ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30.08.2021 р. Справа № 914/2380/21

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод решіткового настилу», с. Нижнє Гусне, Львівська область

до відповідача-1: Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій», м. Червоноград, Львівська область

до відповідача-2: Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності», м. Київ

про визнання свідоцтва недійсним та зобов"язання вчинити дії

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорна І.Б.

Представники:

від позивача: Хомик Г.М. - представник;

від відповідача 1: не з`явився;

від відповідача 2: не з`явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод решіткового настилу» до Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» та до Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» про визнання свідоцтва недійсним та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою суду від 06.08.2021 відкрито провадження у справі № 914/2380/21 за правилами загального позовного провадження та підготовче судове засідання призначено на 30.08.2021.

Представник позивача в підготовче засідання, яке відбулося 30.08.2021, з`явився, позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Крім того, заяву про забезпечення позову, подану 04.08.2021 разом з позовною заявою, просив задоволити з підстав викладених у вказаній заяві.

В підготовче засідання 30.08.2021 представник відповідача 1 не з`явився, 26.08.2021 подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні. Крім того, подав письмові пояснення щодо заяви позивача про забезпечення позову в яких просив відмовити останньому у задоволенні заяви про забезпечення позову або повернути таку заяву позивачу. Водночас, представник відповідача 1 просив у випадку задоволення заяви про забезпечення позову застосувати зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом.

В підготовче засідання, 04.08.2021, представник відповідача 2 не з`явився, 20.08.2021 подав відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні.

Зважаючи на неявку представників відповідачів, з метою надання можливості позивачу подати суду відповіді на відзиви відповідачів, суд вважає за необхідне підготовче засідання відкласти.

Щодо заяви позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод решіткового настилу» зареєстроване 16.05.2017 року. З 2017 року товариство здійснює господарську діяльність та починаючи з 2017 відкрито використовує комерційне найменування ZRN щодо товарів 06 класу і послуг 40 класу МКТП, які є результатом господарської діяльності товариства. Протягом тривалого періоду діяльності позивач здійснює виробництво решіткового настилу, його проектування та монтаж та як допоміжний вид діяльності здійснює виготовлення та монтаж арматурної сітки із використанням комерційного найменування ZRN, яке позивач використовує з моменту розроблення його підрядниками.

Комерційне найменування ZRN використовується позивачем при здійсненні господарської діяльності, зокрема, при маркуванні товарів 06 і послуг 40 класів Міжнародної класифікації товарів і послуг для реєстрації знаків, що мають загальні назви: Клас 06 - звичайні метали та їхні сплави, руди; металеві матеріали для будівель і конструкцій; перемісні будівельні конструкції металеві; троси і дроти із звичайних металів неелектричні; дрібні металеві вироби; металеві контейнери для зберігання або перевезення; сейфи; Клас 40 - обробляння матеріалів; переробляння відходів і сміття; очищення повітря та обробляння води; друкарські послуги; консервування харчових продуктів та напоїв.

Таким чином, позивачем здійснено значну та серйозну підготовку для набуття відомості комерційному найменуванню ZRN; комерційне найменування ZRN було доведено до загального відома як відкриту інформацію (публічно оголошено); використання комерційного найменування ZRN пов`язується з конкретною (певною) особою щодо товарів 06 класу і послуг 40 класу МКТП, які є результатом господарської діяльності позивача.

У лютому 2021, внаслідок численних звернень клієнтів, позивачем було помічено використання відповідачем 1 доменного імені zrn.ua, оскільки при переході за посиланням по доменному імені відбувається переадресація на веб-сайт відповідача 1: http://chzmk.ua/uk. Згідно інформації, отриманої з веб-сайту http://hostmaster.ua/, доменне ім`я zrn.ua було створене 2020-01-14, реєстрант не зазначений. Надалі, представниками позивача було здійснено запит у офіційній базі даних «Зареєстровані в Україні знаки для товарів і послуг» за допомогою спеціальної інформаційної системи ДП «Український інститут інтелектуальної власності», яка розміщена в мережі Інтернет та з`ясовано, що відповідачем 1 було зареєстровано знак для товарів і послуг ZRN (торговельну марку) за свідоцтвом України № 270187, в якому власником зазначено відповідача 1.

Реєстрація знаку для товарів і послуг ZRN відповідачем 1 була здійснена з порушенням прав позивача та правової охорони інтелектуальної власності, оскільки: знак для товарів і послуг ZRN за свідоцтвом № 270187, отриманий відповідачем, є схожим настільки, що його можна сплутати із комерційним (фірмовим) найменуванням ZRN позивача, яке використовувалося ним на дату подання відповідачем 1 заявки № m201912554 (28.05.2019 року); значення лексичної одиниці «ZRN» відоме українському споживачу лише у відношенні до позивача, а її походження - це транслітерація літерами латинської абетки заголовних літер назви «Завод Решіткового Настилу», а тому використання відповідачем 1 знаку для товарів і послуг ZRN за свідоцтвом № 270187 вводить споживачів в оману щодо особи, яка виробляє товар або надає послугу, що порушує права позивача.

Виходячи із викладеного вище, позивач звернувся із позовом у даній справі та просить визнати свідоцтво України № 270187 від 10.01.2020 року на знак для товарів і послуг (заявка № m201912554) недійсним повністю, зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» видалити (припинити реєстрацію) доменного імені zrn.ua та зобов`язати Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» внести відомості про визнання недійсним повністю свідоцтва України № 270187 від 10.01.2020 року на знак для товарів і послуг (заявка № m201912554) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність».

В той же час, на думку позивача, відповідач 1 має можливість з метою утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду передати іншій особі/особам право власності на знак за свідоцтвом № 270187 від 10.01.2020 повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг; відмовитися повністю або частково від спірного свідоцтва (ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право в такому випадку на повторну реєстрацію знаку протягом 2-х років після припинення дії свідоцтва).

В свою чергу, відповідач 2 як уповноважений орган, на підставі наданих відповідачем 1 або іншою особою документів, може внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості щодо зміни власника та статусу знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 270187 від 10.01.2020 і здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Здійснення вказаних дій призведе до розширення кола осіб, прав та інтересів яких стосується вирішення даного спору, та до порушення розумних строків розгляду даної справи.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить вжити заходів до забезпечення позову шляхом: заборони відповідачу 1 у будь-який спосіб передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 270187 від 10.01.2020 іншим особам; заборони відповідачу 1 відмовлятися від свідоцтва України № 270187 від 10.01.2020 повністю або частково; заборони відповідачу 2 вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг (торгівельні марки) щодо власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 270187 від 10.01.2020, в тому числі зміни, пов`язані з відмовою від зазначеного свідоцтва України та здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Розглянувши заяву про забезпечення позову та викладені в ній доводи, проаналізувавши доводи відповідача 1, дослідивши в сукупності представлені позивачем докази, суд зазначає таке.

Згідно з ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується заходами, передбаченими ст. 137 ГПК України чи іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.

Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових актів. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

Як зазначено в п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду України від 18.01.2017 № 6-2552цс16 зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд зазначає, що адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони/ зобов`язання відповідача вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд керується тим, що у випадку задоволення позову, судове рішення має бути реалізованим, позаяк це рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (див. рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-II).

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

У справах, пов`язаних з визнанням охоронних документів недійсними, можливе застосування заходів до забезпечення позову у вигляді заборони відповідачеві - володільцеві спірного документа передавати будь-якій особі (особам) право власності на об`єкт інтелектуальної власності та/або надавати будь-якій особі (особам) дозвіл (видавати ліцензію) на використання об`єкта інтелектуальної власності; заборони уповноваженому органу приймати рішення про внесення будь-яких змін до Державного реєстру патентів/свідоцтв України стосовно даного об`єкта інтелектуальної власності, вносити відповідні зміни до даного Реєстру та здійснювати пов`язані з цим публікації в офіційному бюлетені "Промислова власність". Такі заходи мають на меті, зокрема запобігти невиправданому розширенню кола осіб, прав та інтересів яких стосуватиметься судове рішення, а відтак - утрудненню чи неможливості виконання цього рішення.

Дослідивши представлені позивачем докази, враховуючи ймовірність ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду у випадку невжиття відповідних заходів забезпечення позову (у разі задоволення позову), суд дійшов висновку, що заява ТзОВ «Завод решіткового настилу» про вжиття заходів забезпечення позову підлягає задоволенню, оскільки статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Застосування судом запропонованих позивачем заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів заявника.

Обрані заходи до забезпечення позову не ведуть до обмеження господарської діяльності, до погіршення стану належного відповідачеві 1 майна чи зниження його вартості.

Суд враховує те, що предметом позову у даній справі є, зокрема: визнання свідоцтва України № 270187 від 10.01.2020 року на знак для товарів і послуг (заявка № m201912554) недійсним повністю, зобов`язання відповідача 1 видалити (припинити реєстрацію) доменного імені zrn.ua та зобов`язати відповідача 2 внести відомості про визнання недійсним повністю свідоцтва України № 270187 від 10.01.2020 року на знак для товарів і послуг (заявка № m201912554) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та опублікувати відомості про це у офіційному бюлетені «Промислова власність».

Частиною 7 статті 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" встановлено, що власник свідоцтва може передавати будь-якій особі право власності на знак повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг, на підставі договору.

Відповідно, в силу об`єктивних обставин, існує ймовірність передачі відповідачем 1 іншим особі/особам права власності на знак за свідоцтвом України № 270187 від 10.01.2020 року повністю або відносно частини зазначених у свідоцтві товарів і послуг; відмови відповідача 1 повністю або частково від спірного свідоцтва (ніхто інший, крім колишнього власника свідоцтва не має право в такому випадку на повторну реєстрацію знаку протягом 2-х років після припинення дії свідоцтва); відповідач 2 на підставі наданих відповідачем 1 або іншою особою документів, може внести до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг відомості стосовно власника та статусу знаку для товарів і послуг за Свідоцтвом України 270187 від 10.01.2020 року і здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені "Промислова власність".

Зазначені обставини призведуть до необхідності залучення до участі у справі осіб, прав і інтересів яких стосуватиметься вирішення даного спору, неможливості виконання рішення суду, у випадку задоволення позову, в зв`язку із наявністю нових власників згаданого свідоцтва на знак для товарів і послуг, а також може зумовити необхідність звернення позивача з іншим позовом для захисту його порушених прав.

У випадку ж відмови Товариства з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» від оспорюваного свідоцтва в силу приписів статті 22 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» ніхто інший, окрім колишнього власника свідоцтва, не буде мати права на повторну реєстрацію знака протягом двох років після припинення дії свідоцтва, крім випадків, коли власник свідоцтва, дію якого припинено, надасть згоду на реєстрацію заявленої торговельної марки.

Запропоновані позивачем заходи до забезпечення позову (щодо заборони відповідачу 1 передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України 270187 від 10.01.2020 року іншим особам, відмовлятися від свідоцтва України на знаки для товарів та послуг 270187 від 10.01.2020 року та заборони відповідачу 2 вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг (торгівельні марки) щодо власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 270187 від 10.01.2020, в тому числі зміни, пов`язані з відмовою від зазначеного свідоцтва України та здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність» співвідносяться з предметом позову, а отже, й існує прямий зв`язок між заходами до забезпечення позову і предметом позову.

При цьому, суд виходить з того, що безконтрольне розширення кола осіб, прав та інтересів яких стосується вирішення цього спору, та/або передача права власності на зареєстрований за оспорюваним свідоцтвом знак для товарів і послуг іншій особі, яка не бере участі в даному судовому процесі, може не лише утруднити, але й зробити неможливим виконання рішення господарського суду (висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, що викладені в постановах у справах від 16.08.2018 № 910/5916/18, від 05.08.2019 № 910/16586/18, від 03.11.2020 № 910/7716/20).

Згідно ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 139 ГПК України, заява про забезпечення позову повинна містити пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

У заяві про забезпечення позову, позивач просив суд не застосовувати зустрічне забезпечення, оскільки зустрічне забезпечення застосовується судом для забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Разом з тим, позивач вважає, що враховуючи немайновий характер заявлених вимог, можливість завдання відповідачам збитків відсутня/не підлягає майновому визначенню.

Однак, у письмових поясненнях щодо заяви про забезпечення позову відповідач 1 просив суд, у випадку задоволення заяви про забезпечення позову, застосувати зустрічне забезпечення в розмірі, визначеному судом.

Суд зазначає, що розмір зустрічного забезпечення може бути вказаний у відповідній заяві про вжиття заходів зустрічного забезпечення, однак остаточно такий розмір визначається судом з урахуванням обставин справи, враховуючи співмірність із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. З цього випливає, що зустрічне забезпечення може бути застосоване у спорах не тільки майнового характеру, але й у спорах немайнового характеру, оскільки можливість вжиття такого заходу забезпечення та його розмір залежать не від характеру вимоги, а від розміру можливих збитків, спричинених відповідачу забезпеченням позову. Таким чином, застосування зустрічного забезпечення спрямоване на убезпечення від необґрунтованих заходів забезпечення позову, що має належним чином відобразитися на дотриманні балансу інтересів сторін судового розгляду. Зустрічне забезпечення спрямоване на збереження statusquo між сторонами до ухвалення остаточного рішення суду та є певним балансом прав та інтересів сторін судового процесу, запровадженого з метою забезпечення принципу їхньої процесуальної рівності.

За умовами ст. 141 ГПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів в розмірі, визначеному судом. Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. В ухвалі про забезпечення позову або про зустрічне забезпечення зазначаються розмір зустрічного забезпечення або інші дії, що повинен вчинити заявник в порядку зустрічного забезпечення. Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне, з метою забезпечення відшкодування можливих збитків відповідача 1, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, вжити заходів зустрічного забезпечення шляхом зобов`язання заявника внести на депозитний рахунок суду грошові кошти у розмірі 15 000, 00 грн.

Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 141 ГПК України, особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення. Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

Відповідно до частин 1, 2 статті 144 ГПК України, ухвала господарського суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Керуючись ст. ст. 136, 137, 140, 141, 144, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

1. Підготовче судове засідання відкласти на на 13.09.21 о 12:40 год.

2. Засідання відбудеться за адресою: м. Львів, вул. Личаківська, 128 (2 поверх).

3. Позивачу: надати суду відповіді на відзиви відповідачів протягом 5 днів з дати отримання відзиву; копії відповідей на відзиви надіслати відповідачам, докази надіслання надати суду.

4. Відповідачам: надати суду заперечення на відповіді позивача на відзиви відповідачів протягом 3 днів з дати отримання відповіді; копії заперечень надіслати позивачу, докази надіслання надати суду.

5. Сторонам: забезпечити участь уповноважених представників в судовому засіданні.

6. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод решіткового настилу» про забезпечення позову задоволити.

7. До набрання законної сили рішенням Господарського суду Львівської області у даній справі:

- заборонити Товариству з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» () у будь-який спосіб передавати повністю або частково виключні майнові права інтелектуальної власності на знак для товарів і послуг за свідоцтвом України № 270187 від 10.01.2020 іншим особам;

- заборонити Товариству з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» () відмовлятися від свідоцтва України № 270187 від 10.01.2020 повністю або частково;

- заборонити Державному підприємству «Український інститут інтелектуальної власності» () вносити будь-які зміни до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг (торгівельні марки) щодо власника знаку для товарів і послуг за свідоцтвом України № 270187 від 10.01.2020, в тому числі зміни, пов`язані з відмовою від зазначеного свідоцтва України та здійснювати публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність».

Стягувачем за даною ухвалою є Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод решіткового настилу» (82564, с. Нижнє Гусне Львівської області, вул. Центральна, 3, ).

Боржниками за даною ухвалою є:

- Товариство з додатковою відповідальністю «Червоноградський завод металоконструкцій» (80100, м. Червоноград Львівської області, вул. Львівська, 53, );

- Державне підприємство «Український інститут інтелектуальної власності» (01601, м. Київ, вул. Глазунова, 1, ).

8. Застосувати заходи зустрічного забезпечення шляхом внесення в десятиденний термін з моменту проголошення ухвали позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод решіткового настилу» (82564, с. Нижнє Гусне Львівської області, вул. Центральна, 3, ) на депозитний рахунок Господарського суду Львівської області (№ 0738, ідентифікаційний код 03499974, банк Державна казначейська служба України, МФО 820172) суми коштів в розмірі 15 000, 00 грн.

9. Невиконання заявником (Товариством з обмеженою відповідальністю «Завод решіткового настилу») вимог даної ухвали щодо сплати зустрічного забезпечення у визначені строки матиме своїм наслідком скасування вжитих заходів забезпечення позову.

10. Дана ухвала відповідно до ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом. Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки.

11. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в частині забезпечення позову може бути оскаржена до Західного апеляційного господарського суду в строки та в порядку визначеному ст. ст. 256, 257 ГПК України.

Суддя П.Т. Манюк