номер провадження справи 4/89/21
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 Справа № 908/1934/21

м.Запоріжжя Запорізької області

Суддя Зінченко Н.Г., розглянувши в письмовому позовному провадженні без виклику представників сторін справу

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ЮГСВЕТ (73026, Херсонська область, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 57, прим. 78)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект (69096 м. Запоріжжя вул. Гребельна, 5)

про стягнення 109 125, 77 грн.

06.07.2021 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю ЮГСВЕТ за вих. №б/н від 01.07.2021 (вх. №2071/08-07/21 від 06.07.2021) до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект про стягнення 109 125, 77 грн. заборгованості, в тому числі 101744, 56 грн. основного боргу, 5880, 18 грн. інфляційних втрат та 1501, 03 грн. 3 % річних.

06.07.2021 автоматизованою системою документообігу господарського суду Запорізької області здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, справу №908/1934/21 розподілено судді Зінченко Н.Г.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 12.07.2021, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №908/1934/21 справі присвоєно номер провадження 4/89/21, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Сторонам встановлені строки подання письмових заяв по суті спору.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі видаткових накладних №Ю_008714 від 28.12.2020, № Ю_1008953 від 28.12.2020 та №Ю_000175 від 14.01.2021 відповідач отримав товар на загальну суму 110 957, 50 грн., проте зобов`язання щодо оплати поставленого товару відповідачем виконано частково в розмірі 9 212, 94 грн. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань щодо оплати поставленого товару позивачем нараховано 5 880, 18 грн. інфляційних втрат та 1 501, 03 грн. 3 % річних. На підставі ст., ст. 205, 509, 510, 525, 526, 530, 549, 599, 610, 611, 625, 655, 692 ЦК України позивач просить позов задовольнити, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект суму 101744, 56 грн. основного боргу, 5880, 18 грн. інфляційних втрат та 1501, 03 грн. 3 % річних.

27.07.2021 господарським судом Запорізької області від Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект отримано відзив на позовну заяву , в якому останній повідомив, що на теперішній час відповідачем в повному обсязі погашена заборгованість за поставлений товар за видатковими накладними №Ю_008714 від 28.12.2020, № Ю_1008953 від 28.12.2020 та №Ю_000175 від 14.01.2021. Щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних зауважив, що 23.03.2021 позивач надіслав відповідачу лист щодо сплати заборгованості в сумі 110 957,50 грн., який вручено відповідачу 31.03.2021, що підтверджується роздруківкою трекінгу поштового відправлення. Беручи до уваги положення ч.2 ст. 530 ЦК України, строк оплати за поставлений товар виник у Відповідача з 07.04.2021. Водночас, Позивачем здійснено нарахування 3% річних та інфляційні збитки за період з 30.12.2020 по 01.07.2021, що не узгоджується з нормою ч. 2 ст. 530 ЦК України. На підставі викладеного просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У відповіді на відзив, який надійшов на адресу господарського суду Запорізької області 02.08.021, позивач зазначив, що відповідач дійсно після відкриття провадження у справі сплатив основну заборгованість в розмірі 101 744, 56 грн. Також, зазначив, що відповідно до п. 1.7 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. Тому вважає, що позивачем обґрунтовано нараховані 3% річних від простроченої суми заборгованості та індекс інфляції за весь час прострочення. Крім того, просив відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України, витрати, пов`язані з оплатою судового збору, покласти на відповідача, оскільки спір до розгляду судом доведено з його вини.

Згідно з ч. 2,3 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже 11.08.2021 сплив тридцятиденний строк наданий сторонам на вчинення процесуальних дій, строк вчинення яких обмежений першим судовим засіданням, а тому суд вважає за можливе розглянути вказану справу по суті.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення 06.09.2021.

Розглянувши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ

За період грудень 2020 - січень 2021 Товариство з обмеженою відповідальністю ЮГСВЕТ (позивач у справі) за попередньою домовленістю сторін, на підставі виставлених рахунків, поставило Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект (відповідачу у справі) за відповідними видатковими накладними товар на загальну суму 110 957, 50 грн., а саме:

- за видатковою накладною №Ю_008714 від 28.12.2020 на суму 30 709, 80 грн.;

- за видатковою накладною № Ю_1008953 від 28.12.2020 на суму 53 277, 94 грн.

