ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2021 року м.Дніпро Справа № 904/1148/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О. (доповідач)

суддів: Антоніка С.Г., Верхогляд Т.А.

при секретарі судового засідання Логвиненко І.Г.

Представники сторін не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Зенит-Імпекс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 (повний текст складено та підписано 03.06.2021 суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі №904/1148/21

за позовом: Товариство з обмеженою відповідальністю "Зенит-Імпекс", м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", м. Жовті Води Дніпропетровської області

про стягнення 1696037,19грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеніт-Імпекс" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, яким просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" заборгованість у розмірі 1 696 037,19 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 у справі №904/1148/21 позов задоволено частково. Стягнуто з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зенит-Імпекс" основний борг у сумі 1 117 748 грн 60коп,

три відсотка річних у сумі 33 542 грн 75 коп,

втрати від інфляції у сумі 53 436 грн 93 коп,

витрати по сплаті судового збору у сумі 18 070 грн 92коп, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 19 888 грн 95коп.

В задоволенні решти вимог, вимоги про стягнення пені у сумі 412 512,48 грн. та штрафу у розмірі 7% у сумі 78 254,92 грн відмовлено.

Відмовляючи у задоволені 412 512,48 грн. - пені та штрафу у розмірі 7% у сумі 78 254,92грн, місцевий господарський суд виходив з того, що пунктом 7.1 договору сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством, а пункт 7.4. договору містить положення про те, що за порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 ГК України. Між тим, частина шоста статті 231 ГК України, на яку посилається озивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Наведене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі №904/4156/18

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо стягнення пені у сумі 412 512,48 грн. та штрафу у розмірі 7% у сумі 78 254,92 грн., Товариство з обмеженою відповідальністю "Зенит-Імпекс" подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в відповідній частині і ухвали нове, яким позовні вимоги задовольнити щодо стягнення пені у сумі 412 512,48 грн. та штрафу у розмірі 7% у сумі 78 254,92 грн. Також апелянт просить стягнути витрати на на професійну правничу допомогу у сумі 28 000,00 грн.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обгрунтована наступним:

- суд першої інстанції проігнорував вимоги частини 2 статті 231 ГК України щодо чітко визначеного розміру штрафних санкцій згідно укладеного між сторонами договору , згідно пункту 7.4. якого визначена у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та додатковий розмір штрафу у вигляді семи відсотків вказаної вартості товару за прострочення умов договору понад тридцять днів згідно статті 231 Господарського кодексу України.

- господарський суд погоджуючись із правовою підставою для нарахування пені та штрафу згідно п. 7.4 договору між сторонами та приписів п.2 ч.2 ст.231 ГК України: - незаконно відмовив у стягненні конкретно визначеного за договором розмірі пені 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та обовязкового штрафа з боржника, визначеному як додатковий розмір штрафу у вигляді семи відсотків вказаної вартості товару за прострочення понад тридцять днів.

- місцевий господарський суд самовільно, без заперечень відповідача, фактично прирівняв визначений у пункті 7.4 договору штраф до пені, шо не відповідає засадам господарського судочинства та є виходом за межі позовних вимог.

- скаржник зазначає, що сума заборгованості 1 117 927.50 грн - 100 %: тоді розмір 0.1 % відсотка вартості товарів дорівнює сумі - 1 117. 92 гри.

Пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає: 1 117. 92 грн (0.1 % відсотка вартості товарів) х 369 (кількість днів прострочення) 412 512,48 грн.

Згідно розрахунку наданого позивачем за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості товарів) за загальний період з 08.02.2020 по 10.02.2021 року: 1 117 927.50 грн х 7% ціни позову = 78 254,92 грн.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" не надано відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк, Центральний апеляційний господарський суд розглядає справу за наявними в ній матеріалами.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю "Зенит-Імпекс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 у справі №904/1148/21. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 16.08.2021 о 12:40 годин.

Представники позивача та відповідача у судове засідання не з`явилися. Про дату час і місце розгляду справи представники були повідомлені належним чином, що підтверджується довідками про доставку електронного листа на відповідні електронні адреси учасників справи.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Таким чином, не лише на суд покладається обов`язок належного повідомлення сторін про час та місце судового засідання, але й сторони повинні вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Крім того, згідно з Порядком ведення державного реєстру судових рішень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.2006р. за № 740, кожна фізична або юридична особа має загальний доступ до судових рішень, внесених до Реєстру. Відкритий доступ користувачів до електронних копій судових рішень здійснюється цілодобово та безоплатно через офіційний веб-портал ДСА.

Таким чином, представники сторін мають можливість ознайомитись з текстами процесуальних документів по вказаній справі в державному реєстрі судових рішень.

Беручи до уваги, що неявка представників позивача та відповідача не перешкоджає перегляду справи по суті, матеріали справи є достатніми для її розгляду у судовому засіданні, справа переглядалася без участі представників сторін за наявними у справі матеріалами.

16.08.2021 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину ухвали Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

28.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеніт-Імпекс" (постачальник) та Державне Підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) уклали договір про закупівлю товару №913/13/293Е, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві товар, зазначений в п.1.2 договору, а покупець прийняти і оплатити такий товар.

На виконання умов договору про закупівлю товару від 28.10.2019 №913/13/293Е Товариство з обмеженою відповідальністю "Зеніт-Імпекс" поставило Державному підприємству "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" товар за найменуванням, одиницею виміру, кількістю та ціною, зазначених в підписаних сторонами специфікації № 1 до Договору №913/13/293Е від 28.10.2019 на загальну суму 1 117 748,59грн, що підтверджується видатковою накладною № 13 від 09.01.2020 та товарно-транспортною накладною № 3 від 09.01.2020.

Згідно актів звірки розрахунків №31288 від 31.08.2020, №м31294 від 23.11.2020, №31330 від 31.12.2020, який складено позивачем та відповідачем за станом на 31.08.2020 та на 23.11.2020 заборгованість за поставлений товар відповідачем не сплачена та складає 1 117 748,59грн (а.с.21-23).

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню в силу наступного:

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням доводів і вимог апеляційної скарги, колегією суддів не перевіряється правильність висновків суду першої інстанції в частні встановлення обставин укладання 28.10.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Зеніт-Імпекс" (постачальник) та Державним підприємством "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (покупець) договору про закупівлю товару № 013/13/293Е, поставки на виконання умов договору позивачем Державному підприємству "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" товару за найменуванням, одиницею виміру, кількістю та ціною, зазначених в підписаних сторонами специфікації № 1 до Договору № 913/13/293Е від 28.10.2019 на загальну суму 1117748,59грн, що підтверджується видатковою накладною № 13 від 09.01.2020 та товарно-транспортною накладною № 3 від 09.01.2020; наявністю заборгованості за поставлений товар у розмірі 1 117 748,59грн станом на 31.08.2020 та на 23.11.2020 відповідачем не сплачена та складає 1 117 748,59грн.

Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 412 512,48 грн. за загальний період з 08.02.2020 по 10.02.2021 та штрафу 7% у розмірі 78 254,92 грн, обрахованих позивачем на підставі пункту 7.4 договору та статті 231 Господарського кодексу України.

Окрім вимоги про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 1 117 748,59 грн. позивач, на підставі пункту 7.4 договору та статті 231 Господарського кодексу України, нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 412 512,48 грн. за загальний період з 08.02.2020 по 10.02.2021 та штраф 7% у розмірі 78 254,92 грн.

Порушенням зобов`язання, відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України (в редакції, яка діяла станом на дату укладення договору оренди) виконання зобов`язання може забезпечуватись згідно з законом або договором неустойкою (штрафом, пенею), заставою поручительством. Крім того, неустойка водночас є мірою відповідальності у порушення зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен сплатити кредиторові у разі невиконання неналежного виконання зобов`язання, зокрема в разі прострочення виконання.

За змістом п.7.4. договору за порушення строків оплати за поставлений товар передбачених договором, покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому ст. 231 Господарського кодексу України.

Місцевим господарським судом правомірно враховано правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019року у справі № 904/4156/18 в частині того, що:

Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Розмір штрафних санкцій, що застосовуються у внутрішньогосподарських відносинах за порушення зобов`язань, визначається відповідним суб`єктом господарювання - господарською організацією».

З аналізу положень статті 231 ГК України вбачається, що нею передбачено можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, що мають імперативний характер (тобто, їх розмір не може бути змінений за згодою сторін та не залежить від їх волевиявлення), а також можливість законодавчого встановлення щодо окремих видів зобов`язань штрафних санкцій, розмір яких може бути змінений сторонами за умовами договору.

Так, частина друга статті 231 ГК України визначає уніфікований розмір штрафних санкцій за певні види правопорушень (порушення вимог щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг), порушення строків виконання негрошового зобов`язання) у господарському зобов`язанні, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, якщо інше не передбачено законом або договором. Частина третя цієї статті передбачає можливість законодавчого встановлення розміру штрафних санкцій і за інші види правопорушень у окремих видах господарських зобов`язань, перелічених у частині другій статті 231 ГК України.

Частиною четвертою статті 231 ГК України законодавець передбачає застосування штрафних санкцій, у разі якщо їх розмір законом не визначено, у розмірі, визначеному умовами господарського договору, а також надає сторонам право встановлювати різні способи визначення штрафних санкцій, - у відсотковому відношенні до суми зобов`язання (виконаної чи невиконаної його частини) або у певній визначеній грошовій сумі, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Положення частини шостої статті 231 ГК України регулюють виключно правовідносини сторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, передбачаючи їх встановлення у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. На відміну від, наприклад, частини другої статті 231 ГК України, у частині шостій цієї статті не вказано про застосування штрафної санкції у певному розмірі, а йдеться про спосіб її визначення.

Також за статтями 1 та 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування пені у відповідному відсотковому розмірі від суми простроченого платежу на підставі спеціального нормативного акта, який регулює відповідні правовідносини, передбачено, зокрема, частиною першою статті 1 Закону України «Про відповідальність суб`єктів підприємницької діяльності за несвоєчасне внесення плати за спожиті комунальні послуги та утримання прибудинкових територій», частинами чотирнадцятою-шістнадцятою статті 14 Закону України «Про державний матеріальний резерв», частиною другою статті 36 Закону України «Про телекомунікації».

… за змістом наведених вище положень законодавства розмір пені за порушення грошових зобов`язань встановлюється в договорі за згодою сторін. У тому випадку, коли правочин не містить в собі умов щодо розміру та бази нарахування пені, або містить умову про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, сума пені може бути стягнута лише в разі, якщо обов`язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом…

… частина шоста статті 231 ГК України, на яку посилається позивач в обґрунтування розміру нарахованої пені, не встановлює розмір штрафної санкції за порушення грошового зобов`язання, а визначає певний спосіб її формування (у відсотковому відношенні, розмір відсотків визначається через облікову ставку Національного банку України), а відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені.

Як вже зазначено вище, пунктом 7.1 договору сторони погодили, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим договором та чинним законодавством, а пункт 7.4. договору містить положення про те, що за порушення строків оплати покупець сплачує постачальнику штрафні санкції у розмірі, передбаченому статтею 231 ГК України.

