ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.08.2021 року м. Дніпро Справа № 908/3549/16 (908/3219/20)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Верхогляд Т.А., Чередко А.Є.,

секретар судового засідання Манчік О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально-механічний завод" арбітражного керуючого Нестеренка Олега Анатолійовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021р. (повний текст складено - 26.04.2021р., суддя - Кричмаржевський В.А., м. Запоріжжя) у справі № 908/3549/16 (908/3219/20) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально-механічний завод" в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Нестеренка О.А. до 1. ОСОБА_1 , м. Запоріжжя; 2. ОСОБА_2 , м. Запоріжжя про скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб, витребування транспортного засобу з незаконного володіння, визнання права власності на транспортний засіб в межах справи № 908/3549/16 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально-механічний завод"

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021р. у задоволенні позовних вимог відмовлено. Скасовано арешт, накладений на транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель S 450, 2007р. випуску, тип ТЗ - легковий седан, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 , номерний знак - НОМЕР_3 . Витрати зі сплати судового збору покладено на позивача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що вчинення перереєстрації спірного транспортного засобу на підставі довідки-рахунку відповідає п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Аналізуючи встановлені обставини справи та норми законодавства, суд дійшов висновку, що зазначення в офіційних даних органів МВС такої підстави для реєстрації за відповідачем-1 спірного транспортного засобу як довідка-рахунок є доказом укладення договору купівлі-продажу автомобіля відповідно до п. 8 Порядку № 1388. Тому суд вважав встановленою обставину укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачем-1. Господарський суд дійшов висновку, що правовідносини щодо витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу між сторонами не виникли. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу. Позивачем вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу від 23.01.2015р., доказом укладення якого є довідка-рахунок, не заявлені. Оскільки суд при розгляді даної справи встановив необґрунтованість звернення позивача з позовом без оспорювання правочину купівлі-продажу транспортного засобу та дійшов висновку про відмову в позові саме з цих підстав, то позовна давність до цих правовідносин не застосовується. У зв`язку з відмовою в позові суд скасував арешт, накладений ухвалою суду від 18.03.2021р. на спірний транспортний засіб.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально-механічний завод" арбітражний керуючий Нестеренко Олег Анатолійович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021р., позовні вимоги задовольнити повністю: скасувати державну реєстрацію права власності на транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель S 450, 2007р. випуску, тип ТЗ - легковий седан, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 за ОСОБА_2 ; витребувати вказаний транспортний засіб із незаконного володіння ОСОБА_2 до ліквідаційної маси ТОВ "Запорізький індустріально-механічний завод; визнати право власності на цей автомобіль за Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально-механічний завод"; судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на відповідачів.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована наступним:

- рішення суду першої інстанції є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, викладені висновки суду не відповідають обставинам справи, судом не враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 14.11.2018р. у справі № 183/1617/16, в якому Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що для витребування майна з чужого незаконного володіння оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Подібні за змістом висновки сформульовані, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019р. у справі № 911/3749/17;

- аналогічна справа вже розглядалась як Господарським судом Запорізької області, так і в подальшому Центральним апеляційним господарським судом. Тоді позовні вимоги щодо витребування транспортного засобу із володіння останнього набувача транспортного засобу були задоволені постановою суду від 16.12.2020р. у даній справі;

- оскільки між ТОВ "ЗІМЗ" та ОСОБА_2 не було жодних договірних відносин, а транспортний засіб від ОСОБА_1 перейшов до останнього набувача - ОСОБА_2 , то відповідні висновки про необхідність оскарження правочину щодо первісного відчуження автомобіля за довідкою-рахунком не є ефективним способом захисту порушеного права;

- транспортний засіб вибув з активів боржника поза волею власника на відчуження майна, оскільки воля боржника при укладенні правочинів була спрямована не на досягнення розумної ділової мети, а на виведення активів боржника з метою порушення прав кредиторів;

- Верховний суд України в постанові від 17.12.2014р. звернув увагу, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними;

