ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"02" серпня 2021 р. м. Київ Справа № 911/2891/19

Господарський суд Київської області у складі головуючого судді Янюк О.С. за участю секретаря судового засідання Мірошніченко В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву керуючого реалізацією майна Карасюка Олександра Володимировича

про надання дозволу на продаж майна боржника право користування яким мають неповнолітні діти

за участю Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області

у справі про неплатоспроможність ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

У засіданні суду брали участь:

представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (кредитор): Череда Т.М. (посвідчення адвоката №000959 від 16.07.2018, довіреність б/н від 25.02.2021);

представник боржника: Григорян Г.Г. (ордер КВ №311255 від 16.12.2019, посвідчення адвоката №КВ 5852 від 19.01.2017);

керуючий реалізацією (арбітражний керуючий): Карасюк О.В. (посвідчення №1894 від 01.02.2018)

1. Стислий виклад позицій учасників справи (заяви по суті справи) та процесуальні дії суду

1.1. Ухвалою Господарського суду Київської області (далі - суд) від 19.12.2019 відкрито провадження у справі №911/2891/19 про неплатоспроможність боржниці - ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , боржниця), введено процедуру реструктуризації боргів, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, призначено керуючим реструктуризацією майна боржниці арбітражного керуючого Карасюка Олександра Володимировича (свідоцтво №1846 від 01.02.2018, далі - Карасюк О.В.), постановлено здійснити офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відповідне повідомлення та вирішено інші процедурні питання у справі.

Ухвалою суду від 02.03.2020 визнано вимоги кредиторів: Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», кредитор-1) у розмірі 4 872 057,64грн (2 черга задоволення) та у розмірі 1 968 500,00грн, як такі, що забезпечені заставою майна боржника; Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні мережі» у розмірі 38 698,06грн (2 черга задоволення, далі-кредитор-2). Вирішено інші процесуальні питання у справі.

Постановою суду від 13.07.2020, зокрема, визнано ОСОБА_1 банкрутом та введено процедуру погашення боргів, призначено керуючим реалізацією майна боржниці арбітражного керуючого Карасюка О.В. (далі - керуючий реалізацією майна), постановлено здійснити офіційне оприлюднення на офіційному веб-сайті Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду повідомлення про визнання боржниці банкрутом та введення процедури погашення боргів та вирішено інші процесуальні питання у справі.

1.2. 08.02.2021 до суду звернувся керуючий реалізацією майна Карасюк О.В. (далі-заявник) із заявою від 05.02.2021 №02-01/06-118 (вх. 2859/21) про надання дозволу на продаж нерухомого майна боржниці право користування яким мають діти. Заяву обґрунтовує тим, що у боржниці наявне нерухоме майно - домоволодіння, яке у порядку встановлено Кодексом України з процедур банкрутства (далі-Кодекс) підлягає продажу в процедурі реалізації майном, та в якому зареєстровані п`ять неповнолітніх/малолітніх дітей. Зазначає, що з метою дотримання, зокрема, Порядку організації та проведення аукціонів з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність), звернувся до Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради для надання згоди на продаж відповідного майна. Проте, на засіданні комісії Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради прийнято рішення відмовити керуючому реалізацією майна у наданні згоди на продаж відповідного майна. Зважаючи на зазначені обставини, з метою забезпечення подальшої процедури реалізації активів боржниці задля погашення заборгованості перед кредиторами, заявник звернувся із відповідною заявою до суду.

1.3. Ухвалою суду від 09.02.2021 зазначену заяву призначено до розгляду у судове засідання та запропоновано учасникам справи надати суду відповідні письмові пояснення.

1.4. Кредитор-1 скористався вказаним правом, та надав суду письмові пояснення (вх.4590/21 від 25.02.2021, вх.6955/21 від 25.03.2021) в яких зазначив, що підтримує заяву керуючого реалізацією майна та просить її задовольнити. Вказує, що відповідне нерухоме майно не використовуються ані боржницею, ані членами його сім`ї як постійне місце проживання, та вказане нерухоме майно взагалі непридатне для будь-якого проживання, навіть тимчасового. На момент укладення договору іпотеки діти не були зареєстровані у будинку (предмет іпотеки), їх було зареєстровано після укладення відповідного договору, без повідомлення і згоди іпотекодержателя, з метою подальшого уникнення від судової реалізації предмета іпотеки. Крім того, боржниця неодноразово повідомляла про інше місце постійного проживання, а тому, вважає, що жодні права боржниці не порушуються. Додатково у письмових поясненнях від 15.07.2021 (вх.17075/21, від 16.07.2021 вх.17164/21) зазначив, зокрема, що на боржницю не поширюються положення: Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» оскільки вона є суб`єктом відповідно до Закону України «Про запобігання корупції»; зміни, які набули чинності 23.04.2021, внесені до розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», оскільки боржниця не відповідає встановленим критеріям, у зв`язку із наявністю простроченої заборгованості станом на 01.01.2014; зміни до п.5 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу, оскільки у боржниці наявні зобов`язання більше ніж перед одним кредитором.

