ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2021 Справа № 917/409/21

за позовною заявою Головного управління Національної гвардії України, вул. Народного Ополчення. 9-А, м. Київ,03151

до відповідача Державної іпотечної установи, бул. Л.Українки 34, офіс 201, м. Київ, 01133

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: 1. Кабінет Міністрів України (вул. Грушевського, 12/2, м. Київ, 01008);

2. Фонд державного майна України (01133, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 18/9);

3. Міністерство внутрішніх справ України (01601, Київ, вул. Академіка Богомольця, 10),

4. Міністерство фінансів України (м. Київ, вул. Межигірська, 11)

про визнання права власності

Суддя Тимощенко О.М.

Секретар судового засідання Отюгова О.І.

Представники учасників справи:

від позивача: Скляров Д.М.

від відповідача: Подольна О. М., Петровська І.Ю. (приймає участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції)

від третьої особи 1: Дмитренко Я. О., наказ № 1758/04 від 15.05.2020 р., від 27.12.19 р.

від третьої особи 2: не з`явився,

від третьої особи 3: не з`явився,

від третьої особи 4: Гришина Н. Ю., Нетреба Н. В. (приймають участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції ).

Обставини справи: 22.03.2021 року до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Головного управління Національної гвардії України до відповідача Державної іпотечної установи про визнання за Головним управлінням Національної гвардії України право власності на квартири № 16, 29, 44 у будинку № 20/15 на вулиці Шевченка в смт Нові Санжари Полтавської області.

Ухвалою від 24.03.2021 року відкрито провадження у даній справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 22.04.2020 року на 10:00год. Роз`яснено учасникам справи, що вони мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності (ч. 3 ст. 196 ГПК України). Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов з урахуванням вимог ст. 165 ГПК України 15 днів з дня отримання ухвали; після отримання від позивача відповіді на відзив подати до суду заперечення в строк 5 днів з дня отримання такої відповіді від позивача з урахуванням вимог ст.167, 184 ГПК України. Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив з урахуванням вимог ст. 166 ГПК України 5 днів з моменту отримання від відповідача відзиву на позов.

12.04.2021 року на адресу господарського суду Полтавської області від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі №917/409/21.

Ухвалою від 12.04.2021 року суд відмовив у задоволенні заяви відповідача про участь у судовому засіданні 22.04.2021 року на 10:00 год. в режимі відеоконференції по справі №917/409/21.

В підготовчому судовому засіданні 22.04.2021 року суд оголосив протокольну ухвалу про оголошення перерви до 19.05.2021 р. 09 год. 00 хв.

12.04.2021 року на адресу господарського суду Полтавської області від представника відповідача надійшла заява про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України, оскільки останній є засновником відповідача - Державної іпотечної установи.

12.04.2021 року від позивача до суду надійшла заява, в якій позивач підтримав заяву відповідача про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України.

Ухвалою від 22.04.2021 року суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Кабінет Міністрів України, Фонд державного майна України та Міністерство внутрішніх справ України та повідомив залучених третіх осіб, що підготовче засідання у даній справі відбудеться 19.05.2021 року о 09.00 год.

21.05.2021 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача №1 Кабінету Міністрів України до суду надійшло клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Міністерства фінансів України.

Судове засідання призначене на 19.05.2021 року не відбулось в зв`язку з перебуванням судді Тимощенко О.М. у відрядженні.

Ухвалою від 24.05.2021 року суд призначив підготовче судове засідання на 07.06.2021 на 10:00 год. та залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Міністерство фінансів України.

07.06.2021 року від позивача та відповідача до суду надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди у справі.

За приписами ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Протокольною ухвалою від 07.06.2021 року суд відмовив в затвердженні мирової угоди та продовжив судовий розгляд , оскільки до мирової угоди не було додано доказів наявності повноважень у особи, що підписала мирову угоду з боку відповідача.

В підготовчому судовому засіданні 07.06.2021 року суд оголосив протокольну ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 29.07.2021 року до 10.00 год.

09.06.2021 року від третьої особи №4 (Міністерство фінансів України) на електронну адресу суду надійшли пояснення щодо позову, 16.06.2021 року дані пояснення надійшли до суду в оригіналі засобами поштового зв`язку.

11.06.2021 року від третьої особи №2 (Фонд державного майна України ) до суду надійшли пояснення щодо позову з клопотання про визнання поважними причин пропуску процесуальних строків для подання пояснень та їх поновлення. Суд визнав поважними причини пропуску третьою особою №2 процесуального строку для подачі пояснень та поновив строк на подачу пояснень.

