СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" серпня 2021 р. Справа № 913/231/21

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Бородіна Л.І., суддя Лакіза В.В., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Перікової К.В.,

за участю представників сторін:

від позивача: Литкін А.П., адвокат (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 11.06.2019 №002230) на підставі ордера від 11.08.2021 №1057934;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" поза межами приміщення суду, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «РЕМО», м. Київ,

на рішення Господарського суду Луганської області від 09.07.2021 (суддя Корнієнко В.В.), ухвалене в приміщенні Господарського суду Луганської області в м. Харкові,

у справі №913/231/21,

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «РЕМО», м. Київ,

до відповідача: Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, смт. Мілове,

про зняття арешту з нерухомого майна,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 09.07.2021 у справі №913/231/21 у задоволенні позову відмовлено повністю ( а.с.82-86).

Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що позов подано до неналежного відповідача; відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна. Крім того, суд зазначив, що при відсутності спора про право цивільне, питання, пов`язані із зняттям арешту, який накладений державним виконавцем, вирішуються у межах відповідного виконавчого провадження.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «РЕМО» з рішенням місцевого господарського суду не погодилось та 27.07.2021 звернулось до Східного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 09.07.2021 у справі №913/231/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги скаржник посилається на те, що позивач є власником нерухомого майна, на яке накладено арешт. При цьому, з інформації в системі АСВП не вбачається, що у Довжанському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження щодо позивача; Єдиний державний реєстр боржників не містить інформації про те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні від 04.09.2012 ВП №33666157. Також, скаржник вважає, що судом першої інстанції не враховано, що позивач у даній справі боржник за виконавчим провадженням, а стягувач, у тому числі особа, в інтересах якої накладений арешт ПАТ «Брокбізнесбанк», є припиненим, запис про припинення внесений 15.10.2019, відомості про правонаступників відсутні. Крім того, позивач вважає, що суд не з`ясував характер спірних правовідносин, наявність порушеного права чи інтересу позивача та можливість його захисту в обраний позивачем спосіб.

Довжанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відзиві на апеляційну скаргу просить рішення Господарського суду Луганської області від 09.07.2021 у справі №913/231/21 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення. Зокрема, зазначає, що ТОВ «Керуюча компанія «Ремо» не зверталась до відповідача з заявою про скасування обтяження (арешту нерухомого майна); за номером рекомендованої кореспонденції 418 до Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15.03.2021 надійшла заява про закінчення виконавчого провадження №36801705 від Токарєвої Т.О. Також вказує на те, що станом на 16.08.2021 постанова про закінчення виконавчого провадження по виконавчому провадженню №3366617 не виносилась. Відповідач вважає, що на момент розгляду справи, відповідно до частини 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні правові підстави для зняття арешту з майна позивача. Крім того, вказує на те, що дублікат виконавчого напису нотаріуса від 24.07.2012 №246, виданого приватним нотаріусом Чорнобривко Я.М. на примусове виконання, не надходив, заява про відновлення виконавчого провадження з зазначенням необхідності припинення заходів примусового виконання рішення від боржника ТОВ «Керуюча компанія «Ремо» до виконавчої служби не надходила, а отже виконавче провадження не відновлювалось (а.с.120-123).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2021 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Здоровко Л.М. для розгляду справи №913/231/21 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Бородіної Л.І., судді Лакізи В.В., судді Плахова О.В.

Представник позивача, який прийняв участь в судовому засіданні апеляційної інстанції у режимі відеоконференції за допомогою програмного забезпечення "EasyCon" в приміщенні Запорізького апеляційного суду, підтримав вимоги апеляційної скарги та просив скасувати рішення Господарського суду Луганської області від 09.07.2021 у справі №913/231/21 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Відповідач належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.119). однак своїм правом не скористався, в судове засідання не прибув.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце засідання суду, а також те, що явка представників сторін не була визнана судом обов`язковою, та зважаючи на відсутність правових підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що:

05.11.2008 прийнято рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно за ТОВ «Ремо», реєстровий №14853883; тип майна: комплекс; технічний опис майна: прохідна А загальною площею 14,8кв.м, бокс по ремонту автомобілів Б загальною площею 277,2кв.м, гараж- В загальною площею 59,2кв.м, майстерня Г загальною площею 88,6кв.м, склад Д загальною площею 109,2кв.м, будівля АБК-Ж загальною площею 151,5кв.м, гараж З загальною площею 67,3кв.м, склад І загальною площею 17,5кв.м; адреса нерухомого майна: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, буд.1;

14.10.2010 до Державного реєстру іпотек внесений запис про обтяження нерухомого майна №10363966: тип обтяження: іпотека; підстави обтяження: повідомлення про реєстрацію змін іпотеки, №240, 14.10.2010 АТ «Брокбізнесбанк»; об`єкт обтяження: комплекс, адреса Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, будинок 1; іпотекодержатель: ПАТ «Брокбізнесбанк»; іпотекодавець ТОВ «КК «Ремо»; боржник за основним зобов`язанням: Шманьов С.В.;

14.10.2010 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстратором приватним нотаріусом Аржинт І.П. внесений запис про обтяження: нерухомого майна №10363614; тип обтяження: заборона на нерухоме майно; підстави обтяження: договір про зміни до іпотечного договору, реєстров. №2033 14.10.2021; обтяжувач: ПАТ «Брокбізнесбанк»; власник: ТОВ «КК «Ремо»;

04.09.2012 внесений запис №12948812, тип обтяження: арешт нерухомого майна; підстави обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №33666157, Головний державний виконавець ВДВС Свердловського МУЮ Соколова С.С.; Обтяжувач: Відділ державної виконавчої служби Свердловського міського управління юстиції (т.1, а.с.14-17).

21.04.2021 ТОВ «Керуюча компанія «РЕМО» звернулось до Господарського суду Луганської області із позовом до Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту, який накладений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Свердловського міського управління юстиції Соколовою С.С. відповідно до постанови від 04.09.2012 ВП33666157 (реєстраційний номер обтяження 12948812) на майно ТОВ Керуюча компанія Ремо, а саме: прохідна А загальною площею 14,8кв.м, бокс по ремонту автомобілів Б загальною площею 277,2кв.м, гараж- В загальною площею 59,2кв.м, майстерня Г загальною площею 88,6кв.м, склад Д загальною площею 109,2кв.м, будівля АБК-Ж загальною площею 151,5кв.м, гараж З загальною площею 67,3кв.м, склад І загальною площею 17,5кв.м; адреса нерухомого майна: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, буд.1 (а.с.1-28).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником комплексу вказаного нерухомого майна. З Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачеві стало відомо, що на підставі постанови від 04.09.2012 ВП №33666157 внесений запис про обтяження №12948812. Однак, з інформаційної системи АСВП не вбачається, що у Довжанському міському відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) перебуває виконавче провадження щодо ТОВ «Керуюча компанія «РЕМО». Крім того, вказує на те, що позивач звертався до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з нерухомого майна, однак відповіді не отримав, що стало підставою для звернення до суду в порядку статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». До вказаного позову позивачем надано, зокрема: заяву про скасування обтяження (арешту нерухомого майна) без номера та дати, яка адресована Довжанському відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків); фіскальний чек АТ «Укрпошта» від 09.03.2021, з якого вбачається, що Довжанському МВДВС надісланий рекомендований лист. На вказаному листі міститься номер відправлення 418 (а.с.1-29).

Довжанський міський відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до наказу ГУЮ у Луганській області від 25.11.2014 №46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» Відділ ДВС Свердловського міського управління юстиції тимчасово переміщено за адресою: Луганська область, Міловський район, смт. Мілове, вул. Леніна,38. Всі матеріали виконавчих проваджень, відкритих до 01.12.2014, у тому числі виконавче провадження №33666157, матеріально - технічна база та інше майно ВДВС Свердловського міського управління юстиції знаходяться та тимчасово окупованій території за місцем його попередньої реєстрації. Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження (далі АСВП) 28.07.2012 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження по виконанню виконавчого напису нотаріуса №246 від 24.07.2012, виданого приватним нотаріусом Чорнобривко Я.М. про стягнення з ТОВ «КК «Ремо» (позивача у справі) шляхом звернення на нерухоме майно комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, 1 (до якого входять: прохідна, бокс, гараж та інше) на користь ПАТ «Брокбізнесканк» в рахунок погашення боргу за кредитом в сумі 100580,07 доларів США (виконавче провадження № 33666157); 04.09.2012 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Крім того, вказує на те, що відновлення втраченого виконавчого провадження здійснюється на підставі Інструкції з організації примусового виконання рішень. Також зазначає, що станом на момент звернення позивача з позовом відсутні правові підстави для зняття арешту з майна ТОВ «КК «Ремо» у межах виконавчого провадження №33666157. Одночасно, звертає увагу на те, що відповідач не отримував від позивача або його представника заяв про скасування обтяжень (арешту нерухомого майна); за номером рекомендованої поштової кореспонденції 418 АТ «Укрпошта» до Довжанського МВДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 15.03.2021 надійшла заява про закінчення виконавчого провадження №36801705 від Токарєвої Т.О., на яку було надано відповідь (а.с.46-49).

До вказаного відзиву надано належним чином засвідчену копію конверта, на якому міститься номер рекомендованого поштового відправлення №418, та з якого вбачається, що відправником є Токарєва Т.О. (а.с.56).

09.07.2021 місцевим господарським судом прийнято оскаржуване рішення з підстав, зазначених вище (а.с.82-86).

Перевіривши матеріали справи, правильність їх юридичної оцінки та застосування місцевим господарським судом норм законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частинах 1,2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Предметом спору у цій справі є дії органів виконавчої служби під час вчинення виконавчих дій, зокрема, щодо накладення арешту на майно боржника у межах виконавчого провадження №33666157.

Однак, у матеріалах цієї справи відсутнє судове рішення або рішення іншого органу (посадових осіб), на виконання якого видано виконавчий документ і ВДВС відкрито виконавче провадження №33666157 та накладено арешт.

Відповідно до розділу XV Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 N512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 N2832/5) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за N1302/29432, за заявою сторони виконавчого провадження або з ініціативи виконавця відновленню підлягають: втрачене виконавче провадження або його матеріали; знищене виконавче провадження у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду; виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території. Виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони можуть звернутися до суду або іншого органу (посадової особи), які видали виконавчий документ, за видачею дубліката виконавчого документа. Для відновлення виконавчого провадження чи його матеріалів державний виконавець використовує відомості автоматизованої системи виконавчого провадження про винесені постанови та інші документи виконавчого провадження, інформацію та документи, одержані ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 N1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження віднесено м. Довжанськ Луганської області.

Відповідно до Постанови Верховної ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей» перейменувано, зокрема, такі населенні пункти Луганської області: Свердловський район на Довжанський район; місто Свердловськ на місто Довжанськ.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що нерухоме майно, яке належить на праві власності ТОВ «КК «Ремо»: комплекс, з технічними характеристиками: прохідна А загальною площею 14,8кв.м, бокс по ремонту автомобілів Б загальною площею 277,2кв.м, гараж- В загальною площею 59,2кв.м, майстерня Г загальною площею 88,6кв.м, склад Д загальною площею 109,2кв.м, будівля АБК-Ж загальною площею 151,5кв.м, гараж З загальною площею 67,3кв.м, склад І загальною площею 17,5кв.м, знаходиться за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, буд.1 (а.с.14-17).

З відомостей із Державного реєстру обтяжень нерухомого майна вбачається, що арешт на вказане вище нерухоме майно накладений 04.09.2012 постановою №33666157 Головного державного виконавця ВДВС Свердловського МУЮ Соколовою С.С., про що внесений відповідний запис.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що всі матеріали виконавчих проваджень, відкритих до 01.12.2014, у тому числі і виконавче провадження №33666157, матеріально технічна база та інше майно Відділу ДВС Свердловського міського управління юстиції знаходяться на тимчасово окупованій території; здійснити вивезення майна та виконавчих проваджень не виявилось за можливе у зв`язку з небезпекою для життя.

З наведеного в сукупності вбачається, що за заявою сторони виконавчого провадження, зокрема, боржника ТОВ «КК «Ремо» втрачене виконавче провадження, виконавче провадження, виконання за яким здійснювалось на тимчасово окупованій території, може бути відновлене.

Однак, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) з заявою про відновлення втраченого виконавчого провадження.

Відповідач стверджує, що виконавче провадження відкрито по виконанню виконавчого напису нотаріуса №246 від 24.07.2012, виданого приватним нотаріусом Чорнобривко Я.М., про стягнення з ТОВ «КК «Ремо» (позивача у справі) шляхом звернення стягнення на нерухоме майно комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, 1 (до якого входять: прохідна, бокс, гараж та інше) на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» в рахунок погашення боргу за кредитом в сумі 100580,07 доларів США (виконавче провадження № 33666157).

Однак, відповідач не надає жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своїх доводів, відповідні докази також не надані позивачем, а отже суд позбавлений можливості встановити підстави відкриття виконавчого провадження.

ТОВ «КК «Ремо» стверджує, що воно зверталось до Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) з заявою про скасування арешту, який накладений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Свердловського міського управління юстиції Соколовою С.С. відповідно до постанови від 04.09.2012 ВП33666157.

На підтвердження своїх тверджень позивачем наданий фіскальний чек від 09.03.2021 (а.с.20).

Суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний фіскальний чек є неналежним доказом звернення позивача до відповідача з заявою про скасування обтяження (арешту нерухомого майна), оскільки: по-перше, з вказаного фіскального чеку неможливо встановити, ким та що саме було надіслано до Довжанського міського відділу ДВС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків). Крім того, з інформації, розміщеної на копії наданого до відзиву на позов поштового конверта, вбачається, що за номером поштового відправлення 418 (який зазначений у фіскальному чеці) до відповідача надійшов лист від Токаревої Т.О.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає учасниками справи.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до частин 2, 3 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, надані позивачем докази на підтвердження факту звернення до відповідача з заявою про скасування обтяження нерухомого майна у ВП 33666157 є менш вірогідними, ніж докази, надані відповідачем.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що при розгляді даної категорії спорів необхідно встановити саме факт порушеного права позивача відповідачем.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до частини 1 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 2 статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 ГПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Господарський процесуальний кодекс України також установлює, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці (пункт 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 статті 16 ЦК України встановлені способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Таким чином, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права, а таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді (п.38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/118).

Відповідно до статті 45 ГПК України позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Зважаючи на те, що позивач не звертався до Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) з заявою про відновлення втраченого виконавчого провадження №33666157 та про скасування арешту, накладеного у межах цього виконавчого провадження, позивачем не доведено за захистом якого його порушеного права поданий позов.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте, у цій справі з такою вимогою звернувся сам боржник, якому належить іпотечне майно, та яким не доведено порушення його прав відповідачем при накладенні арешту на нерухоме майно комплекс, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Свердловськ, вул. Гагаріна, 1 (до якого входять: прохідна, бокс, гараж та інше).

Статтею 14 ГПК України передбачений принцип диспозитивності господарського судочинства, який передбачає позицію позивача щодо вибору способу захисту з урахуванням тієї обставини, що роль суду зведена до організації господарського процесу, сприяння реалізації прав учасників процесу та контролю за виконанням ними законодавчо визначених обов`язків, і суд не повноважний визначати спосіб захисту без відповідного звернення зацікавленої особи, оскільки суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у п.48 постанови Великої Палати Верховного суду від 26.11.2019 у справі №905/389/18 зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Такі справи підлягають розглядові за правилами господарського судочинства, якщо вони виникають у цивільних чи господарських правовідносинах і суб`єктний склад сторін у них відповідає вимогам статті 4 Господарського процесуального кодексу України. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

У п.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі №905/386/118 зазначено, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, та про зняття такого арешту підлягають розгляду за правилами господарського судочинства, якщо сторонами відповідного спору є юридичні особи. Таким чином, спір, який виник між позивачем та органом державної виконавчої служби (у тому числі із її посадовими і службовими особами) з приводу зняття арешту з нерухомого майна, має вирішуватися судами за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

Суд апеляційної інстанції з документів, наявних в матеріалах справи, позбавлений можливості встановити наявність чи відсутність здійснення заміни сторони (стягувача) у виконавчому провадженні №33666157.

Враховуючи викладене, вимоги ТОВ «Керуюча компанія «РЕМО» до відповідача Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту, який накладений державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Свердловського міського управління юстиції Соколовою С.С. відповідно до постанови від 04.09.2012 ВП33666157, не підлягають задоволенню з підстав недоведеності позивачем порушення його прав відповідачем та звернення з позовом до неналежного відповідача.

Доводи позивача про те, що особу, яка є стягувачем у виконавчому провадженні ВП33666157 припинено, а отже наявні підстави для скасування арешту, не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки за відсутності виконавчого провадження неможливо встановити наявність чи відсутність здійснення матеріального чи процесуального правонаступництва щодо стягувача (заміни сторони у виконавчому провадженні).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

За таких обставин, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Луганської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, через що підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при перегляді оскаржуваного рішення в апеляційному порядку та відхиляються судовою колегією апеляційної інстанції за необґрунтованістю, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «РЕМО» не підлягає задоволенню, рішення Господарського суду Луганської області від 09.07.2021 у справі №913/231/21 слід залишити без змін.

Відповідно статті 129 ГПК України судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.129, 269, 270, п.1 ч.1 ст.275, ст.ст. 276, 281- 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Керуюча компанія «РЕМО» залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Луганської області від 09.07.2021 у справі №905/231/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складений 03.09.2021.

Головуючий суддя Л.І. Бородіна

Суддя В.В. Лакіза

Суддя О.В. Плахов