- за видатковою накладною №Ю_000175 від 14.01.2021 на суму 26969, 76 грн.

Вище перелічені видаткові накладні, за якими відповідачу поставлявся товар, узгоджені між позивачем і відповідачем, мають підписи уповноважених осіб сторін та скріплені печатками сторін. Поставлений товар був отриманий уповноваженою особою відповідача на підставі довіреностей (форми № М-2).

Відповідачем зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконано частково в розмірі 9212, 94 грн.

Позивач звернувся до суду з позовом, згідно якого просить стягнути з відповідача на його користь 109 125, 77 грн. заборгованості, в тому числі 101744, 56 грн. основного боргу, 5880, 18 грн. інфляційних втрат та 1501, 03 грн. 3 % річних.

Проаналізувавши фактичні обставини справи, оцінивши представлені докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Правочином згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Зобов`язанням відповідно до частини 1 та 2 ст. 509 цього Кодексу є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.

Частинами 1, 2 статті 180 Господарського кодексу України (далі ГК України) визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Відповідно до пункту 1 статті 181 ГК України допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до частини 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (частини 1, 2 статті 205 ЦК України).

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (частина 1 статті 639 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно зі статтею 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

У свою чергу, відповідно до статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Реклама або інші пропозиції, адресовані невизначеному колу осіб, є запрошенням робити пропозиції укласти договір, якщо інше не вказано у рекламі або інших пропозиціях.

Відповідно до статті 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Таким чином, на підставі дій позивача, який передав товар по накладним, та дій відповідача, який цей товар прийняв, у сторін виникли взаємні права та обов`язки: у позивача право вимагати оплати за товар, а у відповідача обов`язок сплатити вартість отриманого товару.

Отже, Товариством з обмеженою відповідальністю ЮГСВЕТ та Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект у спрощений спосіб укладений договір поставки, шляхом підписання між сторонами видаткових накладних.

Частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати. Покупець зобов`язаний сплатити повну ціну переданого товару.

Отже, якщо інше не встановлено укладеним сторонами договором або актом цивільного законодавства, перебіг строку виконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі договору купівлі-продажу, починається з моменту прийняття товару або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» і яка фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. Строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України.

Відтак, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена негайно після такого прийняття.

Таким чином, строк оплати товару за видатковими накладними №Ю_008714 від 28.12.2020, № Ю_1008953 від 28.12.2020 настав 28.12.2020, прострочка виникла з 29.12.2020, та за видатковою накладною№Ю_000175 від 14.01.2021 строк оплати товару настав 14.01.2021, прострочка виникла з 15.01.2021.

Як свідчать досліджені судом фактичні обставини справи та письмові докази у їх сукупності, оплата товару, отриманого від позивача, відповідачем здійснено частково в розмірі 9 212, 94 грн.

Станом на час подання позовної заяви розмір основної заборгованість за вище переліченими видатковими накладними становила 101744, 56 грн.

На день розгляду спору відповідач сплатив заборгованість за поставлений товар в сумі 101744, 56 грн. грн., що підтверджується платіжними дорученнями №818 від 14.07.2021 на суму 26969, 76грн., №819 від 14.07.2021 на суму 53277, 94 грн., № 820 від 14.07.2021 на суму 21496, 86грн.

У зв`язку із погашенням відповідачем основного боргу за видатковими накладними №Ю_008714 від 28.12.2020, № Ю_1008953 від 28.12.2020 та №Ю_000175 від 14.01.2021 після звернення позивача до суду з позовною заявою у справі № 908/1934/21, суд вважає за можливе, провадження у справі № 908/1934/21 в частині стягнення основного боргу в сумі 101744, 56 грн. закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмету спору в цій частині позовних вимог.

У відповідності до положень чинного законодавства захист цивільних прав здійснюється, зокрема, шляхом стягнення з особи, яка порушила право, завданих збитків, а у випадках передбачених законодавством або договором, неустойки (штрафу, пені), а також інших засобів передбачених законодавством.

До інших засобів захисту цивільних прав, у відповідності до ст. 625 ЦК України, відносяться втрати від інфляції та 3 % річних.

