ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2021 року м.Дніпро Справа № 908/418/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Антоніка С.Г.(доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Іванова О.Г.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2021 у справі №908/418/21 (суддя Азізбекян Т.А., повне рішення складено 23.04.2021)

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю Енерготехноком, м. Дніпро

до відповідача: Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція, м. Енергодар Запорізької області

про стягнення 58571,78 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 16.03.2021 у справі №908/418/21 (суддя Азізбекян Т.А.) позов задоволено.

Стягнуто з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Енерготехноком 35166 грн. 45 коп. - інфляції, 23405 грн. 33 коп. - 3% річних, 2270 грн. 00 коп. - судового збору та 2500 грн. 00 коп. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення мотивовано тим, що позивачем доведено факт порушення грошових зобов`язань відповідачем, а заявлені до стягнення суми інфляційних втрат і 3% річних є обґрунтованими.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою повторно звернувся Відповідач, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив його скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- ВП ЗАЕС та ТОВ «ЕНЕРГОТЕХНОКОМ», уклавши договір поставки товару, досягли згоди з усіх істотних умов договору, в тому числі щодо строків і порядку оплати за поставлений товар; сторони розмежували строки сплати ПДВ за договором та строки оплати ціни товару без ПДВ за Договором, та встановили, що ціна товару сплачується протягом 45 календарних днів з дати поставки товару, а ПДВ сплачується після отримання Покупцем від Постачальника податкової накладної (п. 3.2. Договору);

- здійснення поетапної оплати поставленого товару (за окремими видатковими накладними) Договором не передбачено, в зв`язку а чим зобов`язання щодо здійснення розрахунку з ТОВ «ЕНЕРГОТЕХНОКОМ» в розмірі ціни товару без ПДВ виникло у ВП ЗАЕС 28.04.2020 - дати поставки повного обсягу товару, визначеного в п. 1.1 договору;

- початком строку для розрахунку в розмірі ціни товару без ПДВ 975 000,00 грн. є 29.04.2020, кінцем строку є 12.06.2020, а тому, висновок Суду про зобов`язання ВП ЗАЕС здійснити оплату ціни товару без ПДВ в інші строки, ніж до 13.06.2020 (включно) не відповідає фактичним обставинам, оскільки умовою (підставою) для здійснення оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ с отримання ВП ЗАЕС від ТОВ «ЕНЕРГОТЕХНОКОМ» податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) - у встановлених ПК України випадках і порядку. Строк виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ в Договорі не встановлений;

- строк оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ 195 000,00 грн не настав, у зв`язку з чим здійснення оплати ПДВ за Договором є правом, а не обов`язком ВП ЗАЕС.

- вимога позивача про стягнення з ВП ЗАЕС 35 166,45 грн інфляційних втрат та 23 405,33 грн 3 % річних суперечить ст. 61 Конституції України, в зв`язку з чим не підлягає задоволенню;

- розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн є непідтвердженим та недоведеним, не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати по справі покласти на позивача.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі розпорядження керівника апарату суду від 22.06.2021р., у зв`язку зі звільненням у відставку судді-доповідача по справі Широбокової Л.П., визначеного протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.05.2021р., здійснено автоматичну зміну складу колегії суддів у справі № 908/418/21, відповідно до якої визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Антонік С.Г., судді: Орєшкіна Е.В., Подобєд І.М..

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів: головуючого судді Антоніка С.Г. (доповідач), суддів Подобєда І.М., Орєшкіної Е.В. від 23.06.2021 року відкрито апеляційне відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція на рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2021 у справі №908/418/21. Ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами.

19.08.2021 розпорядженням керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Подобєда І.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021, справу №908/418/21 передано колегії суддів у складі: Антонік С.Г. (головуючий, доповідач), Орєшкіна Е.В., Іванов О.Г.

30.08.2021 розпорядженням в.о. керівника апарату призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку з відпусткою судді-члена колегії Орєшкіної Е.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.08.2021, справу №908/418/21 передано колегії суддів у складі: Антонік С.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Іванов О.Г.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 ГПК України).

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, що стосуються фактів, викладених в апеляційній скарзі, в межах доводів та вимог апеляційних скарг, зазначає наступне.

Як встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.01.2021 по справі №908/3018/20 задоволено позов ТОВ Енерготехноком до ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про стягнення коштів за договором № 677(2)19УК поставки товару від 27.12.2019. Стягнуто з Державного підприємства Національна атом енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція на користь позивача основний борг у сумі 1170000,00 грн та судовий збір у розмірі 17550,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 25.01.2021 у справі №908/3018/20, яке набрало законної сили 16.02.2021, видано наказ від 23.02.2021.

08.02.2021 на виконання рішення суду, Державним підприємстві Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремлено підрозділу Запорізька атомна електрична станція було оплачено заборгованість в загальної розмірі 1170000,00 грн., що підтверджується відповідною банківською випискою по рахунку ТОВ Енерготехноком.

ТОВ Енерготехноком звернулося з позовом до суду про стягнення з Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція 3% річних у сумі 23405,33 грн. та інфляційних витрат у сумі 35166,45 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.01.2021 по справі №908/3018/20 було встановлено, що 27.12.2019 між ТОВ Енерготехноком (Постачальник) та ДП Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом (Покупець) в особі Відокремленого підрозділу Запорізька АЕС укладений договір № 677(2)19УК поставки товару, за умовами якого, в редакції додаткової угоди №2 від 13.04.2020р., Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець прийняти та оплатити товар на суму 1 170 000 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1.2. Договору, в редакції додаткової угоди №3 від 23.03.2020р., строк поставки товару - квітень 2020 року.

