ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"31" серпня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1838/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛМ АГРО» (18023, м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 119, код ЄДРПОУ - 38469809, електронна адреса: )

До відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА» САТ АГРО» (65026, м. Одеса, узвіз Польський, буд.11, код ЄДРПОУ - 36624509, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Ловга В.М.

Представники сторін:

Від позивача: Білий Є.І. - на підставі довіреності від 19.07.2021р.; Довгаль О.В. - в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився;

В засіданні брали участь:

Від позивача: Довгаль О.В. - в порядку самопредставництва;

Від відповідача: не з`явився;

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «СЕЛМ АГРО», звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ФІРМА» САТ АГРО» про стягнення заборгованості у розмірі 28 372 грн 92 коп., пені у розмірі 22 394 грн 78 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 050 грн 22 коп., 3% річних у розмірі 2 555 грн 81 коп.

Ухвалою суду від 05.07.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 20.07.2021р.

Ухвалою суду від 20.07.2021р. відкладено судове засідання на 05.08.2021р. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.08.2021р. розгляд справи відкладено на 31.08.2021р.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримує у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. Ухвали суду щодо місця, дати та часу судових засідань у справі №916/1838/21 направлялися судом за місцезнаходженням відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, але, згідно повідомлення Укрпошти, за зазначеною адресою відповідач відсутній.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач у справі зазначає, що 15.08.2012р. між ТОВ «СЕЛМ АГРО» та ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» було укладено договір поставки №120281. При цьому, договір шляхом викладення у формі єдиного документу, підписаного сторонами та скріпленого печатками не укладався, номер та дата договору створено автоматично програмним забезпеченням системи ІС позивача при заведенні в базу нового контрагента, для зручності співпраці.

Позивач зазначає, що 28.07.2017р. він поставив ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» товар на загальну суму 24 276 грн 02 коп., що підтверджується видатковою накладною №4915 від 28.07.2017р., який було оплачено частково у сумі 17 187 грн 52 коп. згідно платіжного доручення №278 від 31.08.2017р.

Таким чином, за розрахунком позивача, заборгованість ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» по оплаті за товар, отриманий за видатковою накладною №4915 від 28.07.2017р. становить 7 088 грн. 50 коп.

Крім того, як зазначає позивач, 06.11.2017р. він поставив ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» товар на загальну суму 20 763 грн 48 коп., що підтверджується видатковою накладною №8259 від 06.11.2017р., та 08.11.2017р. поставив товар на суму 488 грн 74 коп., що підтверджується видатковою накладною №8318 від 08.11.2017р. Але зазначений товар взагалі не був оплачений відповідачем.

За розрахунком позивача, загальна сума заборгованості ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» за отриманий від позивача товар становить 28 372 грн 92 коп.

Позивач зазначив, що з метою досудового врегулювання спору він неодноразово направляв на адресу відповідача листи з проханням погасити заборгованість, а 26.01.2020р. за вих.№0121-Ю13 направив претензію №1 з вимогою погасити заборгованість, яку ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» задоволено не було.

Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та інтересу та просить суд стягнути з ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» заборгованість у розмірі 28 372 грн 92 коп.

У якості нормативного обґрунтування позивач посилається на положення ст.ст.11, 202, 526 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.181, ст.193 Господарського кодексу України.

Також позивач зазначив, шо відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі зазначеної норми законодавства, позивач нарахував відповідачу за період з 07.04.2018р. по 07.04.2021 р. 3% річних у розмірі 2 555 грн 81 коп., інфляційні втрати у розмірі 5 050 грн 22 коп., які просить суд стягнути з відповідача.

Крім того, посилаючись на положення ст.ст.546, 549 Цивільного кодексу України, ст.231 Господарського кодексу України, позивач нарахував відповідачу пеню за період з 07.04.2018р. по 07.04.2021 р., розмір якої становить 22 394 грн 78 коп. та яку позивач також просить стягнути з ТОВ «ФІРМА» САТ АГРО».

Відповідач своїм правом на судовий захист не скористався.

Розглянув матеріали справи, заслухав пояснення представника позивача, суд дійшов наступного висновку.

У статтях 3, 6, 203, 626, 627 Цивільного кодексу України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст. 638 Цивільного кодексу України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначено у ст.ст. 642- 643 Цивільного кодексу України.

У ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст засади свободи договору викладено у ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, згідно з якими свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, законодавець разом із тим у Цивільному кодексі України визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 ч.3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами -юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.1 та ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Дійсно, згідно з п.1 ст.202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Пунктами 1,2 ст. 205 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

За приписами ч.1 ст.181 Господарського кодексу України (в редакції станом на 15.08.2012р. - дата укладання договору згідно заяви позивача) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно ч.1,2 ст. 639 Цивільного кодексу України (в редакції станом на 15.08.2012р.) договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

З пояснень представника позивача вбачається, що ТОВ «СЕЛМ АГРО» та ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» домовилися укласти договір поставки товару в усній формі та правовідносини між сторонами щодо поставки товару було врегульовано шляхом оформлення видаткових накладних.

Частиною 2 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено ст. 175 Господарського кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2017р. ТОВ «СЕЛМ АГРО» поставило ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» товар на загальну суму 24 276 грн 02 коп., що підтверджується видатковою накладною №4915 від 28.07.2017р., 06.11.2017р. ТОВ «СЕЛМ АГРО поставило ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» товар на загальну суму 20 763 грн 48 коп., що підтверджується видатковою накладною №8259 від 06.11.2017р., та 08.11.2017р. поставило товар на суму 488 грн 74 коп., що підтверджується видатковою накладною №8318 від 08.11.2017р.

Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За приписами ст.9 зазначеного Закону (в редакції станом на 12.04.2018р.) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до п.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704, яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності, установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Таким чином, враховуючи наявні у матеріалах справи видаткові накладні, суд вважає підтвердженим факт поставки ТОВ «СЕЛМ АГРО» на користь ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» товару на загальну суму 45 528 грн 24 коп. згідно видаткових накладних №4915 від 28.07.2017р., №8259 від 06.11.2017р.та №8318 від 08.11.2017р.

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, у ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» після отримання товару виникло зобов`язання щодо його оплати за цінами, визначеними у видаткових накладних. Але, за матеріалами справи, товар було оплачено частково, у сумі 17 187 грн 52 коп. згідно платіжного доручення №278 від 31.08.2017р.

Таким чином, заборгованість ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» по оплаті за товар, отриманий за видатковою накладною №4915 від 28.07.2017р. становить 7 088 грн. 50 коп., + заборгованість по оплаті на видатковою накладною №8259 від 06.11.2017р. у розмірі 20 763 грн 48 коп. + заборгованість по оплаті за накладною №8318 від 08.11.2017р. у розмірі 488 грн 88 коп. = 28 340 грн 72 коп.

Отже, позовні вимоги у частині стягнення основного боргу підлягають частковому задоволенню у розмірі 28 340 грн 72 коп.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні втрати, що нараховані за період з 07.04.2018р. по 07.04.2021р., посилаючись на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання та положення законодавства, що регулюють такі нарахування.

Суд вважає за необхідне зауважити, що дійсно, за приписами ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося вище, сторони у справі не уклали договір поставки у письмовій формі, у зв`язку із чим відсутній обумовлений сторонами порядок та строк оплати товару. Наявні у матеріалах справи видаткові накладні також не містять строку, протягом якого Покупець товару має сплатити його вартість. Посилання позивача на надані до матеріалів справи рахунки на оплату не можуть прийматися судом у якості доказів встановлення Покупцю строку оплати за товар, адже, позивачем не надано доказів направлення (вручення) зазначених рахунків відповідачу.

Згідно ч.2 ст.530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Позивач у справі зазначив, що 26.01.2020р. за вих.№0121-Ю13 направив ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» претензію №1 з вимогою погасити заборгованість, але доказів направлення такої претензії поштою або вручення повноваженому представнику відповідача матеріали справи не містять.

Таким чином, суд дійшов висновку про те, шо вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 2 555 грн 81 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 050 грн 22 коп., пені у розмірі 22 394 грн 78 коп. є передчасними, адже станом на даний час неможливо встановити дату пред`явлення вимоги щодо сплати заборгованості.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів» та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування «вірогідність доказів».

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Враховуючи все викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «СЕЛМ АГРО» та стягнення з ТОВ «ФІРМА «САТ АГРО» заборгованості по оплаті за поставлений товар у розмірі 28 340 грн 72 коп. У задоволенні решти позову слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача у відповідності до положень ст.129 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛМ АГРО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «САТ АГРО» про стягнення заборгованості у розмірі 28 372 грн 92 коп., пені у розмірі 22 394 грн 78 коп., інфляційних втрат у розмірі 5 050 грн 22 коп., 3% річних у розмірі 2 555 грн 81 коп. - задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА «САТ АГРО» (65026, м. Одеса, узвіз Польський, буд.11, код ЄДРПОУ - 36624509, електронна адреса: ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕЛМ АГРО» (18023, м. Черкаси, вул. Благовісна, буд. 119, код ЄДРПОУ - 38469809, електронна адреса: ) заборгованість у розмірі 28 340 грн 72 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 103 грн.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 03 вересня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога