РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.08.2021Справа № 910/8104/21

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»

до Акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 117 445,49 грн,

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

Пасічнюк С.В.

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (далі - позивач, ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач, АТ «Українська залізниця») про стягнення 117 445,49 грн вартості нестачі вугілля.

Позовні вимоги обґрунтовані незабезпеченням відповідачем схоронності вантажу під час його перевезення, що призвело до недостачі вугілля у вагонах, яка була зафіксована комерційними актами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.05.2021 позовну заяву ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

22.06.2021 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/8104/21, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/8104/21.

В матеріалах справи наявні докази отримання позивачем та відповідачем ухвали Господарського суду міста Києва від 29.06.2021 про відкриття провадження у справі № 910/8104/21.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 ГПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ ГПК України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 ГПК України).

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

У разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 ГПК України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву та додані до неї докази.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

У січні 2021 року відповідачем було здійснено перевезення вантажу - вугілля кам`яне марки г-газовий у вагонах за залізничними накладними № 52563285 (досильні накладні № 46853891, № 46853883, № 46853859, № 46853875, № 52524097), № 52513280, № 52510617, № 52456043 до станції призначення - Зелене Поле Придніпровської залізниці, одержувачем якого є Відокремлений підрозділ «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (далі - ВП «Криворізька ТЕС»).

Вантажовідправником вказаного вугілля є Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (далі - позивач, ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ»).

Після прибуття вагонів на станцію Покровськ Донецької залізниці працівниками залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу вантажу, про що були складені комерційні акти № 482004/6/14, № 482004/5/13, № 482004/7/15 від 09.01.2021.

Після прибуття вагонів на станцію Запоріжжя-Ліве Придніпровської залізниці працівниками залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу вантажу, про що були складені комерційні акти № 460005/43/24, № 460005/42/23, № 460005/40/21, № 460005/41/22 від 14.01.2021.

Після прибуття вагонів на станцію Зелене Поле Придніпровської залізниці працівниками залізниці було проведено перевірку стану вантажу та виявлено нестачу вантажу, про що були складені комерційні акти № 466707/4, № 466707/3, № 466707/5, № 466707/6, № 466707/7, № 466707/8, № 466707/9, № 466707/10, № 466707/11 від 06.01.2021 та № 466707/12 від 10.01.2021.

За твердженнями позивача, загальна вартість недостачі вантажу, визначена ним на підставі доданих до позовної заяви довідок про вартість вантажу, з урахуванням норми недостачі вантажу 1%, становить 117 445,49 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача вартість недостачі вантажу у сумі 117 445,49 грн.

За змістом статті 509 Цивільного кодексу України, статті 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно із статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають, зокрема, з договору.

Статтею 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до пункту 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (надалі за текстом - Статут залізниць України), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту залізниць України та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем вантажу до перевезення та здійснення його перевезення до станції призначення Зелене Поле Придніпровської залізниці за залізничними накладними № 52563285 (досильні накладні № 46853891, № 46853883, № 46853859, № 46853875, № 52524097), № 52513280, № 52510617, № 52456043.

Частиною 5 статті 307 Господарського кодексу України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно частини 2 статті 308 Господарського кодексу України відповідальність перевізника за збереження вантажу виникає з моменту прийняття вантажу до перевезення.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 110 Статуту залізниць України, передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У пункті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов`язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно пункту 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Суд встановив, що на підставі наявних в матеріалах справи комерційних актів:

№ 482004/6/14, № 482004/5/13, № 482004/7/15 від 09.01.2021 недостача у вагоні № 61016267 становить 2500 кг, у вагоні № 62610027 - 2650 кг, у вагоні № 53535076 - 3000 кг. За даними довідки ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилась за залізничною накладною № 52513280 у цих вагонах становить 1 826,16 грн з ПДВ;

№ 460005/43/24, № 460005/42/23, № 460005/40/21, № 460005/41/22 від 14.01.2021 недостача у вагоні № 61988648 становить 2450 кг, у вагоні № 56968563 - 2850 кг, у вагоні № 54778501 - 8500 кг, у вагоні № 58940370 - 5150 кг. За даними довідки ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» від 24.02.2021 № 1/1108 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилась за залізничною накладною № 52563285 у цих вагонах становить 2 017,67 грн з ПДВ;

№ 466707/4, № 466707/3, № 466707/5, № 466707/6, № 466707/7, № 466707/8, № 466707/9, № 466707/10, № 466707/11 від 06.01.2021 недостача у вагоні № 53598017 становить 5800 кг, у вагоні № 62640842 - 3800 кг, у вагоні № 53170064 - 4400 кг, у вагоні № 56258569 - 2800 кг, у вагоні № 59675801 - 5100 кг, у вагоні № 61903630 - 5200 кг, у вагоні № 53166740 - 4800 кг, у вагоні № 63783542 - 5200 кг, у вагоні № 63486559 - 2800 кг. За даними довідки ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» від 13.01.2021 № 1/187 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилась за залізничною накладною № 52456043 у цих вагонах становить 2 097,28 грн з ПДВ;

№ 466707/12 від 10.01.2021 недостача у вагоні № 60665387 становить 2500 кг. За даними довідки ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» від 13.01.2021 № 1/186 про вартість вугільної продукції, фактична вартість 1 тони вугілля кам`яного, що перевозилась за залізничною накладною № 52510617 у цьому вагоні становить 1 762,32 грн з ПДВ.