- довідка-рахунок може бути видана або товарною біржею, або суб`єктом господарювання, акредитованим на видачу таких документів, відповідно до наказу МВС від 05.08.2010р. № 361. ТОВ "ЗІМЗ" до таких суб`єктів господарювання не відносився, а тому обставини щодо купівлі ОСОБА_1 транспортного засобу мали підтверджуватися довідкою-рахунком, оформленою на облікованому у Державтоінспекції бланку та виданою уповноваженим суб`єктом господарювання. Разом з тим, висновки суду в частині необхідності оскарження довідки-рахунку є помилковими, оскільки ані позивач, ані відповідач її не мають. Аналогічно, документи не знаходяться на зберіганні у сервісному центрі МВС, оскільки закінчився строк їх зберігання. Відповідно, у позивача не має можливості оспорити те, чого не існує та навіть сам відповідач зазначив про те, що продаж транспортного засобу відбувся за договором купівлі-продажу, а щодо довідки-рахунка у судовому засіданні відповідач повідомив суд, що вона була видана ТОВ "ЗІМЗ". На думку позивача, не зрозуміло, яким чином оскарження довідки-рахунку сприяло би захисту порушеного права банкрута та чому суд вважав обраний позивачем спосіб захисту шляхом витребування з чужого незаконного володіння неефективним;

- якщо і розглядати правочин, за яким відбулось відчуження майна від банкрута до ОСОБА_1 , то слід дійти висновку, що спірний правочин не відповідає також і загальним вимогам чинності правочину, передбаченим ч. 3 ст. 203 ЦК України. Для погодження продажу спірного транспортного засобу, повинна була надана згода власників ТОВ "ЗІМЗ", однак така згода не надавалась. Тобто, у колишнього керівника ТОВ "ЗІМЗ" була відсутня правоздатність на продаж майна, оскільки загальними зборами учасників ТОВ "ЗІМЗ" жодних рішень щодо надання згоди на укладення спірного договору не приймалось. Таким чином, відчуження майна банкрута відбулось без погодження із загальними зборами ТОВ "ЗІМЗ", а відтак спірний правочин є недійсним;

- похідними вимогами, які забезпечать реальне виконання судового рішення, є скасування права власності на автомобіль за незаконним власником та визнання такого права за законним - тобто позивачем. Необхідність дотримання порядку щодо державної реєстрації транспортного засобу за власником - ТОВ "ЗІМЗ" зумовлює необхідність скасування державної реєстрації за відповідачем. Вказана вимога не суперечить положенням ГПК України та є ефективним способом захисту порушеного права банкрута та кредиторів, що забезпечить належне оформлення майна банкрута, оперативне сформування ліквідаційної маси та реалізацію майна банкрута у процедурі ліквідації. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2020р. у даній справі;

- у суду першої інстанції були всі підстави для задоволення даного позову, оскільки: транспортний засіб вибув із власності банкрута без згоди його власників; автомобіль було відчужено за заниженою ціною, яка до того ж не була сплачена; спірне майно знаходиться у особи, з якою позивач не мав жодних договірних відносин;

- місцевий господарський суд, ухвалюючи судове рішення не з`ясував характер спірних правовідносин, наявність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб, що призвело до порушення прав позивача та унеможливило задоволення вимог кредиторів, серед яких є і державні органи.

2.2. Узагальнені доводи учасників провадження у справі, викладені у відзивах на апеляційну скаргу та письмових поясненнях по апеляційній скарзі.

ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі. Посилається на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції є законним та не підлягає скасуванню. Судом на підставі даних Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України обґрунтовано встановлено, що реєстрація права власності спірного транспортного засобу на ОСОБА_2 відбулась на підставі довідки-рахунку, яка є належним підтвердженням укладання договору купівлі-продажу та придбання на законних підставах транспортного засобу відповідачем-1. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 23.01.2019р. у справі № 484/3915/15-ц. Позивачем під час розгляду справи у суді першої інстанції не було надано суду належних та допустимих доказів (відповідного рішення суду) незаконності набуття відповідачем-1 права власності на спірний автомобіль, так само як і вибуття спірного транспортного засобу із власності позивача поза його волею. Доводи позовної заяви про протиправність набуття відповідачем-1 права власності на спірний автомобіль, що ніби то встановлено позивачем, не можуть заслуговувати на увагу, оскільки вони не доведені допустимими засобами доказування та протирічать ст. 124 Конституції України. Незаконність володіння відповідачем майном повинна бути доведена позивачем у суді, оскільки законодавство презюмує добросовісне володіння чужим майном, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції, своїм процесуальним правом не скористався, будь-яких вимог про встановлення факту протиправності набуття права власності відповідачем-1, або недійсності первісного договору не заявив. Так само не надав належних та допустимих доказів вибуття спірного транспортного засобу із власності позивача поза його волею, або відсутності належної правової підстави, переходу права власності. Ліквідатором не заявлено позовних вимог про визнання недійсним договору, а заявлені позовні вимоги обґрунтовано наявністю спеціальних правових підстав, передбачених ст. 42 КУзПБ. Задоволення позовних вимог у даній справі призведе до втручання держави у право особи мирно володіти своїм майном, що є порушенням ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Інші учасники провадження у справі наданими їм процесуальними правами не скористались та не направили суду відзив на апеляційну скаргу, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Скаржник в письмових поясненнях по апеляційній скарзі звертає увагу на наступні факти. Відчуження майнових активів боржника у безоплатний спосіб перешкодило подальшій фінансово-економічній діяльності боржника та створило передумови для відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЗІМЗ". Згідно з аналізом фінансово-господарської діяльності ТОВ "ЗІМЗ", в результаті виведення активів підприємства, станом на 31.12.2015р. ТОВ "ЗІМЗ" мало збиток у сумі 4 482 000,00 грн. та не мало фінансової можливості для погашення заборгованості. Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачі стверджували, що транспортний засіб від ТОВ "ЗІМЗ" до ОСОБА_1 було відчужено за 294 297,6 грн. Однак, доказів реальності здійснення оплати на розрахунковий рахунок ТОВ "ЗІМЗ" не надали. Окрім того, вказана вартість транспортного засобу є заниженою, що підтверджується довідкою, замовленою ліквідатором та доданою до матеріалів справи. Всі подані відповідачем-1 до суду докази є сфальшованими. Під звукозапис у судовому засіданні апеляційного господарського суду 12.07.2021р. представник ОСОБА_1 заявив, що відповідачі не мають жодного договору купівлі-продажу автомобіля. Оспорення договорів/актів приймання-передачі, чи інших актів, що сприяли переходу права власності на нерухоме майно ТОВ "ЗІМЗ" до третіх осіб не є ефективним та належним способом захисту з урахуванням сучасної юридичної практики. До спірних правовідносин не можна застосовувати ані положення ст. 42 КУзПБ, яка на момент їх виникнення не діяла, ані ст. 20 Закону про банкрутство, оскільки межі строку визначені цією статтею складають один рік. Відповідно, у цьому разі надання правового захисту можливо єдиним шляхом - витребуванням майна із чужого незаконного володіння. ТОВ "ЗІМЗ" вже зверталось з ідентичним позовом у даній справі про витребування транспортного засобу із чужого незаконного володіння. Так само вимога про визнання правочину недійсним не заявлялась.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.06.2021р. (головуючий суддя - Вечірко І.О., судді - Парусніков Ю.Б., Чередко А.Є.) розгляд апеляційної скарги призначено на 12.07.2021р.

В судовому засіданні 12.07.2021р. представники позивача, відповідачів-1,2 та ТОВ "Інтеграл-Тех" надали пояснення по апеляційній скарзі.

12.07.2021р. в судовому засіданні оголошено перерву до 30.08.2021р.

Зміна складу колегії суддів відбулась на підставі розпорядження в. о. керівника апарату суду від 30.08.2021р. у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Паруснікова Ю.Б.

В судовому засіданні 30.08.2021р. представник скаржника надав пояснення в обґрунтування доводів апеляційної скарги, а представники ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТОВ "Інтеграл-Тех" надали пояснення по апеляційній скарзі.

Інші учасники провадження у справі в судове засідання не з`явились, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції з метою дотримання процесуальних строків розгляду апеляційної скарги, враховуючи те, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників провадження у справі.

В судовому засіданні 30.08.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.03.2017р. порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ "Запорізький індустріально механічний завод" (надалі - ТОВ "ЗІМЗ").

Постановою Господарського суду Закарпатської області від 29.08.2017р. ТОВ "ЗІМЗ" визнано банкрутом та відкрито у справі ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 20.02.2018р. справу № 908/3549/16 про банкрутство ТОВ "ЗІМЗ" передано за підсудністю до Господарського суду Запорізької області.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 09.10.2019р. у даній справі ліквідатором ТОВ "ЗІМЗ" призначено арбітражного керуючого Нестеренка О.А.