26.07.2021 року від позивача та відповідача до суду вдруге надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди від 15.07.2021 року ( арк. справи 253-259, том 1).

Суд відмовляє у затвердженні мирової угоди з підстав, наведених нижче.

Відповідач відзив на позов не надав.

29.07.2021 року від відповідача до суду надійшли письмові пояснення щодо позову, до якого додано Акт приймання передачі квартир від 04.05.2012 року.

Ухвалою від 29.07.2021 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 19.08.2021 року.

В судовому засіданні 19.08.2021 року суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення суду, повідомив коли буде виготовлено повне рішення, роз`яснив порядок, строки оскарження рішення та набранням ним чинності.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, заслухавши представників учасників справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

Згідно з частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Під предметом спору слід розуміти матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі, щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і, в залежності від встановлених обставин, вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для судового захисту.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 832 «Питання забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов», розпоряджень Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 929-р «Про придбання квартир для забезпечення житлом громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов» та від 13.01.2010 № 43-р «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у смт Нових Санжарах» Головним управлінням внутрішніх військ МВС України за актами приймання-передачі від 13.01.2010 та від 18.01.2010 було отримано від Державної іпотечної установи квартири № 16, 29, 44 у будинку № 20/15 на вулиці Шевченка в смт Нові Санжари Полтавської області. З огляду на зазначене, на думку позивача, Головним управлінням внутрішніх військ МВС України, а відтак і його правонаступником Головним управлінням Національної гвардії України набуто право власності на квартири № 16, 29, 44. В подальшому позивач надав квартири № 16, 29, 44 військовослужбовцям Національної гвардії України та членам їх сімей, що підтверджується ордерами на жилі приміщення від 15.01.2010 № 1440, 1443, 1444, які видані виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради.

Позивач стверджує, що він на законних підставах добросовісно, відкрито та безперервно здійснює повноваження власника квартир № 16, 29, 44 та розпоряджається ними на власний розсуд шляхом заселення у квартири військовослужбовців Національної гвардії України та членів їх сімей, які тривалий час безперервно користується цими квартирами та сплачують усі комунальні послуги. Про належність квартир Позивачу було відомо Відповідачу, виконавчому комітету Новосанжарської селищної ради, постачальникам комунальних послуг, а також широкому колу інших осіб. Водночас згідно з актуальною інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно на момент звернення з цим позовом право власності на квартири № 16, 29, 44 зареєстровано за Відповідачем.

Зазначені обставини не дають змоги Позивачу належним чином реалізувати всю сукупність правомочностей щодо квартир № 16, 29, 44 та виконувати обов`язки власника, які визначені статтею 322 Цивільного кодексу України, щодо їх утримання, що й стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

На підтвердження позовних вимог позивач додав до позову в якості доказів копії актів приймання-передачі квартир № 16, 29, 44 від 13.01.2010 та від 18.01.2010; ордерів; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо квартир № 16, 29, 44 на 6 арк., Постанови та Розпорядження КМУ; Положення про головний орган військового управління Національної гвардії України, копії документів про підтвердження статусу юридичної особи позивача.

Відповідач правом на подачу доказів разом із відзивом не скористався.

Стосовно Акту приймання передачі квартир від 04.05.2012 року (арк. справи 6-7, том 2), який додано відповідачем до пояснень від 15.07.2021 року ( арк. справи 1-5, том 2), то суд враховує наступне.

Ухвалою про відкриття провадження справі від 24.03.2021 року суд встановив строки для подачі заяв по суті спору. За приписами ч. 3 ст. 80 ГПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Згідно ч. 8 ст. 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Вказаний вище Акт від 04.05.2012 року був поданий відповідачем лише 29.07.2021 року (вх. № 8367 від 29.07.2021 р.) в якості додатку до письмових пояснень, при цьому без жодного обґрунтування неможливості подання його в установлений ГПК строк та клопотання про поновлення відповідного строку.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.10.2004 № 1330 «Деякі питання Державної іпотечної установи» утворено Державну іпотечну установу (далі - Установа).

Згідно з пунктом 2 статуту Установи, затвердженого наказом Мінфіну від 05.02.2020 № 43 (у редакції наказу Мінфіну від 05.04.2021 № 198), далі - Статут, засновником Установи є держава в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.2019 № 1054 «Деякі питання Державної іпотечної установи» Установу віднесено до сфери управління Мінфіну.