Статтю 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем заявлені вимоги про стягнення 5880, 18 грн. інфляційних втрат, за загальний період з січня 2021 по травень 2021 та 1501, 03 грн. 3 % річних, за загальний період з 30.12.2020 по 01.07.2021.

Наданий розрахунок 3 % річних судом перевірений за допомогою юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство та встановлено, що розрахунок 3% річних позивачем виконаний правильно.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасну оплату товару є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Перевіривши в судовому засіданні наданий позивачем розрахунок інфляційного нарахування, судом встановлено, що розрахунок інфляційного нарахування позивачем виконаний не правильно.

Фактично у спірних правовідносинах стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 5882, 48грн. інфляційного нарахування, за період загальний період з січня 2021 по травень 2021.

Однак, оскільки відповідно до ст. 14 ГПК України судом спір вирішується в межах заявлених позовних вимог, а позивачем за невиконання відповідачем грошових зобов`язань за спірним Договором заявлено до стягнення 5880, 18 грн. втрат від інфляції грошових коштів, то судом позовні вимоги в цій частині задовольняються в межах суми, заявленої позивачем. Також, суд не виходить за межі періоду нарахування 3 % річних.

Таким чином, стягненню підлягають інфляційні витрати в розмірі 5880, 18 грн.

Заперечень відповідача стосовно строку нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, спростовуються наступним.

Оскільки умови Договору не передбачали порядку розрахунків за товар, відтак суд дійшов висновку, що до правовідносин сторін в частині оплати товару підлягають застосуванню приписи ст. 692 ЦК України.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

В пункті 1.7. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань зазначено, що якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов`язку негайного виконання; такий обов`язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред`явив йому кредитор пов`язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Таким чином, оскільки відповідач прийняв товар за видатковими накладними №Ю_008714 від 28.12.2020, № Ю_1008953 від 28.12.2020 та №Ю_000175 від 14.01.2021, відтак повинен здійснити його оплату після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього.

Як вже зазначалось судом, строк оплати товару за видатковими накладними №Ю_008714 від 28.12.2020, № Ю_1008953 від 28.12.2020 настав 28.12.2020, прострочка виникла з 29.12.2020, та за видатковою накладною№Ю_000175 від 14.01.2021 строк оплати товару настав 14.01.2021, прострочка виникла з 15.01.2021.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.

Доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву, судом визнані безпідставними та необґрунтованими.

З огляду на вищевикладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача 1501, 03 грн. 3 % річних та 5880, 18 грн. інфляційних витрат.

Стосовно судових витрат щодо стягнення судового збору сплаченого за даною позовною заявою, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як свідчить клопотання позивача, останній просить суд покласти судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270, 00 грн. на відповідача на підставі п. 9 ст. 129 ГПК України.

Приписами ч. 9 ст. 129 ГПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Судом враховано, що закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення по суті, у зв`язку з чим і результат вирішення спору відсутній.

Правовий аналіз вказаних вище правових норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні питання щодо розподілу/повернення судового збору при закритті провадження у справі процесуальний припис ч. 9 ст. 129 ГПК України не може бути застосовано, оскільки результат вирішення спору, що знаходився на розгляді господарського суду, відсутній.

Проте, приписами ч. 3 ст. 130 ГПК України унормовано, що якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Відтак, оскільки задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю ЮГСВЕТ відбулося після подання позову та відкриття провадження у справі №908/1934/21, а також враховуючи наявне клопотання позивача про покладення судових витрат по сплаті судового збору на відповідача, витрати по сплаті судового збору в сумі 2270, 00 грн. покладаються на відповідача у справі Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект.

Керуючись ст. ст. 129, 231, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ЮГСВЕТ до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-технічного центру електроенергетики Укрсільенергопроект (69096 м. Запоріжжя вул. Гребельна, 5, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ЮГСВЕТ (73026, Херсонська область, м. Херсон, пр. Ушакова, буд. 57, прим. 78, ) 5880 (п`ять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 18 коп., інфляційних втрат, 1501 (одну тисячу п`ятсот одну) грн. 03 коп. 3 % річних та 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

3. В частині позовних вимог про стягнення 101744, 56 грн. основного боргу провадження у справі закрити.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2021 р.

Суддя Н. Г. Зінченко

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Центрального апеляційного господарського суду через господарський суд Запорізької області, а у разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.