11.12.2020р. до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ліквідатора ТОВ "ЗІМЗ" арбітражного керуючого Нестеренка О.А. до ОСОБА_1 про:

- скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель S 450, 2007р. випуску, тип ТЗ - легковий седан, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 за ОСОБА_1 ;

- витребування транспортного засобу марки Mercedes-Benz, модель S 450, 2007р. випуску, тип ТЗ - легковий седан, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 із незаконного володіння ОСОБА_1 до ліквідаційної маси ТОВ "ЗІМЗ";

- визнання права власності на транспортний засіб марки Mercedes-Benz, модель S 450, 2007р. випуску, тип ТЗ - легковий седан, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_4 за ТОВ "ЗІМЗ".

Позовну заяву ліквідатора мотивовано ст. ст. 7, 42, 61, 65 КУзПБ, ч. 1 ст. 20 Закону про банкрутство, ст. ст. 13, 387, 388 ЦК України.

Заява обґрунтована незаконним вибуттям спірного транспортного засобу на користь відповідача - ОСОБА_1 в межах трирічного "підозрілого періоду" у безоплатний спосіб поза волею власника на відчуження майна. Ліквідатор вважає, що спірний транспортний засіб має бути повернутий до ліквідаційної маси банкрута.

15.03.2021р. ліквідатором ТОВ "ЗІМЗ" подано до Господарського суду Запорізької області заяви:

- про залучення до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_2 та зміну предмету позову;

- позовну заяву про повернення майна банкрута у ліквідаційну масу (оновлену від 12.03.2021р.).

У вказаних заявах ліквідатор ТОВ "ЗІМЗ" просив суд скасувати державну реєстрацію права власності на автомобіль марки Mercedes-Benz, модель S 450, 2007р. випуску, тип ТЗ - легковий седан, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_2 за ОСОБА_2 , витребувати вказаний транспортний засіб із незаконного володіння ОСОБА_2 до ліквідаційної маси ТОВ "ЗІМЗ", визнати право власності на цей транспортний засіб за ТОВ "ЗІМЗ" та розподілити судові витрати.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 16.03.2021р. залучено до участі у справі співвідповідача - ОСОБА_2 .

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.03.2021р. накладено арешт на спірний транспортний засіб.

26.03.2021р. представник відповідача-1 подав до місцевого господарського суду заяву про застосування строків позовної давності у даній справі.

14.04.2021р. дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, заслухавши пояснення учасників справи, проаналізувавши законодавство України та судову практику вищих судових інстанцій, місцевий господарський суд ухвалив оскаржуване рішення.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Матеріали справи свідчать, що за ТОВ "ЗІМЗ" 06.04.2011р., як власником, було зареєстровано транспортний засіб Меrcedes-Benz S 450 4664, (2007), чорний, № двиг. - НОМЕР_5 , № кузова - НОМЕР_6 . Щодо вказаного автомобіля здійснено технічну операцію - "40 - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торговельній організації (ВРЕР №1 м. Запоріжжя)".

Вказані обставини підтверджуються інформацією Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України про проведення реєстраційних операцій транспортних засобів, отриманою ліквідатором ТОВ "ЗІМЗ" від Регіонального сервісного центру в Запорізькій області (№ 31/8-3076 від 04.06.2019р.).

23.01.2015р. відбулась перереєстрація транспортного засобу Меrcedes-Benz S 450 4664, (2007), чорний, № двиг. - НОМЕР_5 , №кузова - НОМЕР_6 за новим власником - ОСОБА_1 .

За даними Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України перереєстрація на нового власника - ОСОБА_1 відбулась на підставі довідки-рахунку, а саме: здійснено технічну операцію - "309 - перереєстрація ТЗ на нового власника за довідкою-рахунком (ВРЕР №1 м. Запоріжжя)".

На час подачі позову транспортний засіб (Меrcedes-Benz S 450, 2007 року випуску, номер кузова - НОМЕР_6 ) був зареєстрованим за ОСОБА_1 (інформація Головного сервісного центру МВС від 07.10.2020р. № 31/20569).

