18.03.2020), покладається на ТОВ «Свинець.»; судовий збір за подання апеляційної скарги, сплачений позивачем у сумі 207 324 грн 81 коп., покладається на позивача; судовий збір за подання касаційної скарги, сплачений відповідачем у сумі 276 433 грн 08 коп., підлягає стягненню на його користь з позивача.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236, 238, 240 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Свинець.» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський дослідний завод «Енергоавтоматика» відмовити повністю.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в сумі 138 216 грн 54 коп. віднести на позивача.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свинець.», вул.Незалежності, буд.133, м.Лисичанськ Луганської області, 93118, ідентифікаційний код 30615525, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський дослідний завод «Енергоавтоматика», вул.Базова, буд.2, м.Дніпро, 49127, ідентифікаційний код 04793055, судовий збір за подання касаційної скарги в сумі 276 433 грн 08 коп., про що видати наказ після набрання рішенням законної сили.

4. Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свинець.» (вул.Незалежності, буд.133, м.Лисичанськ Луганської області, 93118, ідентифікаційний код 30615525).

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровський дослідний завод «Енергоавтоматика» (вул.Базова, буд.2, м.Дніпро, 49127, ідентифікаційний код 04793055).

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції у строки, передбачені ст.256 Господарського процесуального кодексу України та порядку, визначеному пп.17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 25.08.2021

Суддя С.В. Вінніков