РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.09.2021Справа № 905/646/21

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) господарську справу

за позовом Приватного підприємства "ВКФ Фавор-М"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика"

про стягнення заборгованості у розмірі 409 684,98 грн

без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2021 року Приватне підприємство "ВКФ Фавор-М" (далі - ПП "ВКФ Фавор-М", позивач) звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" (далі - ТОВ "НВП "Метрика", відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 409 684,98 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на неналежне виконання відповідачем його обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов укладеного сторонами договору поставки № 2 від 21.12.2018.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з цим позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 409 684,98 грн, з яких: 330 117,08 грн - основний борг; 43 067,17 грн - пеня; 12 397,12 грн - 3% річних; 24 103,61 грн - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.04.2021 матеріали вищевказаної позовної заяви були направлені за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021, після усунення позивачем недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі № 905/646/21 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначено сторонам строк для надання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та доказів в обґрунтування своєї позиції.

Згідно з положеннями ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Судом встановлено факт належного повідомлення сторін про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Так, ухвала суду від 29.06.2021 була отримана позивачем та його представником 06.07.2021, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення № 017 та № 015.

Вищевказана ухвала суду від 23.06.2021 була також направлена відповідачу за адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань, проте була повернута підприємством поштового зв`язку оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Частинною 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, заперечень проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні до суду не надходило.

Зважаючи на належне повідомлення сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважав за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи та матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

21.12.2018 між ПП "ВКФ Фавор-М" (постачальник) та ТОВ "НВП "Метрика" (покупець) був укладений договір поставки № 2 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору на умовах в порядку та строки, визначені цим договором, постачальник зобов`язується протягом терміну дії договору поставляти й передавати у власність покупця, а покупець зобов`язується приймати та оплачувати майно (далі - товар), перелік і кількість якого визначаються видатковою накладною, які з моменту підписання сторонами й проставляння печаток сторін (при наявності), є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2 договору розрахунки за кожну партію товару здійснюються в безготівковому порядку шляхом перерахування 50% передплати на розрахунковий рахунок продавця на підставі наданого їм для оплати рахунку-фактури. Інші 50% перераховуються на розрахунковий рахунок продавця за фактом потрапляння товара на склад покупця, але не пізніше 20-ти (двадцяти) календарних днів від дати вказаної у видатковій накладній на дану партію товара.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що оплата партії товару здійснюється на підставі оригіналу рахунку-фактури та видаткової накладної.

Зобов`язання покупця по оплаті товару вважаються виконаними з моменту списання коштів з поточного рахунку покупця (п. 2.4 договору).

Відповідно до п. 3.5 договору право власності, а також ризики випадкового ушкодження або знищення товару переходять від постачальника покупцеві в момент документального оформлення передачі товару в розпорядження покупця у вищезазначеному пункті поставки. Датою переходу права власності, а також ризиків випадкового ушкодження або знищення товару, є дата, зазначена представником покупця на товаросупроводжувальних документах (видаткова, товаротранспортна (залізнична) накладна).

Згідно з п. 4.1 договору приймання товару здійснюється комісією покупця на підставі фактичних даних щодо якості й кількості. Приймання товару за кількістю здійснюється за товаросупроводжувальними документами, за якістю - за документами, що підтверджують якість товару.

У п. 9.2 договору сторони погодили, що сторони дійшли згоди, що строк дії цього договору встановлюється від дати набрання договором чинності та до 31.12.2021, у частині гарантійних зобов`язань - до закінчення гарантійного строку, у частині сплати штрафних санкцій або відшкодування збитків - до моменту, оплати.

Матеріали справи свідчать, що позивач, на виконання укладеного сторонами договору поставив відповідачу, а відповідач прийняв товар загальністю вартістю 889 703,90 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-0000161 від 30.10.2019, № РН-0000167 від 31.10.2019, № РН-0000171 від 06.11.2019, № РН-0000179 від 04.12.2019, № РН-0000180 від 04.12.2019, № РН-0000181 від 05.12.2019, № РН-0000184 від 11.12.2019, № РН-0000022 від 12.03.2020, № РН-0000023 від 13.03.2020, № РН-0000024 від 17.03.2020.