Разом з тим, після відкриття провадження у даній справі 22.12.2020р. транспортний засіб (Меrcedes-Benz S 450, 2007 року випуску, номер кузова - НОМЕР_6 ) було перереєстровано на нового власника - ОСОБА_2 , що підтверджується письмовою відповіддю Головного сервісного центру МВС м. Києва (№ 31/2743 від 26.02.2021р.), за договором купівлі-продажу, укладеного у суб`єкта господарювання. ОСОБА_2 був залучений судом першої інстанції співвідповідачем у даній справі.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги ліквідатора ТОВ "ЗІМЗ" про скасування державної реєстрації права власності на транспортний засіб, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України (ч. 1 ст. 2 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 61 КУзПБ ліквідатор з дня свого призначення здійснює, зокрема, такі повноваження: формує ліквідаційну масу, заявляє до третіх осіб вимоги щодо повернення банкруту сум дебіторської заборгованості, вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб. Кошти, що надходять при проведенні ліквідаційної процедури зараховуються на ліквідаційний рахунок боржника. Після оплати витрат, пов`язаних з проведенням ліквідаційної процедури, та сплати основної і додаткової винагороди арбітражного керуючого здійснюються виплати кредиторам у порядку черговості, встановленому цим Кодексом.

Усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або господарського відання, включаються до ліквідаційної маси (ч. 1 ст. 62 КУзПБ).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту. Цим правом на застосування певного способу захисту і є права, які існують у рамках захисних правовідносин. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань).

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018р. у справі № 338/180/17).

Застосування будь-яких засобів правового захисту матиме сенс лише за умови, що обрані суб`єктом порушеного права способи захисту відповідають вимогам закону та є ефективними.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За приписами ст. ст. 638 і 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні.

Відповідно до ч.1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару; покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

За змістом ч. 4 ст. 632 ЦК України, якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

На підставі ч. 5 статті 656 ЦК України особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у положеннях Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998р. № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07. 09.1998р. № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Не допускаються до державної реєстрації транспортні засоби з правим розташуванням керма (за винятком транспортних засобів, які були зареєстровані в підрозділах Державтоінспекції до набрання чинності Законом України "Про дорожній рух").

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є, зокрема, засвідчена підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб`єктом господарювання, діяльність якого пов`язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що довідка-рахунок підтверджує обставини укладення договору купівлі-продажу автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 484/3915/15-ц від 23.01.2019р.

За даними Національної автоматизованої інформаційної системи МВС України придбання ОСОБА_1 транспортного засобу Меrcedes-Benz S 450, 2007 року випуску, номер кузова - НОМЕР_6 , оформлене довідкою-рахунком (ВРЕР № 1 м. Запоріжжя).

Місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що вчинення перереєстрації спірного транспортного засобу на підставі довідки-рахунку відповідає п. 8 Порядку № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення;

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування (ч. 1 ст. 79 ГПК України).

Аналізуючи встановлені обставини справи та наведені норми законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначення в офіційних даних органів МВС такої підстави для реєстрації за відповідачем-1 спірного транспортного засобу як довідка-рахунок є доказом укладення договору купівлі-продажу автомобіля відповідно до п. 8 Порядку № 1388.

Тому відповідно до ч. 1 ст. 79 ГПК України є встановленою обставина укладення договору купівлі-продажу між позивачем і відповідачем-1.

Разом з тим, відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно він особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, права особи, яка є стороною договору про відчуження майна (за відсутності інших правочинів щодо розпорядження новим набувачем спірним майном), не підлягають захисту шляхом задоволення віндикаційного позову з підстав, передбачених ст. ст. 387 і 388 ЦК України, а такий захист можливий шляхом пред`явлення позову до набувача майна (у разі наявності між таким набувачем та позивачем зобов`язально-правових відносин) про визнання недійсним цього правочину із застосуванням реституції, тобто з використанням правового механізму, передбаченого ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Поряд з цим власник з дотриманням вимог ст. ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача.

Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (п. 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019р. у справі № 331/6927/16-ц).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд правомірно звернув увагу, що правовідносини щодо витребування майна на підставі ст. 388 ЦК України без оспорювання договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу між сторонами не виникли. Порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу. Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду № 484/3915/15-ц від 23.01.2019р.