Основною метою діяльності Установи є рефінансування іпотечних кредиторів (банків і небанківських фінансових установ, які провадять діяльність з надання забезпечених іпотекою кредитів) за рахунок власних та залучених коштів, у тому числі коштів, що надійшли від розміщення цінних паперів.

Відповідно до пункту 22 Статуту майно Установи є державною власністю і закріплюється за нею на праві господарського відання. Установа в порядку, встановленому законодавством та цим Статутом, володіє, користується і розпоряджається належним їй майном, вчиняючи стосовно нього будь-які дії, що не суперечать законодавству, меті та предмету її діяльності, з урахуванням обмежень правомочності розпорядження окремими видами майна, визначених законодавством.

Згідно з пунктом 23 Статуту, Установа не має права безоплатно передавати належне їй майно іншим юридичним чи фізичним особам, крім передбачених законом випадків.

Порядок придбання квартир для забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.2009 № 832.

Згідно з вказаною постановою Державна іпотечна установа має право спрямовувати кошти, отримані від запозичень, здійснених шляхом випуску облігацій під державні гарантії відповідно до Порядку надання державних гарантій за зобов`язаннями Державної іпотечної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1094 «Питання надання державних гарантій за зобов`язаннями Державної іпотечної установи», на фінансування заходів щодо забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов та перебувають на квартирному обліку, зокрема на придбання квартир за переліками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, у житлових будинках, зданих в експлуатацію, у яких виконано внутрішні опоряджувальні роботи, а також квартир на об`єктах незавершеного житлового будівництва.

Відповідно до переліків житлових будинків, затверджених Кабінетом Міністрів України, здійснюється розподіл квартир, придбаних Державною іпотечною установою.

При цьому, актами Кабінету Міністрів України, якими затверджуються переліки, передбачається передача квартир від Державної іпотечної установи до головних розпорядників бюджетних коштів та органів місцевого самоврядування із наступною компенсацією Державній іпотечній установі витрат, пов`язаних з їх придбанням.

Судом з наданих доказів встановлено, що за Актом прийому-передачі квартир від 13.01.2010 року ( арк. справи 24, том 1) Державна іпотечна установа на виконання Постанови КМУ від 05.2009 року № 832 передала, а Міністерство внутрішніх справ України прийняло квартири № 16, 29, 44 у будинку № 20/15 на вулиці Шевченка в смт Нові Санжари Полтавської області для забезпечення житлом громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.

На підставі акту прийому-передачі квартир № 74 від 18.01.2010 року спірні квартири були передані Міністерством внутрішніх справ до Головного управління внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України (арк. справи 25, том 1 ).

У подальшому виконавчим комітетом Новосанжарської селищної ради на Спірні квартири були видані ордери, відповідно, № 1440 від 15.01.2010 року, № 1443 від 15.01.2010 року та № 1444 від 15.01.2010 року, для військовослужбовців Внутрішніх військ України, які потребували поліпшення житлових умов ( арк. справи 26-31, том 1).

Кабінетом Міністрів України на виконання статті 30 Закону України «Про Державний бюджет на 2011 рік» було прийнято постановою від 27.07.2011 року №855 «Деякі питання передачі квартир, придбаних Державною іпотечною установою», якою було затверджено Порядок безоплатної передачі квартир, що придбані Державною іпотечною установою (далі Постанова № 855 ).

Відповідно до пункту 2 Постанови №855 квартири передавались безоплатно, відповідно до актів Кабінету Міністрів України:

1) в управління відповідного органу (Міноборони, МВС, МНС, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби, ДПтС, Управління державної охорони, Генеральної прокуратури України);

2) з державної власності у комунальну власність територіальних громад.

Отже, згідно Постанови №855 квартири передавались безоплатно саме в управління відповідного органу, а не у власність.

Пункт 5 Порядку безоплатної передачі квартир, що придбані ДІУ, передбачає, що безоплатна передача квартир оформляється актом приймання-передачі, складеним на підставі актів КМУ щодо надання громадянам квартир.

Згідно матеріалів справи та письмових пояснень відповідача станом на дату звернення з позовною заявою Головного управління Національної гвардії України до ДІУ, спірні квартири знаходяться на балансі Установи. Також, вказані квартири відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта зареєстровані на праві власності за Державною іпотечною установою.

Суд критично оцінює посилання позивача на ту обставину, що спірне майно зареєстровано за відповідачем саме на праві власності з посиланням на Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо спірних квартир.

Так, Наказом Міністерства юстиції України від 22.01.2010 № 92/5 затверджено Методичні рекомендації стосовно оформлення права власності на нерухоме майно, придбане Державною іпотечною установою, та державної реєстрації такого права (далі Методичні рекомендації).

Суд враховує, що згідно з Розділом 3 Методичних рекомендацій у випадку оформлення права власності на придбані Державною іпотечною установою квартири відповідно до переліків житлових будинків, затверджених Кабінетом Міністрів України, для забезпечення житлом окремих категорій громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, та державної реєстрації права власності на такі об`єкти, таке оформлення та державну реєстрацію слід здійснювати за державою в особі Кабінету Міністрів України. При цьому у свідоцтві про право власності на нерухоме майно та, відповідно, у Реєстрі прав власності на нерухоме майно робиться відмітка, що майно закріплено на праві господарського відання за Державною іпотечною установою.

Постановою №855 було затверджено порядок безоплатної передачі квартир, що придбані ДІУ відповідно до актів Кабінету Міністрів України, та які закріплені за нею на праві повного господарського відання й перебувають на її балансі визначеним у таких актах органах.

За приписами ст. 137 ГК України Правом оперативного управління у цьому Кодексі визнається речове право суб`єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом). Власник майна, закріпленого на праві оперативного управління за суб`єктом господарювання, здійснює контроль за використанням і збереженням переданого в оперативне управління майна безпосередньо або через уповноважений ним орган і має право вилучати у суб`єкта господарювання надлишкове майно, а також майно, що не використовується, та майно, що використовується ним не за призначенням. Право оперативного управління захищається законом відповідно до положень, встановлених для захисту права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 329 ЦК України передбачає, що юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.

Позивачем не подано жодних доказів передачі йому спірного майна саме у власність, а не в управління.

Таким чином, майно відповідача є державною власністю і закріплене за Державною іпотечною установою на праві господарського відання, а засновником відповідача є Кабінет Міністрів України, отже лише останній наділений правом примати рішення щодо відчуження будь-яким способом державного майна ( в т. ч. і щодо спірного майна), що закріплене за відповідачем на праві господарського відання. Дана обставина визнається і самим відповідачем у заяві від 07.04.2021 року (арк. справи 53-56, том 1).

Стосовно підстав у відмови в затвердженні мирової угоди від 15.07.2021 року суд зазначає наступне.

За змістом п. 3 Мирової угоди від 15.07.2021 року Державна іпотечна установа протягом 30 днів з дня утворення Комісії зобов`язується передати, а Головне управління Національної гвардії України зобов`язується прийняти в управління квартири №№ 16, 29, 44, які розташовані за адресою: Полтавська область, смт Нові Санжари, вулиця Шевченка, будинок № 20/15, згідно акту приймання-передачі, який складається за формою, затвердженою Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 06.12.2011 року № 328.

При цьому згідно п. 4 Мирової угоди сторони вказали, що ухвала суду про затвердження цієї Мирової угоди є підставою для державної реєстрації права власності на Спірні квартири за Головним управлінням Національної гвардії України.

Акт приймання-передачі Спірних квартир, складений та підписаний відповідно до цієї Мирової угоди, є підставою для відображення в установленому порядку факту здійснення операції з передачі Спірних квартир в бухгалтерському обліку Державної іпотечної установи та Головного управління Національної гвардії України на відповідну суму ( п. 5 Мирової угоди).

Отже, умови мирової угоди є суперечливими (квартири передаються саме в управління, а не у власність), однак сторони просять суд затвердити дану мирову угоду та вказати, що ухвала суду про затвердження цієї Мирової угоди є підставою для державної реєстрації права власності на Спірні квартири за Головним управлінням Національної гвардії України.

Таким чином, суд відмовляє у затвердженні мирової угоди від 15.07.2021 року, оскільки її умови є суперечливими та не відповідають наведеним вище приписам законодавства - спірне майно закріплене за відповідачем на праві господарського відання, а засновником відповідача є Кабінет Міністрів України, отже лише останній наділений правом примати рішення щодо відчуження будь-яким способом державного майна.

Доказів прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо передачі спірного майна у власність позивачу останнім не подано.

Згідно із ч. 2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Судовий збір відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою в задоволенні позовних вимог, покладається на позивача .

Керуючись статтями 129, 192,232-233,237-238,240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити в затвердженні мирової угоди від 15.07.2021 року.

2. Відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 30.08.2021 року.

Суддя Тимощенко О.М.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.257 ГПК України).