Відповідно, висновок суду першої інстанції в частині того, що умовами договору не встановлений розмір пені та штрафу за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України також не встановлює конкретного розміру (відсотку) належної до стягнення пені, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України та період, протягом якого може бути застосовано таку санкцію, визнається колегією суддів таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що: « …суд першої інстанції відверто проігнорував вимоги частини 2 статті 231 ГК України щодо читко визначеного розміру штрафних санкцій згідно укладеного між сторонами договру про закупівлю товарів № 913/13/293Е від 28.10.2019 року (далі - договір), де сторони взаємно узгодили умови щодо розміру та бази нарахування пені, застосував договірну неустойку передбачену пунктом 7.4. договору у конкретно визначеному розмірі 0,1 відсотка у вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та додатковий розмір штрафу у вигляді семи відсотків вказаної вартості товару за прострочення умов договору понад тридцять днів згідно статті 231 Господарського кодексу України (наявність підстав для нарахування пені); адже, відповідачем обставини прострочення свого зобов`язання з поставки продукції не заперечувалися»; « Натомість далі господарський суд Дніпропетровської області погоджуючись із правовою підставою для нарахування пені та штрафу згідно п. 7.4 договору між сторонами та приписів п.2 ч.2 ст.231 ГК України - незаконно відмовив у стягненні конкретно визначеного за договором розмірі пені 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення та обовязкового штрафа з боржника, визначеному як додатковий розмір штрафу у вигляді семи відсотків вказаної вартості товару за прострочення понад тридцять днів згідно статті 231 ГК України; - безпідставно мотивував своє рішення тим, що начебто, сторони не Встановили розмір пені за порушення виконання грошового зобов`язання, а частина шоста статті 231 ГК України не встановлює конкретного розміру (відсотку) пені та штрафу, а лише встановлює порядок його визначення у договорі виходячи з облікової ставки Національного банку України (хоча ці положення регулюють виключно правовідносини еторін щодо їх відповідальності за невиконання грошових зобов`язань); а «відтак не може бути застосована у даному випадку як законна підстава для визначення розміру стягуваної пені» (див. рішення суду, додаток 1)» відхиляються колегією суддів як такі, що не відповідають змісту мотивувальної частини рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги в частині: «Таким чином місцевий господарський суд самовільно, без заперечень відповідача, фактично прирівняв визначений у пункті 7.4 договору штраф до пені, що не відповідає засадам господарського судочинства та є виходом за межі позовних вимог..» відхиляються колегією суддів як такі, що суперечать принципу судочинства jura novit curia - "суд знає закони", згідно якого неправильна юридична кваліфікація позивачем спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, відтак при розгляді цієї справи місцевий господарський суд правомірно самостійно перевірити доводи сторін щодо застосування врахував приписи статті 231 ГК України, на яку, як на правову підставу позовних вимог посилався позивач та надав правильну правову кваліфікацію цим відносинам і зобов`язанням сторін (аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц та від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 905/2419/18).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

Колегія суддів відхиляє помилкові доводи скаржника про те, що оскаржуване судове рішення у справі № 904/1148/21ухвалено місцевим господарським судом без урахування висновків щодо застосування норм права (статтей 530 ЦК України та статті 230 ГК України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 06.06.2012р. у справі № 6-49цс12; від 21.06.2017р. у справі № 910/2031/16; від 04.12.2018р. у справі № 916/65/18; від 03.07.2019р № 917/791/18; від 22.10.2019р. у справі № 904/5830/18; від 13.01.2020р. у справі № 902/855/18; від 27.01.2020р. у справі № 916/469/19; від 17.02.2021р. у справі № 904/4240/20; від 01.06.2021р. у справі № 916/1714/20; від 03.02.2021р. у справі № 5023/10655/11 (922/474/20); № 910/16833/20, оскільки висновки в зазначених справах і у справі №904/1148/21, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин є різними, у кожній з зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, що виключає подібність спірних правовідносин у вказаних справах.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди скаржника з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення пені у розмірі 412 512,48грн та штрафу у розмірі 78254,92грн, не містять в собі будь яких обґрунтувань, які б могли бути враховані судом апеляційної інстанції, носять характер «argumentum ad infinitum» (укр. аргументу до нескінченності, в зв`язку із чим відхиляються колегією суддів як необґрунтовані.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегією суддів Центрального апеляційного господарського суду при перегляді рішення суду першої інстанції не встановлено допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, а тому рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 у справі №904/1148/21 слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат:

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю "Зенит-Імпекс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 у справі №904/1148/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.05.2021 у справі №904/1148/21 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Зенит-Імпекс" (місцезнаходження: 50086, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Леоніда Бородича, буд. 7, , фактична адреса: 50103, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Гароїв АТО, 78/61).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено 26.08.2021

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя С.Г. Антонік

Суддя Т.А. Верхогляд