У суду відсутні правові підстави для виходу за межі позовних вимог для оцінки вказаного правочину щодо його недійсності за відсутності відповідної заяви позивача з огляду на приписи ст. 237 ГПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 237 ГПК України ухвалюючи рішення у справі, суд за заявою позивача, поданою до закінчення підготовчого провадження, може визнати недійсним повністю чи у певній частині пов`язаний з предметом спору правочин, який суперечить закону, якщо позивач доведе, що він не міг включити відповідну вимогу до позовної заяви із незалежних від нього причин.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що позивач вважає, що спірний правочин не відповідає загальним вимогам чинності правочину, передбаченим ч. 3 ст. 203 ЦК України. Разом з тим, вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного транспортного засобу від 23.01.2015р., доказом укладення якого є довідка-рахунок, позивачем до суду першої інстанції не заявлялась.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача про витребування спірного транспортного засобу із володіння відповідача-2, а також вимоги про визнання права власності та скасування державної реєстрації, без оспорювання правочину щодо первісного відчуження автомобіля за довідкою-рахунком, яка підтверджує факт продажу позивачем спірного транспортного засобу є необґрунтованими.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд правомірно відмовив позивачу у позові в повному обсязі.

Оскільки суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, встановив необґрунтованість звернення позивача з цим позовом без оспорювання правочину купівлі-продажу спірного транспортного засобу та дійшов висновку про відмову у позові з вказаних підстав, то позовна давність до даних правовідносин правомірно не застосована.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не врахував правових висновків щодо застосування статей 387, 388 ЦК України, викладених в постанові Верховного Суду України від 17.12.2014р. у справі № 6-140цс14 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі № 183/1617/16, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

В постанові Верховного Суду України від 17.12.2014р. у справі № 6-140цс14 зазначено, що за положеннями ст. ст. 330 і 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було в наступному набувачем відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 і 388 ЦК України.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) вказано, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Велика Палата Верховного Суду вважає, що власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (близький за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17.12.2014р. у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

За обставинами справи № 183/1617/16, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. в якій посилається позивач, існувало преюдиційне судове рішення, яким вже було визнано недійсним та скасовано рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельну ділянку було незаконно вилучено із земель лісового фонду та введено в межі села зі зміною її цільового призначення на землі житлової та громадської забудови. Саме з цих підстав Велика Палата Верховного Суду скасувала рішення судів попередніх інстанцій в частині визнання неправомірними наступних рішень органу місцевого самоврядування і документа, що посвідчував відповідне право, й витребувала земельну ділянку з незаконного володіння останнього набувача у власність держави.

Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для вирішення справи по суті, колегія суддів дійшла висновку, що місцевим господарським судом було ухвалено судове рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що у даній справі аналогічний спір вже розглядався та позовні вимоги щодо витребування транспортного засобу із володіння останнього набувача транспортного засобу були задоволені постановою Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2020р. колегія суддів звертає увагу, що заочним рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016р. у справі №332/1896/16-ц було визнано дійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 18 листопада 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально-механічний завод", марки Mercedes Benz, модель - S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ - легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб марки Mercedes Benz, модель - S 500, 2008 року виготовлення, тип ТЗ легковий седан, колір сірий, номер шасі (кузова, рами) - НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 , який зареєстрований 02.04.2010 Запорозьким ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 . Вказаний транспортний засіб 20.08.2016р. знято з обліку для реалізації та 02.09.2016р. зареєстровано (вторинна реєстрація ТЗ за договором купівлі-продажу) за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , за реєстраційним номером транспортного засобу - НОМЕР_10 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - НОМЕР_11 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 07.09.2017р. заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016р. у справі № 332/1896/16-ц скасоване, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "ЗІМЗ" про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнанні права власності на автомобіль.

За обставинами вказаної справи, встановленими у постанові Центрального апеляційного господарського суду від 16.12.2020р., на яку посилається позивач, існувало преюдиційне судове рішення, яким було відмовлено у визнанні дійсним договору купівлі-продажу та визнанні права власності на автомобіль. Саме з цих підстав Центральний апеляційний господарський суд скасував рішення суду першої інстанції, визнав право власності на транспортний засіб за ТОВ "ЗІМЗ", скасував державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на транспортний засіб, а також витребував на користь ТОВ "ЗІМЗ" транспортний засіб з незаконного володіння останнього набувача.

Інші доводи апеляційної скарги не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами ОСОБА_2 , викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Запорізький індустріально-механічний завод" арбітражного керуючого Нестеренка Олега Анатолійовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 14.04.2021р. у справі № 908/3549/16 (908/3219/20) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 02.09.2021р.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко