УХВАЛА

03 вересня 2021 року

м. Київ

Справа № 910/19639/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - ДП "Гарантований покупець", відповідач, скаржник)

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021,

додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 та

постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021

у справі № 910/19639/20

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОНЯЧНА ЕНЕРГІЯ" (далі - ТОВ "СОНЯЧНА ЕНЕРГІЯ", позивач)

до ДП "Гарантований покупець",

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго"; 2) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) Кабінет Міністрів України

про стягнення 398 293,98 грн,

ВСТАНОВИВ:

ДП "Гарантований покупець" 22.06.2021 (згідно з відміткою на поштовому конверті) через Північний апеляційний господарський суд звернулося до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить, зокрема скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі № 910/19639/20 в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також скаржник просить суд відстрочити сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення Верховним Судом постанови у даній справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.08.2021 для розгляду касаційної скарги у справі № 910/19639/20 визначено колегію суддів у складі: Малашенкової Т.М. - головуючий, Булгакової І.В., Колос І.Б.

Як убачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішенням Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 у справі № 910/19639/20 позов задоволено повністю; стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "СОНЯЧНА ЕНЕРГІЯ" пеню в розмірі 117 525,97 грн, 3% річних у розмірі 29 268,35 грн, інфляційні втрати у розмірі 33 224,67 грн, штраф у розмірі 218 274,98 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 980,44 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/19639/20, зокрема задоволено частково заяву про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу; стягнуто з ДП "Гарантований покупець" на користь ТОВ "СОНЯЧНА ЕНЕРГІЯ" витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000,00 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 залишено без змін рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 у справі № 910/19639/20.

Вирішуючи питання щодо прийнятності касаційної скарги та наявності підстав для відкриття/відмови у відкритті касаційного провадження, дослідивши доводи касаційної скарги ДП "Гарантований покупець" у контексті оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частина перша статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Приписами пункту 1 частини першої статті 287 ГПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Отже, перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, наведений у пункті 2 частини другої статті 287 ГПК України, є вичерпним.

За змістом частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2102,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у справі № 910/19639/20 є стягнення 398 293,98 грн, а, отже, ціна позову у цій справі не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 2020 рік - 1 051 000,00 грн).

Верховний Суд звертає увагу на те, що за такого правового регулювання можливість відкриття касаційного провадження у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, залежить виключно від значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики та обставин конкретної справи, за наявності підстав, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

При цьому тягар доказування наявності підстав, передбачених пунктом 2 частини третьою статті 287 ГПК України, покладається на скаржника.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що, обґрунтовуючи підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені пунктами 2, 3 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає: що відсутній висновок Верховного Суду з приводу застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема: статей 33, 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо покладення спеціальних обов`язків із збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел не лише на гарантованого покупця, а й на іншого учасника правовідносин Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" та застосування статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" в частині стягнення неустойки за авансові платежі за перші 10 та 20 днів спірного періоду відповідно до оперативних даних, а не фактичного обсягу поставленої електричної енергії; статей 539, 614, 551 Цивільного кодексу України; статей 174, 196, 218, 233 Господарського кодексу України; вважає за необхідне відступити від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 12.04.2021 у справі №910/11830/20 щодо застосування статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії".

У касаційній скарзі заявник зазначає про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, передбачених підпунктами "а", "г" частини третьої статті 287 ГПК України. На думку скаржника, фундаментальне значення справи полягає у тому, що за заявами виробників електричної енергії за "зеленим" тарифом до ДП "Гарантований покупець" відкрито провадження господарським судом міста Києва по 143 справам про стягнення 1 590 793 969,67 грн, а суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково, оскільки відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Вказані твердження судом відхиляються, як необґрунтоване з огляду на таке.

Фундаментальне значення для формування правозастосовчої практики означає, що скаржник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження Верховним Судом, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені скаржником у касаційній скарзі доводи та зміст оскаржених судових рішень у цій справі не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес.

Суд не вважає наведені скаржником обґрунтування такими, що дають підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі. Щодо наведених у касаційній скарзі доводів стосовно того, що справа має для скаржника виняткове значення Суд зазначає, що незгода з рішенням судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для скаржника внаслідок прийняття цього рішення, оскільки настання таких наслідків у випадку прийняття судового рішення не на користь відповідача є звичайним передбачуваним процесом. Подана касаційна скарга фактично зводиться до спроби переконати суд у необхідності переглянути зміст рішення, ухваленого судом апеляційної інстанції, однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішення суду тільки через те, що таке рішення скаржник вважає незаконним.

Зазначені у касаційній скарзі доводи зводяться до власного викладення обставин справи стороною у справі та до переоцінки доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій. Такі доводи, з огляду на статус Верховного Суду і його повноваження, не є підставою для відкриття касаційного провадження зі справи.

У касаційній скарзі не наведено доводів, які б підтверджували, що ця справа є складною і суд помилково відніс її до категорії малозначних на підставі пункту 2 частини п`ятої статті 12 ГПК України.

Також слід зауважити, що саме лише застереження про те, що справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, не може бути визнано судом підставою, на яку поширюється дія положення підпункту "в" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Верховний Суд зазначає, що скаржник не зазначив, якого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній, і не вказав, що суди застосували саме це положення під час розгляду справи.

Верховний Суд відзначає, що, визначені підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки, є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.

Використання оціночних чинників, як-то: "винятковість значення справи для скаржника", "суспільний інтерес", "значення для формування єдиної правозастосовчої практики", тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Верховним Судом під час аналізу доводів та аргументів касаційної скарги також взято до уваги: предмет позову, правову природу спірних правовідносин, складність справи, чинне на час виникнення спірних правовідносин законодавство, факт розгляду даної справи судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію та врахував межі, порядок та повноваження апеляційного суду щодо розгляду справи.

Таким чином, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які можуть бути визнані такими, що підпадають під пункт 2 частини третьої статті 287 ГПК України, і, які надають повноваження Верховному Суду переглянути, як "суду права", дану категорію справ.

Касаційний господарський суд також враховує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Разом з тим, Суд також враховує позицію, висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі пункт 3 (а) статті 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до пункту 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункт 1 статті 6 Конвенції.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява № 21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Беручи до уваги вищевказане, з огляду на принципи господарського судочинства (змагальності та диспозитивності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності) колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ДП "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі №910/19639/20, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 234, 235, 287, 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.02.2021, додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 11.03.2021 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.06.2021 у справі № 910/19639/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. Малашенкова

Суддя І. Булгакова

Суддя І. Колос