ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2021 року Справа № 915/1003/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Левченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012» (10001, м. Житомир, вул. Вокзальна, буд. 8, кв. 87; фактична адреса: 10001, м. Житомир, вул. Ватутіна, буд. 91/1; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 38373861)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Партнер» (54029, м. Миколаїв, 8 Березня, буд. 34А; адреса електронної пошти невідома; ідентифікаційний код 40318658)

про: стягнення 56334,22 грн,

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

Суть спору:

29.06.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012» звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою б/н від 24.06.2021 (вх. № 9799/21) (з додатками), в якій просить суд:

- прийняти позовну заяву до розгляду;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Партнер» () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012» () кошти в розмірі 44805,00 грн - сума основної заборгованості, 5897,02 грн - сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань, 4238,55 грн - інфляційні збитки, 1393,65 грн - 3 % річних. Всього 56334,22 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача суму витрат по оплаті судового збору у розмірі 2270,00 грн та витрати п оплаті послуг адвоката.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: Договору про надання охоронних послуг № 30/03/20 від 30.03.2020 з додатками до нього; актів здачі-прийняття робіт (надання послуг) (4 шт.); акту звірки розрахунків; претензії № 133 від 16.03.2021; застосування норм статей 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 901 Цивільного кодексу України, статей 188, 193, 224 Господарського кодексу України; та мотивовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами Договором.

Ухвалою суду від 01.07.2021 було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1003/21 за правилами спрощеного позовного провадження; розгляд справи по суті призначено на 08 липня 2021 року о 10:30; зобов`язано позивача в п`ятиденний строк від дня отримання даної ухвали надати суду та направити відповідачу обґрунтування розрахунку позовних вимог, в частині пояснення визначених товариством у розрахунках пені, інфляційних витрат та відсотків річних періодів прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання; запропоновано позивачу надати суду та направити відповідачу: докази часткової оплати замовником отриманих послуг на суму 60000,00 грн (виписки, на які позивач посилається за текстом позовної заяви) та докази направлення відповідачу претензії претензія № 133 від 16.03.2021; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

27.07.2021 до суду від позивача надійшла заява б/н від 27.07.2021 (вх. № 11484/21) про вступ у справу як представника, в якій заявник, зокрема, просить суд долучити до матеріалів справи письмові пояснення та додатки, які направлені поштовим зв`язком.

Ухвалою суду від 29.07.2021 розгляд справи по суті було відкладено на 30 серпня 2021 року о 14:00.

29.07.2021 до суду від позивача надійшли письмові пояснення б/н від 26.07.2021 (вх. № 11676/21) на виконання ухвали суду від 01.07.2021 у справі № 915/1003/21.

30.08.2021 до суду від позивача надійшла заява б/н від 30.08.2021 про проведення судового засідання без участі представника позивача та підтримання позовних вимог в поному обсязі.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

Відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався.

Так, як уже було наведено, ухвалою суду від 01.07.2021 відповідачу було встановлено строк у 15 днів від дня отримання даної ухвали для надання суду відзиву державною мовою з посиланням на номер справи, оформлений у відповідності до вимог ст. 165 ГПК України.

Копія вказаної ухвали направлена на адресу відповідача була 10.07.2021 повернута відділенням поштового зв`язку за зворотною адресою з відміткою причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою» (поштове відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 080).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача та встановлено, що відповідний процесуальний документ направлено вказаній юридичній особі у встановленому процесуальним законом порядку.

Отже, з урахуванням приписів п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, слід вважати, що днем вручення відповідачу копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2021 у справі № 915/1003/21 є 10.07.2021.

За такого, встановлений судом строк на подання відзиву, для відповідача тривав до 26.07.2021 включно.

Разом із тим, протягом встановленого процесуального строку відповідач ні відзиву, ні будь-яких заяв чи клопотань із вказаного питання суду не надав.

30.08.2021 учасники справи своїх представників в судове засідання не направили.

При цьому суд зазначає, що через відсутність асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, Господарський суд Миколаївської області тимчасово зупинив поштову відправку кореспонденції.

У зв`язку з цим позивач був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвали суду від 29.07.2021 на адресу електронної пошти, наявну в матеріалах справи.

З огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо адреси електронної пошти відповідача, направили копію відповідної ухвали вказаному учаснику справу не видалося за можливе.

При цьому, суд враховує, що як вище було наведено копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 01.07.2021 у справі № 915/1003/21 слід вважати врученою відповідачу 10.07.2021. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Органік Партнер» було належним чином повідомлено про наявність у провадженні Господарського суду Миколаївської області справи № 915/760/21, в якому товариство має статус відповідача, тоді як сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі «Пономарьов проти України».

Також суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Приписами ч.ч. 1-2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі - Реєстр) - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Отже, Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України (http://reestr.court.gov.ua) до внесених до такого реєстру судових рішень.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 29.07.2021 у справі № 915/1003/21, у відповідності до положень Закону України «Про доступ до судових рішень», оприлюднено 02.08.2021.

Відтак, господарським судом вжито всіх процесуальних заходів щодо забезпечення повідомлення відповідача про час та місце розгляду даної справи.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті за відсутності представників сторін.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 30.08.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд підписав вступну та резолютивну частини рішення.

При цьому, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

30 березня 2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012», як виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Органік Партнер», як замовником, був укладений Договір про надання охоронних послуг № 30/03/20 (далі - Договір), відповідно до предмета якого в порядку та на умовах, визначених цим Договором, замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати за плату послуги по охороні Об`єкта. Місцезнаходження Об`єкта: смт. Романів, Романівський район, Житомирська область: забезпечення охорони Об`єкта від знищення, пошкодження, розкрадання; здійснення пропускного режиму, недопущення проникнення сторонніх осіб на Об`єкт; контроль ввозу і вивозу (внесення і винос) товарно-матеріальних цінностей на територію і території Об`єкта по матеріальних перепустках установленої форми. Детальний зміст охоронних послуг та порядок їх надання визначається Інструкцією щодо охорони об`єкта, що являється невід`ємною частиною Договору (п. 1.1).

За умовами наведеного Договору:

- вид охорони визначається як фізична охорона (п. 1.3);

- вартість охоронних послуг наданих виконавцем (ціна Договору) становить - 34,25 грн без ПДВ за одну годину охорони одним працівником. Вартість надання охоронних послуг за кожен місяць визначається та фіксується в акті виконаних робіт (надання послуг). Загальна вартість послуг (загальна ціна договору) складається із суму всіх оплат, здійснених замовником на користь виконавця (п. 1.5);

- виконавець зобов`язаний, зокрема: організувати і забезпечити цілодобову охорону Об`єкта, у відповідності з даним Договором з метою недопущення знищення, пошкодження та розкрадання Майна, що знаходиться на території Об`єкта, в тому числі транспортних засобів замовника та третіх осіб, чиї транспортні засоби знаходяться на території Об`єкта на законних підставах, та майна, що знаходиться в та транспортних засобах (п. 2.1);

- замовник зобов`язаний, зокрема: належним чином оплачувати надані на підставі даного Договору охоронні послуги, у розмірі та у термін передбачені даним Договором (п. 3.1);

- у випадку несвоєчасної оплати вартості послуг, визначеної даним Договором (п. 1.5), виконавець може вимагати виплати йому пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення (п. 3.8);

- за надані послуги замовник щомісячно сплачує виконавцю суму, передбачену п. 1.4 даного Договору, у наступному порядку: 50% вартості наданих послуг до 10 числа поточного місяця, в якому надаються послуги; 50% вартості наданих послуг не пізніше 10-ого числа наступного місяця на підставі Акту виконаних робіт (наданих послуг), далі - Акт (п. 6.1);

- за кожен місяць наданих послуг виконавець готує Акт виконаних робіт (наданих послуг) та передає його на підписання замовнику. У разі відмови замовником від підписання Акту він зобов`язаний протягом 5 робочих днів, що слідують за датою його отримання, надати вмотивовану, викладену у письмовому вигляді відмову від підписання Акту (п. 6.4);

- у випадку несвоєчасної сплати щомісячної суми, вказаної у п. 1.4 Договору, замовнику може нараховуватися пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення. Розмір пені обчислюється від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення. Для вимоги про стягнення пені за даним Договором застосовується позовна давність тривалістю в один рік (п. 6.6);

- у випадку несвоєчасної оплати сум, що підлягають виплаті Виконавцем на користь замовника, нараховується пеня у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення. Розмір пені обчислюється від суми несвоєчасно сплачених замовнику виконавцем коштів за кожен день прострочення (п. 6.7);

- Договір вважається укладеним з моменту його підписання та скріплення печатками сторін, і починає діти з дати підписання сторонами Акту приймання - передачі Об`єкта під охорону та діє протягом трьох місяців з дати його укладення, а в частині грошових зобов`язань - до їх повного виконання Сторонами. У випадку відсутності письмових заперечень Сторін, договір продовжує свою дію до 31.12.2020 року (п. 7.1).

Додатками до Договору виступили:

- Додаток № 1 - Дислокація;

- Додаток № 2 - Інструкція по охороні Об`єкту;

- Додаток № 3 - Акт приймання-передачі об`єкту під охорону.

Договір з Додатками до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача, як виконавця, про стягнення з відповідача, як замовника, заборгованості за надані послуги, а також пені, інфляційних витрат та відсотків річних, внаслідок порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами договором.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин порушення відповідачем грошового зобов`язання за укладеним між сторонами Договором.

Позивач на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- Договір про надання охоронних послуг № 30/03/20 від 30.03.2020 з додатками до нього;

- акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) (4 шт.);

- акт звірки розрахунків;

- претензія № 133 від 16.03.2021;

- платіжні доручення (3 шт.);

- виписки по рахунку.

Відповідач, як уже було наведено вище, відзиву на позовну заяву та будь-яких доказів на підтвердження власної правової позиції суду не надав.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються положеннями чинного законодавства про надання послуг.

Так, згідно з приписами статей 901, 902 та 903 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто.

У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Матеріали справи свідчать про таке:

Відповідно до підписаного та скріпленого печатками сторін Акту приймання-передачі об`єкту під охорону до Договору № 30/03/20 про надання охоронних послуг від 30.03.2020 замовником було передано, а виконавцем прийнято під охорону нежитлові об`єкти, комплекс будівель, споруд та товарно-матеріальні цінності, що знаходяться за адресою: смт. Романів, вул. Польова, 11.

Крім того, на виконання умов вищенаведеного Договору між сторонами були підписані без будь-яких зауважень і заперечень:

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000583 від 30.04.2020 на суму 39 456,00 грн (за квітень 2020 року);

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000811 від 31.05.2020 на суму 38 223,00 грн (за травень 2020 року);

- Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0000943 без дати на суму 24 660,00 грн (за червень 2020 року).

Також позивачем надано до позовної заяви підписаний одноособово Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0001305 без дати на суму 2466,00 грн (за період з 01.07 по 03.07.2020). З матеріалів справи вбачається, що вказаний акт було направлено на адресу відповідача 26.05.2021. Судом за даними з офіційного сайту АТ «Укрпошта» встановлено, що відповідне поштове відправлення було 11.06.2021 повернуто адресанту за зворотною адресою: за письмовою відмовою адресата.

На переконання суду, ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) не дає підстав вважати такий акт непред`явленим.

З урахуванням наведеного суд вважає за можливе рахувати датою вручення відповідачу Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № ОУ-0001305 без дати на суму 2466,00 грн - 11.06.2021. За такого, виходячи з приписів п. 6.1, строк оплати за вказаним актом для відповідача настав з 10-ого числа наступного місяця - з 10.07.2021.

Відповідачем здійснювались часткові оплати по договору на загальну суму 60 000,00 грн, що вбачається з наявних у матеріалах справи банківських виписок (а.с. 64-66) та платіжних доручень:

- № 72 від 28.05.2020 на суму 20 000,00 грн;

- № 79 від 26.06.2020 на суму 20 000,00 грн;

- № 36 від 05.10.2020 на суму 20 000,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору, позивач оформив та направив відповідачу претензію № 133 від 16.03.2021, в якій зазначив про припинення надання охоронних послуг, просив у семиденний термін з дня отримання даної претензії перерахувати кошти в сумі 44805,00 грн та скерував адресату акт звірення взаємних розрахунків.

Матеріали справи не містять відповіді позивача на вказану претензію.

При цьому, суд наголошує, що наданий до позовної заяви Акт звірки взаємних розрахунків, не береться судом до уваги, оскільки цей одноособово підписаний з боку позивача документ сам по собі не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом.

Враховуючи наведені вище обставини справи, суд зазначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин обов`язок доведення факту своєчасності здійснення оплати за надані послуги закон покладає на замовника (в даному випадку - на відповідача у справі).

Проаналізувавши викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку, що в спірних правовідносинах відповідач дійсно порушив норми та приписи чинного законодавства в частині повноти та своєчасності здійснення розрахунків з позивачем за надані послуги за Договором про надання охоронних послуг № 30/03/20 від 30.03.2020, в зв`язку з чим позивач цілком правомірно звернувся до господарського суду з відповідним позовом про стягнення існуючої заборгованості.

Судом перевірено розрахунок основної заборгованості та встановлено, що Управлінням поліції охорони в Миколаївській області суму заборгованості в розмірі 44805,00 грн зазначено правильно.

За такого, позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Окрім основного боргу, позивач нарахував та просить стягнути з відповідача:

- пеню у розмірі 5897,02 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 11.06.2020 по 24.06.2021;

- інфляційні збитки в розмірі 4238,55 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 11.06.2020 по 24.06.2021;

- 3 % річних в розмірі 1393,65 грн за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 11.06.2020 по 24.06.2021.

Стосовно заявленої позивачем до стягнення суми пені, суд зазначає таке.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 3.8 Договору у випадку несвоєчасної оплати вартості послуг, визначеної даним Договором (п. 1.5), виконавець може вимагати виплати йому пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.

Таким чином, на підставі наведених правових норм та положень Договору, позивач цілком законно нарахував та просить суд стягнути з відповідача пеню.

Разом із тим, перевіривши розрахунки позивача суд встановив, що відповідне нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012» проведено з допущенням помилок.

Так, позивачем нарахування пені проведено щодо загальної суми заборгованості у період з 11.06.2020 по 24.06.2021.

Водночас, товариством не враховано положення ч. 6 ст. 232 ГК України, відповідно до яких нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. Оскільки договором не встановлено іншого строку нарахування пені, таке нарахування мало припинитися через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У зв`язку з тим, що строк виконання зобов`язання по кожному з чотирьох актів виник у різний час, а отже, і нарахування пені мало припинитися у різний час щодо кожного з актів, судом перерахунок пені проведено по кожному акту окремо та встановлено, що обґрунтованою сумою пені у спірних правовідносинах є:

- по акту № ОУ-0000583 від 30.04.2020 за період з 11.06.2020 (визначена позивачем дата початку нарахування пені) по 25.06.2020 (дата погашення заборгованості по вказаному акту) на суму 97,82 грн;

- по акту № ОУ-0000811 від 31.05.2020 за сукупний період з 11.06.2020 (визначена позивачем дата початку нарахування пені) - з урахуванням динаміки формування боргу - по 11.12.2020 (шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано) на суму 1834,04 грн;

- по акту № ОУ-0000943 без дати за період з 11.07.2021 (день початку прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання) по 11.01.2021 (шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано) на суму 1496,01 грн.

Пеня по акту ОУ-0001305 без дати у межах даної не підлягає нарахуванню, оскільки позивачем визначено кінцеву дату нарахування пені - 24.06.2021, разом із тим, як уже було наведене вище, суд вважає, що строк оплати за вказаним актом для відповідача настав з 10.07.2021.

Судом здійснено перерахунок розміру пені за допомогою програми ipLex та встановлено, що обґрунтованою сумою нарахування пені у спірних правовідносинах є 3 428,87 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача. В стягненні ж з відповідача пені в іншій частині у розмірі 2 469,15 грн належить відмовити.

Щодо заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає таке.

За приписами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Інфляційні та проценти, що сплачуються відповідно до ст. 625 ЦК України, складають зміст додаткових вимог, оскільки законодавець опосередковано визнає їх мірами відповідальності (відповідальність за порушення грошового зобов`язання).

Як інфляційні нарахування на суму боргу, так і сплата трьох відсотків річних від простроченої суми, не мають характеру штрафних санкцій, а виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора у зв`язку зі знеціненням коштів внаслідок інфляційних процесів та компенсації користування цими коштами.

Ст. 625 Цивільного кодексу України застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язання.

Отже, на підставі ст. 625 ЦК України позивач цілком правомірно нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3% річних.

Разом із тим, перевіривши розрахунки позивача суд встановив, що відповідне нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012» проведено з допущенням помилок.

Так, позивач здійснив нарахування інфляційних втрат та 3% річних щодо загальної суми заборгованості у розмірі 44805,00 грн за період прострочення з 11.06.2020 по 24.06.2021. Водночас, з огляду на динаміку формування заборгованості у спірних правовідносинах, протягом визначеного позивачем загального періоду мали місце окремі періоди протягом яких сума боргу відповідача була меншою ніж 44805,00 грн.

З матеріалів справи судом встановлено таку динаміку формування заборгованості відповідача за визначений позивачем загальний період з 11.06.2020 по 24.06.2021:

- з 11.06.2020 по 25.06.2020 борг відповідача складав 57 679,00 грн;

- з 26.06.2020 по 10.07.2020 борг відповідача складав 37 679,00 грн;

- з 11.07.2020 по 04.10.2020 борг відповідача складав 62 339,00 грн;

- з 05.10.2020 по 24.06.2021 борг відповідача складав 42 339,00 грн.

Судом здійснено перерахунок розміру інфляційних втрат та 3% річних за допомогою програми ipLex та встановлено таке.

Обґрунтованою сумою нарахування інфляційних втрат у спірних правовідносинах є 4 073,47 грн, яка і підлягає стягненню з відповідача. За такого, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача інфляційних втрат в сумі 165,08 грн.

При цьому, обґрунтованою сумою нарахування 3 % річних у спірних правовідносинах є 1471,08 грн. Водночас, беручи до уваги те, що суд не може вийти за межі позовних вимог (ч. 2 ст. 237 ГПК України), з відповідача належить стягнути суму 3 % річних в розмірі, який був заявлений позивачем - 139,65 грн.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наданими сторонами доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог з відповідача належить стягнути на користь позивача (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог) 2163,85 грн ((53699,99 / 56334,22) * 2270,00 = 2163,85) судового збору.

Щодо ж до заявлених позивачем до стягнення з відповідача витрат на оплату послуг адвоката, які відповідно до попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат склали 10 000,00 грн суд зазначає таке.

За змістом ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Крім того, відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Суд констатує, що станом на дату розгляду справи по суті позивач крім договору про представництво та надання юридичних послуг детального опису виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом та доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на правову допомогу і витрат на проїзд до суду так і не надав.

З урахуванням наведеного, суд відмовляє позивачу в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу та проїзд до суду.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 165, 219, 220, 233, 238, 240, 241, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Органік Партнер» (54029, м. Миколаїв, 8 Березня, буд. 34А; ідентифікаційний код 40318658) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012» (10001, м. Житомир, вул. Вокзальна, буд. 8, кв. 87; ідентифікаційний код 38373861) основну заборгованість в сумі 44 805,00 грн, пеню за несвоєчасне виконання зобов`язань в сумі 3427,87 грн, інфляційні втрати в сумі 4073,47 грн, 3 % річних в сумі 1393,65 грн, а також 2163,85 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 2469,15 грн та інфляційних втрат в розмірі 165,08 грн відмовити позивачу.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Беркут-2012» (10001, м. Житомир, вул. Вокзальна, буд. 8, кв. 87; ідентифікаційний код 38373861);

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Органік Партнер» (54029, м. Миколаїв, 8 Березня, буд. 34А; ідентифікаційний код 40318658).

Повне рішення складено та підписано судом 03.09.2021.

Суддя О.Г. Смородінова