Відповідач, у свою чергу, поставлений позивачем товар оплатив частково, а саме в сумі 559 586,82 грн, при цьому на підтвердження здійснення відповідачем оплат в сумі 540 000,00 позивач долучив до матеріалів справи банківські виписки по власному рахунку за період з 04.10.2019 по 17.03.2020, а щодо оплати в сумі 19 586,82 грн зазначив, що вказана сума є частиною передніх оплат, зазначених в акті звірки взаємних розрахунків, та була зарахована позивачем в оплату товару, поставленого за видатковою накладною № РН-0000161 від 30.10.2019 (перша накладна спірного періоду).

З урахуванням викладеного, позивач вказував на наявність у відповідача заборгованості перед ним за товар, поставлений за вищевказаними видатковими накладними на виконання договору поставки № 2 від 21.12.2018, у розмірі 330 117,08 грн.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач послався на неналежне виконання відповідачем обов`язку своєчасно та в повному обсязі оплатити поставлений позивачем товар та просив стягнути з відповідача основний борг у розмірі 330 117,08 грн, пеню у розмірі 43 067,17 грн, 3% річних у розмірі 12 397,12 грн та інфляційні втрати в розмірі 24 103,61 грн.

Розглядаючи даний спір та вирішуючи його по суті, оцінюючи правомірність заявлених позивачем вимог, суд керувався таким.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Положеннями ч. 1 ст. 262 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 202 Господарського кодексу України встановлено, що господарське зобов`язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач доказів, які б підтверджували оплату ним заборгованості перед позивачем в повному обсязі або спростовували доводи останнього, суду не надав.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 330 117,08 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 43 067,17 грн

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач товар, поставлений позивачем, оплатив не повністю та з порушенням встановленого умовами договору строку, відтак допустив порушення зобов`язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 6.3 договору передбачено, що в разі несвоєчасної оплати поставленого товару, постачальник має право вимагати, а покупець за вимогою постачальника сплачує останньому пеню в розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в момент прострочення, за кожний день прострочення оплати.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що позивач здійснює нарахування вказаної штрафної санкції на всю суму боргу (330 117,08 грн) за період з 06.04.2020 по 06.04.2021, що суперечить правилу, встановленому приписами ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, оскільки, позивачем не враховано, що строк оплати кожної окремої партії є різним, відповідно й 6-ти місячний строк для нарахування пені спливає у різний період. Крім того позивач частково не вірно визначив строк оплати товару, поставленого за окремими спірними видатковими накладними.

Здійснивши власний розрахунок пені (з урахуванням дати початку її нарахування, визначеної позивачем), суд встановив, що її розмір становить 22 450,52 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача пені заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом, а саме в розмірі 22 450,52 грн.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 12 397,12 грн та інфляційні втрати в розмірі 24 103,61 грн.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційної складової боргу, суд встановив, що позивач частково невірно здійснив зарахування оплат відповідача, а крім того позивач частково не вірно визначив строк оплати товару, поставленого за окремими спірними видатковими накладними.

Здійснивши власний розрахунок 3% річних, суд встановив, що їх розмір становить 12 009,91 грн, тобто є меншим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача 3% річних заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню в розмірі, визначеному судом, а саме в розмірі 12 009,91 грн.

Здійснивши власний розрахунок інфляційної складової боргу, суд встановив, що її розмір становить 28 561,56 грн, тобто є більшим, ніж заявлено позивачем до стягнення. Отже, вимога про стягнення з відповідача інфляційної складової боргу заявлена позивачем правомірно та підлягає задоволенню в розмірі, визначеному позивачем, а саме в розмірі 24 103,61 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 330 117,08 грн, пені у розмірі 22 450,52 грн, 3% річних у розмірі 12 009,91 грн, інфляційні втрати в розмірі 24 103,61 грн.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розмір задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Метрика" (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, код 37255153) на користь Приватного підприємства "ВКФ Фавор-М" (85114, Донецька обл., м. Костянтинівка, вул. Бєлоусова , буд. 6-А, квартира 19, код 36029527) основний борг у розмірі 330 117,08 грн (триста тридцять тисяч сто сімнадцять грн 08 коп.), пеню у розмірі 22 450,52 грн (двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят грн 52 коп.), 3% річних у розмірі 12 009,91 грн (дванадцять тисяч дев`ять грн 91 коп.), інфляційні втрати в розмірі 24 103,61 грн (двадцять чотири тисячі сто три грн 61 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 830,22 грн (п`ять тисяч вісімсот тридцять грн 22 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення підписано 03.09.2021.

Суддя О.Г. Удалова