ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" вересня 2021 р. Справа№ 910/716/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Агрикової О.В.

Чорногуза М.Г.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021

у справі №910/716/21 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Інжиніринг Груп»

до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»

про стягнення 3 556 223,72 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Софт Інжиніринг Груп» (далі - ТОВ «СІГ», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС», відповідач) про стягнення 3 556 223,72 грн, з яких 3 130 140,00 грн основного боргу, 216 849,18 грн пені, 120 451,88 інфляційних втрат, 88 782,66 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором поставки товару №574(1)19 УК/53-121-01-19-08826 від 15.11.2019 (далі - договір) в частині оплати поставленого товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/716/21 позов задоволено частково, стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на користь ТОВ «СІГ» 3 130 140,00 грн основної заборгованості, 88 782,66 грн 3% річних, 120 451,88 грн інфляційних втрат та 50 090,62 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, суд виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем умов договору щодо оплати поставленого товару, у зв`язку з чим визнав правомірним стягнення з останнього заборгованості, а також нарахованих не неї інфляційних втрат та 3% річних. Водночас, з огляду на те, що сторони у договорі не визначили випадки, розмір та порядок застосування відповідальності саме покупця у вигляді сплати пені за порушення грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення пені.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача 88 782,66 грн 3 % річних, 120 451,88 грн інфляційних втрат та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме, судом не застосований закон, який підлягав застосуванню (ст.ст. 627, 628, 629 Цивільного кодексу України) та застосований закон, який не підлягав застосуванню (абз. 6 п. 201.10. ст. 201 Податкового кодексу України), а також за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

В обґрунтування скарги апелянт наголошував на тому, що спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані умовами договору, а також нормами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та Господарського кодексу України (далі - ГК України), а відносини що виникають у сфері податків і зборів врегульовані положеннями Податкового кодексу України (далі - ПК України) та не є предметом позову у даній справі; зі змісту умов п. 3.2. договору вбачається, що сторони розмежували порядок оплати ціни товару та ПДВ, встановивши, що ціна за товар сплачується протягом 45 календарних днів з дати поставки, а ПДВ - після отримання покупцем від постачальника зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) податкової накладної, а відтак, помилковим є висновок суду про те, що ДП «НАЕК «Енергоатом» для належного виконання свого обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару, не позбавлений права, в тому числі, самостійно отримати інформацію щодо зареєстрованих позивачем податкових накладних, оформлених та зареєстрованих в ЄРПН; відсутні підстави вважати факт отримання покупцем від постачальника податкової накладної подією, яка неминуче має настати; строк оплати частини вартості товару у розмірі суми ПДВ за договором визначений моментом пред`явлення вимоги про її сплату, однак, суду не надано доказів направлення позивачем на зазначені у договорі електронні адреси відповідача податкової накладної та квитанції про її реєстрацію в ЄРПН в електронній формі; оскільки вимога позивача щодо сплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ до відповідача не надходила, обов`язок останнього з оплати частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ не набув характеру прострочення, що виключає можливість кваліфікувати дії останнього як порушення виконання зобов`язання, а відтак, відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/716/21, розгляд апеляційної скарги призначено на 01.09.2021, встановлено ТОВ «СІГ» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач вказував на те, що останнім було додано до позовної заяви копію податкової накладної та копію квитанції про її прийняття, що свідчить про надання у належній електронній формі оформленої та зареєстрованої в ЄРПН у встановлених ПК України випадках та порядку податкової накладної, а тому, відповідно до п. 3.2 договору, у відповідача виник обов`язок щодо оплати вартості товару у розмірі суми ПДВ; на виконання п. 4.5 договору на електронну пошту відповідача було направлено скановані копії податкової накладної та квитанції про її прийняття, що підтверджується наявними в матеріалах справи скріншотами поштових відправлень електронної пошти; позивачем доведено порушення зобов`язання відповідача по оплаті товару, що свідчить про обґрунтованість вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

У судовому засіданні 01.09.2021 представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив вимоги скарги задовольнити, а оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат скасувати та постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволені вказаних позовних вимог.

Представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, доводи, на яких вона ґрунтується вважає безпідставними, а судове рішення законним, у зв`язку з чим просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

01.09.2021 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише в частині задоволення позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі матеріали та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як правильно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 13.12.2019 між ТОВ «СІГ» (у тексті договору - постачальник) та ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» (у тексті договору - покупець) було укладено договір поставки продукції №574 (1) 19 УК/53-121-01-19-08826 від 15.11.2019 (далі - договір), за умовами якого (п.1.1.) постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти і оплатити товар визначений у Специфікації на загальну суму 3 130 140,00 грн.

Згідно з п. 1.2. договору строк поставки товару - грудень 2019 року.

Відповідно до п. 3.1. договору його вартість без ПДВ становить 2 608 450,00 грн, крім того, ПДВ - 521 690,00 грн. Загальна ціна договору складає 3130140,00 грн.

Розрахунок за товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку (п. 3.2 договору).

Пунктом 11.1 договору визначено, що останній вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє протягом року з дати укладення.

Як вказує позивач та не заперечує відповідач, на виконання умов договору на підставі видаткової накладної №ВН-201219 від 20.12.2019, постачальник передав, а покупець прийняв станції робочі різних конфігурацій у кількості 12 штук, загальною вартістю 3 130 140,00 грн, в тому числі ПДВ 521 690,00 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач у строк, визначений п. 3.2. договору, за поставлений товар не розрахувався, 26.03.2020 позивачем було направлено йому претензію вих.№367-03 від 16.03.2020 про необхідність сплати заборгованості за договором.

У відповідь на вказану претензію відповідач листом вих.№28-23/9410 від 05.05.2020 повідомив позивача про те, що у зв`язку зі складним фінансовим становищем погасити заборгованість у встановлений договором строк не має можливості, однак, заборгованість буде погашена у майбутньому.

Посилаючись на те, що зазначеним листом відповідач визнав заборгованість перед позивачем, проте, так і не погасив її, зобов`язань щодо своєчасної оплати за поставлений товар не виконав, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову, з огляду на наступне.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін

Відповідно до статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Отже, укладення ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» та ТОВ «СІГ» договору поставки товару №574(1)19 УК/53-121-01-19-08826 від 15.11.2019 було спрямоване на отримання останнім такого товару та одночасного обов`язку по здійсненню його оплати, у тому числі частини вартості товару у розмірі суми ПДВ.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується апелянтом, на виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 3 130 140,00 грн, що підтверджується видатковою накладною №ВН- 201219 від 20.12.2019.

Положеннями статті 691 та частини 1 статті 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У п. 3.2. договору сторони погодили, що розрахунок за товар здійснюється протягом 45 календарних днів з дати поставки, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Оплата покупцем частини вартості товару у розмірі суми ПДВ здійснюється після отримання ним від постачальника податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядку.

Таким чином, відповідач зобов`язаний був здійснити оплату за поставлений товар за видатковою накладною №ВН-201219 від 20.12.2019 до 03.02.2021 (включно).

При цьому, за умовами пункту 7.7 договору, у випадку ненадання постачальником покупцю у встановлений Податковим кодексом України термін електронної податкової накладної, зареєстрованої в ЄРПН, покупець має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, визначену п.3.1. цього договору, на суму ПДВ.

Відповідно до п. 4.5. договору постачальник зобов`язаний надати покупцю податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Мінфіну України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи і зареєстровану в ЄРПН, шляхом направлення її на дві електронні адреси покупця та протягом строку, визначеного чинною редакцією Податкового кодексу України.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в ЄРПН у встановлений цим Кодексом термін.

Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 201.2 ст. 201 ПК України).

Відповідно до п. 201.10 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до ЄРПН є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Судом першої інстанції правомірно враховано, що відповідно до абз. 6 п. 201.10 ст. 201 ПК України з метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в ЄРПН, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в ЄРПН та отриманими покупцем.

Згідно з п.1 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 № 1246, (далі - Порядок), цей Порядок визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до ЄРПН.

Відповідно до абз.2 п.2 Порядку податкова накладна - електронний документ, який складається платником податку на додану вартість (далі - платник податку) відповідно до вимог Податкового кодексу України (далі - Кодекс) в електронній формі у затвердженому в установленому порядку форматі (стандарті) та надсилається для реєстрації.

Згідно з п.11 Порядку після накладення електронного цифрового підпису платник податку здійснює шифрування податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі та надсилає їх ДФС за допомогою засобів інформаційних, телекомунікаційних, інформаційно-телекомунікаційних систем з урахуванням вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку. Примірник податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі зберігається у платника податку.

Пунктом 12 Порядку визначено, що після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки: відповідності податкової накладної та/або розрахунку коригування затвердженому формату (стандарту); чинності електронного цифрового підпису, порядку його накладення та наявності права підписання посадовою особою платника податку таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; реєстрації особи, що надіслала на реєстрацію податкову накладну та/або розрахунок коригування, платником податку на момент складення та реєстрації таких податкової накладної та/або розрахунку коригування; дотримання вимог, установлених пунктом 192.1 статті 192 та пунктом 201.10 статті 201 Кодексу; наявності помилок під час заповнення обов`язкових реквізитів відповідно до пункту 201.1 статті 201 Кодексу; наявності суми податку на додану вартість відповідно до пунктів 200-1.3 і 200-1.9 статті 2'00-1 Кодексу (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.); наявності в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується; факту реєстрації/зупинення реєстрації/відмови в реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; наявності підстав для зупинення реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування; дотримання вимог Законів України «Про електронний цифровий підпис», «Про електронні документи та електронний документообіг» та Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами, затвердженого в установленому порядку.

У свою чергу, згідно з п.13 Порядку за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).

З матеріалів справи вбачається, що на підставі видаткової накладної №ВН-201219 від 20.12.2019 в ЄРПН зареєстрована податкова накладна №1 від 20.12.2019, що підтверджується квитанцією про прийняття податкової накладної №1 від 20.12.2019.

Крім того, на виконання п. 4.5. договору позивачем було надано відповідачеві вказані податкову накладну та квитанцію шляхом направлення їх сканкопій на дві електронні адреси останнього ( та ), що підтверджується скріншотами поштових відправлень електронної пошти позивача та не спростовано відповідачем.

Також колегія суддів враховує, що за приписами ст. 666 ЦК України, якщо продавець не передає покупцеві приналежності товару та документи, що стосуються товару та підлягають переданню разом з товаром відповідно до договору купівлі-продажу або актів цивільного законодавства, покупець має право встановити розумний строк для їх передання.

Якщо приналежності товару або документи, що стосуються товару, не передані продавцем у встановлений строк, покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу та повернути товар продавцеві.

Таким чином, враховуючи положення п. 7.6 договору, а також зважаючи на те, що чинним законодавством визначено лише строк для реєстрації податкової накладної, який позивачем не порушено, а строку надання такої накладної контрагенту за договором не визначено, судова колегія, з урахуванням відсутності будь-яких претензій з боку відповідача щодо ненадання йому податкової накладної, дійшла висновку про обізнаність покупця щодо вчинення продавцем необхідних дій з реєстрації податкових накладних в ЄРПН.

Разом з цим, судова колегія звертає увагу на те, що в процесі досудового врегулювання спору між сторонами відповідачем жодного разу не висловлювалась вимога про надання позивачем податкових накладних, зареєстрованих в порядку встановленому чинним законодавством, та, відповідно, про відсутність підстав для сплати заборгованості за отриманий товар з урахуванням сум ПДВ з огляду на положення п. 7.7 договору. Водночас, наявне у справі листування між сторонами свідчить про визнання відповідачем суми заборгованості за отриманий товар саме з урахуванням ПДВ.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач скористався своїм правом на зменшення ціни договору на суму ПДВ.

В контексті наведеного, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що встановлені вище обставини дають підстави для висновку про необхідність застосування при розгляді даної справи доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Наведений принцип римського права "venire contra factum proprium" є вираженням "equitable estoppel" - однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина ґрунтується на "principles of fraud" та є спрямованою на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою до інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Також місцевий господарський суд обґрунтовано вказав на те, що в силу вищенаведених норм ПК України, відповідач для належного виконання обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого позивачем товару не позбавлений права, в тому числі, самостійно отримати інформацію щодо зареєстрованих позивачем податкових накладних, оформлених та зареєстрованих в ЄРПН.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спосіб отримання відповідачем зареєстрованих у встановленому законом порядку податкових накладних (від позивача або з Єдиного реєстру податкових накладних) не може нівелювати встановленого ПК України порядку включення сум податку у вартість товару та сплату його покупцем при його придбанні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що строк оплати за поставлений товар за видатковою накладною №ВН-201219 від 20.12.2019, у тому числі, в частині суми ПДВ у розмірі 521 690,00 грн, є таким, що настав, оскільки в матеріалах справи наявні копії квитанції про реєстрацію податкових накладних в ЄРПН та податкової накладної, зареєстрованої позивачем у вказаному реєстрі.

Крім того, доводи відповідача щодо ненастання строку виконання зобов`язання щодо оплати частини вартості товару в розмірі суми ПДВ з посиланням на відсутність вимоги позивача щодо здійснення такої оплати, на переконання колегії суддів, правомірно відхилені судом першої інстанції з огляду на те, що позивач звертався до відповідача з претензією щодо оплати всієї суми боргу за поставлений товар, в тому числі, в частині вартості товару у розмірі суми ПДВ.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Частиною першою ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, у зв`язку з простроченням відповідачем виконання зобов`язань з оплати товару, позивач просив суд стягнути з відповідача 120 451,88 інфляційних втрат та 88 782,66 грн 3% річних, нарахованих за період з 04.02.2020 по 14.01.2021.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

З огляду на прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та процентів за відповідний період, враховуючи відсутність контррозрахунку відповідача, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що такі нарахування є арифметично правильними та здійсненими з урахуванням приписів чинного законодавства та умов договору, а відтак, вказані позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази та вимоги законодавства, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» на користь ТОВ «СІГ» 88 782,66 грн 3 % річних та 120 451,88 грн інфляційних втрат.

Доводи апелянта щодо неправильного застосування місцевим господарським судом норм матеріального права, зокрема, незастосування закону, який підлягав застосуванню (ст.ст. 627, 628, 629 ЦК України) та застосування закону, який не підлягав застосуванню (абз. 6 п. 201.10. ст. 201 ПК України), не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду стосовно правомірності нарахування позивачем сум інфляційних втрат та 3% річних на всю суму заборгованості за товар з урахуванням сум ПДВ.

Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/716/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ДП «НАЕК «Енергоатом» в особі ВП «ЗАЕС» має бути залишена без задоволення.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі Відокремленого підрозділу «Запорізька атомна електрична станція» Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/716/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.05.2021 у справі №910/716/21 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/716/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.09.2021.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді О.В. Агрикова

М.Г. Чорногуз