1.5. Ухвалою суду від 24.05.2021 залучено до розгляду даної заяви Службу у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради Київської області (далі - Служба у справах дітей та сім`ї) та запропоновано надати суду письмові пояснення щодо зазначеного питання. Проте, вказаним правом зазначена Служба у справах дітей та сім`ї не скористалась та відповідних пояснень суду не надала.

1.6. Згідно до ч.1 ст.2 Кодексу провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України (далі - ГПК України), іншими законами України.

Так, у судове засідання кредитор-2 та Служба у справах дітей та сім`ї не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином та своєчасно (т.11 а.с.133-134), про причини неявки суд не повідомили, явка судом обов`язковою не визнавалась, а тому ураховуючи положення ст. 2 Кодексу, ст. 42 ГПК України, суд визнав за можливе розглянути відповідну заяву без їх участі.

2. Фактичні обставини, встановлені судом, із посиланням на докази та висновки суду із посиланням на норми права, які застосовано

2.1.Так, ч.2 ст. 130 Кодексу встановлено, що не пізніше 30 днів з дня введення процедури погашення боргів боржника керуючий реалізацією майна спільно з боржником проводить інвентаризацію майна боржника та визначає його вартість.

На виконання зазначеного припису керуючим реалізацією майна надано суду відповідний акт опису та інвентаризації майна боржниці від 23.07.2020 (т.10 а.с.112-113) із змісту якого вбачається, що у власності ОСОБА_1 перебуває, зокрема, домоволодіння, яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 та складається з житлового будинку з мансардою (літ.А-1), загальною площею: 225,70кв.м., житлова площа 128,80кв.м., матеріалів стін-цегла, рік побудови -2007; будівель та споруд: погріб (літера Б) площею 7,3кв.м., колодязь (літ.К), яма каналізаційна (літ.Л), огорожа.

Зазначене домоволодіння боржниця 08.05.2008 придбала за договором купівлі-продажу, та зареєструвала зазначене право 21.05.2008, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.05.2008 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (т.1 а.с.63-64,68, т.11 а.с.92-93).

Із матеріалів справи вбачається, що домоволодіння придбано боржницею за кредитні кошти, отримані останньою 08.05.2008 від Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» на підставі кредитного договору №МL-019/020/2008 (далі-Договір). Так, у п. 2 частини №1 Договору зазначено, що сторони домовились, зокрема, що банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту - 250 000,00 долар США; цільове використання кредиту - придбання нерухомого майна (т.1 а.с.58-62). У п.5 частини №1 Договору визначено, що в останньому використовуються терміни, зокрема: нерухоме майно - 1. домоволодіння, загальною площею 225,70кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , 2. земельна ділянка, площею 0,1000га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Водночас, 08.05.2008 між ЗАТ «ОТП Банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (іпотекодавець) укладений та нотаріально посвідчений договір іпотеки №РМL-019/020/2008 (далі-Договір іпотеки). Із змісту ст.ст.1,3 зазначеного Договору вбачається, що для забезпечення повного і своєчасного виконання іпотекодавцем боргових зобов`язань, визначених у ст.2 цього Договору, іпотекодавець цим надає іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, зокрема, домоволодіння, загальною площею 225,70кв.м. та земельна ділянка, площею 0,1000га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (т.1 а.с.65-67).

2.2. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2015 у справі №2-2562/11 (2/357/123/15) стягнуто, зокрема, із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», який як зазначено у цьому рішенні є правонаступником ЗАТ «ОТП Банк», заборгованість за Договором у відповідному розмірі (т.1 а.с.70-72).

2.3. Згідно ст.405 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.05.2017 у справі №357/3335/17 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с. 81-82), який, відповідно до листа Державної прикордонної служби України №0.184-1452/0/15-20-Вих від 16.01.2020, перебуває за поза межами України (т. 1 а.с. 238).

Відповідно до записів, які містяться у паспорті боржниці місце реєстрації останньої з 11.11.2010 по 27.06.2019 було АДРЕСА_3 (т.1 а.с.43-46).