Згідно з частиною 2 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Відповідно до ст. 133 Статуту залізниць, п. 2 Правил заявлення та розгляду претензій, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником одержувачу або одержувачем відправнику, а також відправником або одержувачем вищій організації або уповноваженій особі засвідчується переуступним написом на відповідному документі (накладній, квитанції про приймання вантажу до перевезення, багажній квитанції). Переуступний напис засвідчується підписами керівника і головного (старшого) бухгалтера та печаткою підприємства. Передача права на пред`явлення претензій та позовів відправником або одержувачем уповноваженій особі, яка виступає від їх імені, засвідчується довіреністю, оформленою згідно з чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що одержувач вантажу - Відокремлений підрозділ «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» здійснило переуступні написи на залізничних накладних № 52563285 (досильні накладні № 46853891, № 46853883, № 46853859, № 46853875, № 52524097), № 52513280, № 52510617, № 52456043 за підписами керівника та головного бухгалтера, чим передало право на пред`явлення претензій та позову до залізниці, відправнику вантажу - ТОВ «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (позивач).

Згідно з ДСТУ 4083:2012 «Вугілля кам`яне та антрацит для пиловидного спалювання на теплових електростанціях» для вугілля першої та другої категорії марок ДГ, Г Західного Донбасу, як виняток, загальна волога на робочий стан палива W, має бути не більше ніж 16,0% (пункт 4.3.). Один із основних показників якості вугілля кам`яного є волога, яка за даними залізничних накладних не перевищує гранично допустиму норму, що підтверджується записом у графі 20 перевізного документа «Вантаж у твердому стані. Вологість 0%».

Відповідно до розділу 1 ДСТУ 4082-2002 «Паливо тверде. Ситовий метод визначання гранулометричного складу», затвердженого наказом Держстандарту України від 19.03.2002 за № 163, цей стандарт поширюється на антрацит, кам`яне та буре вугілля, горючі сланці, а також на продукти їх перероблення (в подальшому - паливо) і встановлює метод визначання гранулометричного складу палива.

З урахуванням визначення національними стандартами України кам`яного вугілля як твердого мінерального палива, при видачі вантажу з кам`яним вугіллям застосовується норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто), яка становить 1% маси вантажу, що зазначена в перевізних документах.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, враховуючи, що втраченим вантажем було вугілля кам`яне, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 1% від маси вантажу, зазначеної в перевізних документах при розрахунку збитків.

Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов`язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 920 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За приписами статті 924 Цивільного кодексу України, перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини. Аналогічні положення закріплені в частині 2 статті 23 Закону України «Про залізничний транспорт» та в статті 113 Статуту залізниць України.

Згідно зі статями 924 Цивільного кодексу України, 314 Господарського кодексу України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

При цьому, судом враховано, що оскільки положення пункту 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, які можуть підтверджувати вартість вантажу, відтак, вказані обставини можуть бути встановлені судом на підставі наданих позивачем доказів. За висновками суду обставини, встановлені у комерційних актах № 482004/6/14, № 482004/5/13, № 482004/7/15 від 09.01.2021, № 460005/43/24, № 460005/42/23, № 460005/40/21, № 460005/41/22 від 14.01.2021, № 466707/4, № 466707/3, № 466707/5, № 466707/6, № 466707/7, № 466707/8, № 466707/9, № 466707/10, № 466707/11 від 06.01.2021 та № 466707/12 від 10.01.2021 відповідачем не були спростовані та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини відповідача.

За приписами частин 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України також встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з статтею 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартості нестачі вантажу обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню в розмірі 117 445,49 грн.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору у розмірі 2 270,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 270,00 грн покладається на відповідача.

Керуючись статтями 56, 58, 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (Україна, 03150, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5; ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Курахівська ЦЗФ» (Україна, 85612, Донецька обл., Мар`їнський р-н, село Вовчанка(п), вулиця Нагорна, будинок 1А; ідентифікаційний код 33959754) 117 445,49 грн (сто сімнадцять тисяч чотириста сорок п`ять гривень 49 коп.) вартості недостачі вантажу та 2 270,00 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 коп.) судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» ГПК України.

Повне рішення складено 30.08.2021.

Суддя Гумега О.В.