Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/593/21

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Кравець С.Г.

секретар судового засідання: Гекалюк О.І.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-Світлотехніка" (м.Київ)

до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (м.Радомишль, Житомирська область)

про стягнення 17314,28 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "АСТ-Світлотехніка" звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" про стягнення 17314,28грн, з яких: 15322,08грн основного боргу, 904,20грн пені, 211,00грн 3% річних та 877,00грн інфляційних втрат, а також судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №96/10 від 10.04.2020.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.06.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 07.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 07.07.2021 прийнято до розгляду заяву позивача від 29.06.2021 про збільшення позовних вимог, ухвалено розгляд справи здійснювати з урахуванням поданих змін про стягнення з відповідача на користь позивача 17577,59грн, з яких: 15322,08грн основного боргу, 904,20грн пені, 263,74грн 3% річних та 1087,57грн інфляційних втрат, а також судових витрат. Також даною ухвалою суду відкладено розгляд справи по суті на 16.07.2021.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 16.07.2021 розгляд справи по суті було відкладено на 26.08.2021.

16.08.2021 на адресу господарського суду від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог від 10.08.2021, в якій представник повідомив, що відповідач 21.07.2021 розрахувався за поставлений товар в сумі 15322,08грн. В зазначеній заяві представник просить стягнути з відповідача на користь позивача: 904,20грн пені, 263,74грн 3% річних та 1087,57грн інфляційних втрат, а також суму судового збору. Також 16.08.2021 до суду від представника позивача надійшла заява від 10.08.2021 про розгляд справи за відсутності позивача (його представника).

Згідно приписів п.2 ч.2 ст.46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що за змістом наведеної норми, збільшення або зменшення позовних вимог при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження можливе лише до початку першого судового засідання, яке у даному випадку відбулось 07.07.2021 року, суд не приймає до розгляду подану представником позивача заяву про зменшення розміру позовних вимог від 10.08.2021, а здійснює розгляд справи в межах позовних вимог, викладених у позовній заяві з урахуванням заяви від 29.06.2021.

Відповідач відзиву на позов не подав, в судове засідання 26.08.2021 повноважного представника не направив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №320 (а.с.55).

Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на те, що неявка в засідання суду представників сторін та неподання відповідачем письмового відзиву, не перешкоджають розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

10.04.2020 між Приватним акціонерним товариством "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (покупець/відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АСТ-Світлотехніка" (постачальник/позивач) було укладено договір поставки №96/10 (далі - договір) (а.с.10).

Згідно п.1.1 договору, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі поставляти, а покупець у випадку відсутності зауважень до якості приймати та оплачувати електротехнічне обладнання, надалі товар.

Відповідно до пункту 2.1 договору, поставка товару здійснюється на умовах DDP склад покупця (ІНКОТЕРМС 2010) за адресою: м.Радомишль, вул.Микгород, №71, якщо інше не зазначено в Специфікації.

За умовами пункту 2.2 договору, особливості виготовлення та/або поставки товару, у тому числі поставки окремих партій визначаються з Специфікації.

Передача товару здійснюється відповідно до умов поставки, що підтверджується підписанням представниками сторін відповідних видаткових накладних. Моментом переходу ризиків пошкодження та втрати товару за права власності від постачальника до покупця є момент передачі товару від постачальника до покупця. Датою поставки вважається дата підписання покупцем накладної на отримання товару на складі покупця (пункт 4.1 договору).

За умовами пункту 10.1 договору, договір діє з дати його підписання та скріплення печатками по "31" грудня 2020 року включно, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами зобов`язань за договором, взятих на себе до вищевказаної дати, у тому числі гарантійних. Дострокове припинення даного договору можливе лише за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткового договору, крім випадків передбачених п.8.4 та 10.5 цього договору.

До договору поставки №96/10 від 10.04.2020 між сторонами 10.04.2020 було підписано Додаток №1 - Специфікацію, згідно пункту 3 якого, сторони передбачили порядок оплати за товар наступним чином:

- передплата 70% вартості Товару, що постачається за цією Специфікацією, що дорівнює 37 706, 04 грн. в т.ч. ПДВ;

- оплата решти 30% вартості Товару, що постачається по цій Специфікації, що дорівнює 16159,68грн в т.ч. ПДВ здійснюється протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту остаточного та повного постачання Товару за Додатком до даного Договору (Специфікацією), але тільки у платіжний день на момент підписання Договору; платіжний день - вівторок та четвер).

Договір та специфікація підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками товариств.

Позивач, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки №96/10 від 10.04.2020, згідно з заявою від 29.06.2021 про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду, просить стягнути з відповідача 15322,08грн основного боргу, 904,20грн пені, 263,74грн 3% річних та 1087,57грн інфляційних втрат за несвоєчасне виконання зобов`язань по проведенню розрахунків.

Оцінивши подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з такого.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, відтак до правовідносин, що виникли між сторонами на підставі даного договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини поставки.

Згідно з ст.712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2 ст.712 ЦК України).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивачем на виконання умов договору поставки №96/10 від 10.04.2020, було поставлено відповідачу товар на суму 53028,12грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи: видатковою накладною №АСТ63161 від 17.11.2020, довіреністю №1203 від 17.11.2020 (а.с.12-13), а також актом звірки взаємних розрахунків станом на 16.02.2021 (а.с.30), в якому відображено операції по продажу товару у період з жовтня 2018 року по листопад 2020 року та проведенню оплат. Даний акт підписано представниками сторін та скріплено печатками підприємств.

У відповідності із ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Пунктом 3.2 договору передбачено, що покупець сплачує за товар, що поставляється за даним договором шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника відповідно до банківських реквізитів останнього на умовах передбачених додатком до даного Договору (Специфікацією).

Як уже зазначалось, за умовами пункту 3 Специфікації сторони погодили, що:

- передплата 70% вартості Товару, що постачається за цією Специфікацією, що дорівнює 37 706, 04 грн. в т.ч. ПДВ;

- оплата решти 30% вартості Товару, що постачається по цій Специфікації, що дорівнює 16159,68грн в т.ч. ПДВ здійснюється протягом 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту остаточного та повного постачання Товару за Додатком до даного Договору (Специфікацією), але тільки у платіжний день на момент підписання Договору; платіжний день - вівторок та четвер).

Таким чином, згідно погоджених сторонами строків проведення розрахунків, за отриманий товар відповідач зобов`язаний був здійснити оплату товару за видатковою накладною №АСТ63161 від 17.11.2020 на суму 53028,12грн: 70% в сумі 37119,68грн - в строк до здійснення поставки, решту суми в розмірі 15908,44грн - в строк до 01.12.2020.

З наданих позивачем документів вбачається, що відповідачем проведено оплату поставленого товару на загальну суму 37706,04грн, зокрема, 26.08.2020 ним було здійснено оплату на рахунок позивача, що підтверджується банківською випискою від 26.08.2020 (а.с. 14, 33-38).

Отже, зважаючи на здійснену відповідачем проплату та проведені позивачем зарахування, неоплаченим відповідачем станом на час звернення з позовом у даній справі, залишився борг в сумі 15322,08грн за товар поставлений за видатковою накладною №АСТ63161 від 17.11.2020.

Нормою ст.525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З наданих представником позивача документів також вбачається, що після звернення позивача з позовом до суду, відповідачем було здійснено погашення заборгованості в сумі 15322,08грн - 21.07.2021, які були зараховані позивачем в рахунок погашення наявної заборгованості, про що свідчить зміст заяви позивача від 10.08.2021 (а.с.56).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Таким чином, провадження у справі в частині стягнення з відповідача заборгованості в сумі 15322,08грн підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

В заяві від 10.08.2021 позивач просить стягнути з відповідача 904,20грн пені, 263,74грн 3% річних та 1087,57грн інфляційних втрат. Зазначені суми позивач просив стягнути з відповідача в заяві від 29.06.2021 про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом до розгляду.

Розглядаючи питання про правомірність вимог позивача щодо стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат, господарський суд враховує, що порушенням зобов`язання, згідно ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статі 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, який обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 Цивільного кодексу України встановлює, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При цьому слід зазначити, що передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов`язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору.

Згідно зі ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до пункту 7.2 договору, за несвоєчасне виконання договірних зобов`язань п.п.3.2 договору, покупець сплачує пеню у розмірі 0,05% від суми заборгованості за кожен прострочення, але не більше 5% від суми заборгованості.

За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 904,20грн за період з 01.12.2020 по 18.05.2021 (розрахунок а.с.4).

Слід зазначити, що прострочка оплати відповідачем товару починається з дня наступного після закінчення строку на його оплату - у даному випадку з 02.12.2020.

Перевіряючи проведені позивачем нарахування пені суд встановив, що за період з 02.12.2020 по 18.05.2021 сума пені нарахована на заборгованість в розмірі 15322,08грн становить 904,20грн.

Однак враховуючи погоджені сторонами в п.7.2 договору умови щодо обмеження нарахування пені - не більше 5% від суми заборгованості, суд приходить до висновку, що правомірним є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 766,10грн.

Отже, правомірними та такими, що підлягають задоволенню є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 766,10грн. В частині стягнення з відповідача пені в сумі 138,10грн (904,20грн - 766,10грн = 138,10грн) вимоги позивача є безпідставними, а тому у їх задоволенні суд відмовляє.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, суд враховує вищевикладене, а також таке.

У відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до наведеної норми, позивачем було нараховано до стягнення з відповідача 263,74грн 3% річних та 1087,57грн інфляційних втрат (розрахунок а.с.26).

Перевіривши проведені позивачем нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає їх обґрунтованими, заявленими відповідно до вимог чинного законодавства, а тому вимоги позивача про стягнення 3% річних в сумі 263,74грн та інфляційних втрат в сумі 1087,57грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Як визначає ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення 766,10грн пені, 263,74грн 3% річних та 1087,57грн інфляційних втрат є обґрунтованими, заявленими відповідно до чинного законодавства та такими, що підлягають задоволенню. Провадження у справі в частині вимог про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 15322,08грн підлягає закриттю. У задоволенні вимог про стягнення 138,10грн пені суд відмовляє.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст.129 ГПК України, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 123, 129, п.2 ч.1 ст.231, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Закрити провадження у справі в частині вимог про стягнення заборгованості в сумі 15322,08грн.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Пиво-безалкогольний комбінат "Радомишль" (12201, Житомирська область, Радомишльський район, м. Радомишль, вул. Микгород, буд. 71; ідентифікаційний код 05418365) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АСТ-Світлотехніка" (02121, м.Київ, вул. Харківське шосе, буд. 201-203, літ. 2А; ідентифікаційний код 39393590):

- 766,10грн пені,

- 263,74грн 3% річних,

- 1087,57грн інфляційних втрат,

- 2252,17грн витрат по сплаті судового збору.

4. У задоволенні вимог про стягнення пені в сумі 138,10грн відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 26.08.21

Суддя Кравець С.Г.

Друк. :

1 - до справи,

2,3 - сторонам (рек.),

та на електронні адреси: - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - ІНФОРМАЦІЯ_2