Із змісту довідок про реєстрацію місця проживання особи від 02.12.2019, виданих Реєстраційною службою Бориспільської міської ради Київської області, та свідоцтв про народження (т.1 а.с.50-54, 120-132) за адресою АДРЕСА_2 з 27.06.2019 зареєстрована боржниця та її малолітні і неповнолітні діти, а саме: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

2.4. Водночас, 26.01.2020, на виконання положення Кодексу, керуючим реструктуризацією майна складений акт огляду стану майна боржниці, який підписаний, у тому числі і ОСОБА_1 . Із змісту акта вбачається, що відповідне домоволодіння не придатне для проживання. Особисті речі боржника та членів його сім`ї відсутні. До того ж, відповідно до акта огляду стану майна боржника від 30.01.2020, остання фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 (т.10 а.с. 114-118).

2.5. Ухвалою суду від 27.08.2020, з урахуванням протоколу зборів кредиторів боржника від 06.08.2020 (т.9 а.с.71-75), надано дозвіл керуючому реалізацією майна на залучення спеціалізованої організації для проведення робіт з визначення ринкової вартості (оцінки) нерухомого майна, яке розташовано за адресою: Київська область, м. Бориспіль, вул.Коцюбинського, 156.

2.6. Відповідно до ч.ч.1,2,8 ст. 131 Кодексу майно боржника, що підлягає реалізації у процедурі погашення боргів боржника, складає ліквідаційну масу. До складу ліквідаційної маси включається все майно боржника, що перебуває у його власності, а також те, що буде отримано боржником у власність після визнання його банкрутом і до завершення процедури погашення боргів боржника, крім майна, визначеного ч. 6 і 7 цієї статті та ст.132 цього Кодексу. Продаж майна банкрута здійснюється відповідно до умов та в порядку, визначених цим Кодексом для юридичних осіб.

Частиною 1. ст. 63 Кодексу визначено, що після проведення інвентаризації та отримання згоди на продаж майна ліквідатор здійснює продаж майна банкрута на аукціоні.

Згідно із ч.ч.1,4 ст. 68 Кодексу продаж майна боржника на аукціоні відбувається в електронній торговій системі. Порядок функціонування електронної торгової системи, організації та проведення електронних аукціонів, визначення розміру, сплати, повернення гарантійних внесків та сплати винагороди операторів електронних майданчиків затверджується Кабінетом Міністрів України. Замовником аукціону є арбітражний керуючий, призначений господарським судом у порядку, встановленому цим Кодексом.

Так, замовник аукціону повинен оголосити про проведення першого аукціону протягом 20 днів з дня отримання згоди на продаж майна або визначення умов аукціону судом відповідно до цього Кодексу (ч.1 ст.70 Кодексу).

У свою чергу, відповідно до положень ст.75 Кодексу, зокрема, ч.ч.1-4, арбітражний керуючий визначає умови продажу за погодженням з комітетом кредиторів та забезпеченим кредитором (щодо майна, яке є предметом забезпечення). До обов`язкових умов продажу належать: склад майна (лот); початкова ціна; крок аукціону. Якщо продажу підлягає майно, яке є предметом забезпечення, до умов продажу належить також умова про витрати, пов`язані з утриманням, збереженням та продажем цього майна, які підлягають відшкодуванню з коштів, отриманих від реалізації такого майна. Арбітражний керуючий зобов`язаний направити умови продажу членам комітету кредиторів та протягом 20 днів з дня, коли вони одержали чи мали одержати умови продажу, скликати комітет кредиторів. Якщо майно є предметом забезпечення, арбітражний керуючий зобов`язаний направити умови продажу забезпеченому кредитору.

На виконання зазначених положень керуючим реалізацією майна надіслано кредиторам умови продажу майна боржниці від 26.11.2020 №02-01/06-101, про що зазначено у протоколах зборів кредиторів боржниці, зокрема, від 04.12.2020 та 29.03.2021 (т.10 а.с.198-201, 204-215).

Відповідно п.6 ч.5 ст. 48 Кодексу до компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про інші питання, передбачені цим Кодексом, у тому числі віднесені до компетенції комітету кредиторів.

Так, ч.6 ст.75 Кодексу передбачено, що комітет кредиторів, забезпечений кредитор можуть прийняти рішення про: надання згоди на продаж майна на запропонованих умовах; надання згоди на продаж майна, змінивши умови продажу; відмову в наданні згоди на продаж майна з обґрунтуванням причин.

04.12.2020 зборами кредиторів боржниці, яке оформлене протоколом, одностайно надано керуючому реалізацією майна згоду на продаж майна ОСОБА_1 , зокрема, домоволодіння на відповідних умовах (т.10 а.с.204-215).