Згідно з п. 3.2. Договору, оплата за поставлений товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів розрахунковий рахунок Постачальника. Оплата покупцем частини вартості то вару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника електронної податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

На виконання умов договору ТОВ Енерготехноком було поставлено ВП Запорізька АЕС ДП НАЕК Енергоатом товар: за видатковою накладною № РН-161 від 23.04.2020 (електронасос МТ-100/8У1 у кількості 4 шт., електронасос 1ТЕ-100/20У1 у кількості 5 шт.) на загальну суму 690 000,00 грн; за видатковою накладною №РН-162 від 28.04.2020 (електронасос МТ-100/8У1 у кількості 4 шт.) на загальну суму 480 000,00 грн.

Загальна вартість відвантаженого відповідачу товару склала 1 170 000,00 грн.

Відповідач оплату в обумовлений договором строк не здійснив. Строк оплати товару за видатковою накладною від 23.04.2020р. сплив 08.06.2020р., а за видатковою накладною від 28.04.2020р. 14.06.2020р.

Дане рішення суду набрало законної сили, тому вищезазначені обставини не потребують доказування.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана норма надає позивачу право вимагати від відповідача сплатити 3% річних та інфляційні з дня прострочення до дня оплати, що й було зроблено позивачем.

При цьому стягнення 3% річних та інфляційних не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки інфляційні втрати та 3% річних, що нараховуються па суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Не приймаються до уваги і посилання апелянта на те, що сума товару в розмірі ПДВ не підлягала оплаті так як строк її оплати сторонами не було встановлено.

Відповідно до ч.ч.1, 6 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1, 2 ст.251, ст.252 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Отже законодавцем встановлено, що оплата поставленого товару повинна здійснюватись покупцем після його прийняття (прийняття товаророзпорядчих документів) або в строк установлений договором, який може визначатися лише роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому імперативно встановлено обов?язок покупця сплатити повну ціну товару.

Встановлення сторонами в договорі оплати частини товару в розмірі суми ПДВ після отримання від постачальника електронної податкової накладної суперечить вищезазначеним нормам, оскільки вказівка на подію отримання податкової накладної, є терміном, а не строком. І відповідно до умов договору та вимог ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний сплатити повну ціну товару.

Колегія суддів зауважує, що на продавця відповідно до ст.662 ЦК України покладено обов`язок передати разом з товаром документи, що підлягають передачі разом з товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. І у разі не передання цих документів покупець згідно ч.2 ст.666 ЦК України, має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

У зв`язку з наведеним колегія зазначає, що нездійснення відповідачем повної оплати товару протягом 45 календарних днів з дня поставки товару є порушенням з його боку зобов`язання.

Що стосується стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 124 ГПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона надає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної сумі судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

У позовній заяві позивачем зазначено, що загальний розмір витрат, які поніс позивач у зв`язку з розглядом даної справи складає 2500,00 гри., що сплачені ТОВ Енерготехноком на користь АО Юридична компанія Радник відповідно до платіжного доручення.

11.12.2020 між ТОВ Енерготехноком та Адвокатським об`єднанням Юридична компанія Радник укладено договір про надання правової допомоги, віддповідно до п. 1.1. якого ТОВ Енерготехноком доручає, а АО Юридична компанія Радник приймає па себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.

Додатковою угодою №1 від 15.02.2020 до вказаного Договору, сторони конкретизували перелік правничої допомоги, що надається.

Так, відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди, АО Юридична компанія Радник зобов`язується надати Клієнту наступну правничу допомогу: складання та подання позовної заяви до Господарського суду Запорізької області за позовом ТОВ Енерготехноком до Державного підприємства Національна атомна енсргогеперуюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних.

Винагорода за п. 1.1 цієї угоди складає 2500,00 грн., які оплачуються протягом 10 днів з моменту підписання цієї угоди.

Пунктом 3 Додаткової угоди сторони погодили, що винагорода Адвокатського об?єднання за п.1.1. встановлюється в залежності від часу роботи об?єднання для підготовки відповідного процесуального документа, з розрахунку одна година роботи = 1200 грн.

15.02.2021р. позивачу виставлено рахунок на оплату наданих послуг в сумі 2 500 грн., який оплачений позивачем 15.02.2021р. платіжним дорученням № 13.

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу не відповідає критеріям співмірності, реальності та розумності розміру. Розмір витрат не підтверджений належними та достатніми доказами.

Згідно ч.1, 2 ст.126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126).

Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України").

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 21.05.2019 у справі № 903/390/18.

У розумінні положень частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (наведений правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не заявлялося клопотання про зменшення розміру позовних вимог. Заявлені вимоги відповідають критерію співмірності.

З урахуванням наведеного апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Рішення суду слід залишити в силі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.269, 270. 275, 276, 282 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі Відокремленого підрозділу Запорізька атомна електрична станція залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 16.03.2021 у справі №908/418/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий суддя С.Г. Антонік

Суддя О.Г. Іванов

Суддя М.О. Дармін