2.6. Як встановлено судом, у домоволодінні, яке належить на праві власності ОСОБА_1 зареєстровано 5 неповнолітніх/малолітніх дітей.

Водночас, порядок функціонування електронної торгової системи, процедуру авторизації електронних майданчиків, порядок надання доступу авторизованим електронним майданчикам до електронної торгової системи та розмір плати за такий доступ, розмір та порядок сплати винагороди операторам електронних майданчиків, порядок організації та проведення аукціонів з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність), розмір гарантійного внеску, порядок його сплати та повернення, додаткові умови оголошення про проведення аукціону визначений у Порядку організації та проведення аукціонів з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.10.2019 №865 (далі-Порядок №865).

Так, у п. 48 зазначеного Порядку визначено, що у разі передачі для продажу нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до оголошення про проведення аукціону додається копія відповідного дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

На виконання зазначеного положення керуючий реалізацією майна 15.12.2020 звернувся із запитом №02-01/06-109 до Служби у справах дітей та сім`ї про надання згоди на продаж майна боржниці (т.10 а.с.119-121), яка, у свою чергу, у складі комісії вирішила, що правочин по реалізації майна багатодітної родини ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 не відповідає інтересам неповнолітніх дітей, які зареєстровані за вказаною адресою (лист від 02.02.2021 №01-12-110, т. 10 а.с.122).

2.7. У зв`язку із необхідністю проведення процедури погашення боргів керуючий реалізації майна звернувся із відповідним клопотанням до суду, про що повідомив збори кредиторів боржниці (протокол від 29.03.2021, т. 10 а.с.186-189).

2.8. Розглянувши заяву керуючого реалізацією майна, заслухавши учасників справи та дослідивши наявні у матеріалах справи докази суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст. 133 Кодексу вимоги кредиторів за зобов`язаннями боржника, забезпеченими заставою майна фізичної особи, задовольняються за рахунок такого майна.

2.8.1. Як встановлено судом, відповідне домоволодіння придбано боржницею за рахунок кредиту, наданого ЗАТ «ОТП Банк», повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, та у якому боржниця разом із своєю сім`єю зареєстрована - з 27.06.2019.

Відповідно до ч.ч.1,3-5 ст. 29 ЦК України, зокрема, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Частиною 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Із змісту ст.9 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, проте має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом. При цьому ЦК України, як і спеціальний Закон України «Про іпотеку», не містять норм, які б зменшували або обмежували право членів сім`ї власника житла на користування жилим приміщенням у разі передання його в іпотеку.

Отже, неповнолітні/малолітні діти боржниці набувають право користування спірним домоволодінням як члени сім`ї власника відповідно до ст.ст.29, 405 ЦК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», та зберігають це право до поки є членами сім`ї власника домоволодіння, незалежно від того, чи перебуває домоволодіння в цей час в іпотеці. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.01.2019 у справі № 569/15332/17.

2.8.2. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

У ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов`язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов`язання.

Ураховуючи, що правова природа процедури реалізації майна на торгах у формі аукціону в межах провадження у справі про банкрутство полягає в продажу майна, тобто у забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - переможця торгів (аукціону), невід`ємною і завершальною стадією якої є оформлення результатів такого продажу договором купівлі-продажу, що укладається власником майна чи замовником аукціону з переможцем торгів. Отже, особливості процесу, передбачені законодавством щодо проведення аукціону, полягають у сукупності дій його учасників, спрямованих на досягнення певного результату, тобто є обставиною, з настанням якої закон пов`язує виникнення, зміну або припинення цивільних правовідносин, а тому є правочином (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.05.2020 у справі №922/3059/16).

Аналізуючи вищезазначені приписи можна дійти висновку, що наявність відповідного дозволу органу опіку і піклування на реалізацію майна фізичної особи, яка має неповнолітніх дітей, тими чи іншими особами є обов`язковим.

Відповідно до ч.1,3 ст.46 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Проте, суд зазначає, що з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржниця перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс її юридичних правовідносин, зокрема, і умови та порядок реалізації майна останньої.

Як зазначалось вище, п.48 Порядку №865 визначений альтернативний підхід у разі відсутності відповідного дозволу органу опіки та піклування - відповідне рішення суду.

2.8.3. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.1 ст.16 зазначеної Конвенції жодна дитина не може бути об`єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Отже, під час розгляду відповідної заяви судом береться до уваги положення, зокрема, ст.3 та ст.16 зазначеної Конвенції та те, що дії та відповідні рішення, які вчиняються чи приймаються тими чи іншими особами в обов`язковому порядку не повинні суперечить правам та інтересам дитини: звужувати обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушувати охоронювані законом інтереси дитини, зменшувати або обмежувати її права та інтереси щодо жилого приміщення, порушувати гарантії збереження права дитини на житло.

Законодавством України принцип урахування найкращих інтересів дитини закріплено у ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якими регулювання відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч.1ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Як встановлено судом, 26.01.2020 керуючим реструктуризацією майна складений акт огляду стану майна боржниці, який підписаний, у тому числі і ОСОБА_1 , із змісту якого вбачається: відповідне домоволодіння не придатне для проживання; особисті речі боржника та членів його сім`ї відсутні. Жодних доказів, які б вказували на протилежне, ані під час розгляду даної справи, ані під час розгляду даної заяви керуючого реалізацією майна учасниками справи суду надано не було.

Згідно із ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що:

місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини;

реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Водночас, п.7 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207 встановлено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, зокрема, у вигляді книжечки (зразка 1993 року) - шляхом проставлення в ньому штампа реєстрації місця проживання особи (п.9 зазначених Правил).

Із матеріалів справи вбачається, що: місце реєстрації ОСОБА_1 з 11.11.2010 по 27.06.2019 було АДРЕСА_3 ; місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 - з 27.06.2019 (право власності на відповідне домоволодіння отримано у 2008 році); боржниця фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_4 . Жодних доказів, які б вказували на протилежне, боржницею суду надано не було.

Узагальнюючи зазначені обставини та докази, які їх підтверджують, у своїй сукупності, та ураховуючи спеціальний статус боржниці, яку визнано у встановленому законом порядку банкрутом, суд зазначає, що відчуження домоволодіння відповідно до положень Кодексу не суперечитиме правам та інтересам дітей в частині зменшення або обмеження їх прав та інтересів щодо жилого приміщення, в якому вони фактично не проживають.

Додатково суд зазначає, що чинним законодавством, зокрема, Сімейним кодексом України, Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про охорону дитинства» у тому числі ст.13, Законом України «Про іпотеку» тощо не передбачено безумовної заборони (повного або тимчасового мораторію) на реалізацію заставного нерухомого майна, в якому зареєстровані малолітні та/або неповнолітні діти.

2.8.4. Суд погоджується із твердженням кредитора-1, що на боржницю не поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки вона є:

суб`єктом відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (керівник в ПП «Стар тур (ідентифікаційний код 36211031) та ПП «Медітерін`єн трейд комппані» (ідентифікаційний код 35964237);

нерухоме житлове майно не використовується як постійне місце проживання боржниці та її дітей.

2.8.5. Отже, узагальнюючи вищезазначені обставини, судом встановлено те, що: боржниця в установленому порядку визнана судом банкрутом; відповідне домоволодіння, яке, у свою чергу, є предметом іпотеки, придбано боржницею за кредитні кошти та підлягає реалізацію у порядку встановленому Кодексом; право власності на домоволодіння набуто у 2008 році, а відповідна реєстрація місця проживання ОСОБА_1 та її дітей проведена у 2019 році; боржниця постійно не проживає у домоволодінні, та, останнє, з огляду на його стан, не придане для життя; боржниця та її діти фактично проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначені обставини у своїй сукупності вказують на обґрунтованість заяви керуючого реалізацією майна щодо надання дозволу на продаж нерухомого майна боржниці право користування яким мають діти

Керуючись ст.ст. 3, 42, 234-235 ГПК України, ст.ст. 75, 113-114, 123, 131, 133 Кодексу, суд

УХВАЛИВ:

1. Заяву керуючого реалізацією майна Карасюка Олександра Володимировича (свідоцтво №1846 від 01.02.2018) про надання дозволу на продаж нерухомого майна боржниці право користування яким мають діти від 05.02.2021 №02-01/06-118 (вх. 2859/21 від 08.02.2021) - задовольнити.

2. Надати керуючому реалізацією майна Карасюку Олександру Володимировичу (свідоцтво №1846 від 01.02.2018) дозвіл на продаж майна ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), а саме: домоволодіння, яке знаходиться за адресою - АДРЕСА_2 та складається з житлового будинку з мансардою (літ.А-1), загальною площею:225,70кв.м., житлова площа 128,80кв.м., матеріалів стін-цегла, рік побудови -2007; будівель та споруд: погріб (літера Б) площею 7,3кв.м., колодязь (літ.К), яма каналізаційна (літ.Л), огорожа.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства ухвала набрала законної сили 02.08.2021 та може бути оскаржена до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів у порядку, передбаченому ст.ст. 256-257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 Перехідних положень ГПК України.

Суддя О.С. Янюк

Ухвалу підписано 26.08.2021.