ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

30 серпня 2021 року Справа № 903/209/21

за позовом: Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної державної адміністрації, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство "Старовижівське лісове господарство", смт. Стара Вижівка, Волинська обл.

до відповідача 1: Ковельської районної державної адміністрації, м.Ковель, Волинська обл.

до відповідача 2: Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, м. Луцьк

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: Старовижівська селищна рада, смт. Стара Вижва, Ковельський р-н.

про визнання незаконними та скасування розпоряджень Старовижівської районної державної адміністрації, усунення перешкод у здійсненні права розпорядження земельною ділянкою площею 9,5984 га шляхом скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з одночасним припиненням речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі

Cуддя Кравчук А.М.

Встановив: Заступник керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України звернувся з позовом до відповідачів 1) Старовижівської районної державної адміністрації, 2) Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, в якому просить:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Старовижівської районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318 Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення, які перебувають у державній власності за межами населених пунктів на території Старовижівського району в частині затвердження такої документації щодо земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989;

- визнати незаконним та скасувати п. 416 додатку до розпорядження першого заступника голови Старовижівської районної адміністрації від 26.10.2016 №351 Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 26.12.2013 №318;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпорядження земельною ділянкою площею 9,5984 га, кадастровий номер :02:000:9989 шляхом скасування її державної реєстрації в державному земельному кадастрі;

- усунути перешкоди у здійсненні Кабінетом Міністрів України права розпоряджатися земельною ділянкою шляхом скасування рішення державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Старовижівської районної державної адміністрації Осіїк О. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.12.2016, індексний номер 32731903, яким проведено державну реєстрацію за Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області права власності: державна на земельну ділянку площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з одночасним припиненням речових прав Головного управління Держгеокадастру у Волинській області, а саме: права власності - державна на земельну ділянку площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачами норм земельного законодавства.

Ухвалою суду від 29.03.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.05.2021 о 10:30 год. Залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державне підприємство Старовижівське лісове господарство (44400, Волинська область, смт. Стара Вижівка, вул. Незалежності, 66). Запропоновано: відповідачам подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати позивачу, прокурору, третій особі, докази чого подати суду; прокурору та позивачу подати суду відповідь на відзив не пізніше 3-х днів з дня отримання відзиву з доказами надіслання відповідачам та третій особі; відповідачам - заперечення на відповідь прокурора та позивача протягом 3-х днів з дня отримання відповіді з доказами надіслання прокурору, позивачу та третій особі; третій особі, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду письмові пояснення по суті пред`явленого позову, документи в їх обґрунтування, докази їх надіслання іншим учасникам по справі.

Ухвалу суду від 29.03.2021 ГУ Держгеокадастру у Волинській області отримало 31.03.2021, ДП "Старовижівське лісове господарство" - 02.04.2021 (а.с. 161, 167).

ДП "Старовижівське лісове господарство" у поясненнях від 11.04.2021 (а.с. 168-173), отриманих судом 12.04.2021, позовні вимоги підтримує. Вказує, що з аналізу долучених розпоряджень та наказів органів державної влади вбачаться, що дії Старовижівської РДА та ГУ Держгеокадастру у Волинській області спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення. При вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення ст. 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Базове лісовпорядкування, в тому числі і щодо спірної лісової ділянки, проведено у 2012 році Українською лісовпорядною експедицією Українського лісовпорядного проектного виробничого об`єднання ВО "Укрдержліспроект", тобто до прийняття оспорюваного розпорядження від 26.12.2013. Земельна ділянка з моменту прийняття спірних рішень не огороджувалась, не забудовувалась, інформація про відведені у користування земельні ділянки за рахунок земель лісогосподарського призначення у загальнодоступних базах даних відсутня.

Волинська обласна прокуратура у клопотанні №15-841 вих 21 від 15.04.2021 (а.с. 176-191) у зв`язку з реорганізацією відповідача 1 просить замінити відповідача Старовижівську РДА належним відповідачем Ковельською РДА.

ГУ Держгеокадастру у Волинській області у відзиві від 14.04.2021 №9-3-0.6-2585/2-21 (а.с. 192-204, надісланий 14.04.2021) позов просить залишити без розгляду у зв`язку з відсутністю законних підстав для представництва інтересів держави, що свідчить про заявлення позову особою, яка не має процесуальної дієздатності, оскільки прокуратурою не надано можливості КМУ щодо оскарження підстав для представництва його інтересів в суді в порядку ч. 4 ст. 23 ЗУ "Про прокуратуру" або подання позову самостійно. У позові просить відмовити. Вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка до розроблення матеріалів лісовпорядкування 2012 року була надана ДП "Старовижівське лісове господарство". Матеріали лісовпорядкування не є документацією, яка згідно чинного законодавства встановлює категорію земель, а тому не може братися судом до уваги як доказ, що підтверджує належність земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

Волинська обласна прокуратура у відповіді №15-865 вих21 від 20.04.2021 на відзив (а.с. 205-224, надіслана 20.04.2021) позовні вимоги підтримує. Зазначає, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для несільськогосподарських потреб має право виключно КМУ, у зв`язку з чим спірну земельну ділянку неправомірно віднесено до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як земельну ділянку сільськогосподарського призначення із зазначенням її розпорядника ГУ Держгеокадастру у Волинській області.

Суд протокольною ухвалою від 12.05.2021 продовжив строк для подання відповіді на відзив та долучив її до матеріалів справи.

ГУ Держгеокадастру у Волинській області у запереченнях від 23.04.2021 (а.с. 226-242, надісланих суду 23.04.2021) позов просить залишити без розгляду, оскільки у даній справі не встановлено обставин, які б давали підстави для висновку про невиконання або неналежне виконання своїх функцій Кабінетом Міністрів України, який може бути позивачем та відповідачем у судах, зокрема звертатись до суду якщо це необхідно для здійснення його повноважень. Обставина не звернення позивача з позовом протягом певного періоду без з`ясування фактичного стану правовідносин між сторонами спору, не свідчить про неналежне виконання таким органом своїх функцій із захисту інтересів держави. У позові просить відмовити. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка до розроблення матеріалів лісовпорядкування 2012 року була надана ДП "Старовижівське лісове господарство". Матеріали лісовпорядкування не є документацією, яка згідно чинного законодавства встановлює категорію земель, а тому не може братися судом до уваги як доказ, що підтверджує належність земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення.

КМУ у відповіді від 28.04.2021 №09.1-13/21/429 на відзив позовні вимоги підтримує. Зазначає, що дії Старовижівської РДА спрямовані на вилучення земельних ділянок лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення. Ефективне відновлення порушених інтересів держави в даному випадку можливе шляхом звернення органами прокуратури до суду в інтересах держави в особі КМУ. Просить продовжити строк для подання відповіді на відзив.

На підставі ст.ст. 119-120 ГПК України, суд протокольною ухвалою від 12.05.2021 продовжив строк Кабінету Міністрів України на подання відповіді на відзив та долучив її до матеріалів справи.

Ухвалами суду від 12.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів по 28.06.2021. Замінено первісного відповідача Старовижівську районну державну адміністрацію належним відповідачем Ковельською районною державною адміністрацією. Зобов`язано Волинську обласну прокуратуру надіслати Ковельській районній державній адміністрації копію позовної заяви з доданими документами, докази надіслання подати суду. Зобов`язано учасників справи направити Ковельській районній державній адміністрації надані суду відзиви, відповіді на відзив, заперечення на відповідь та інші подані докази чи пояснення, докази надіслання подати суду. Запропоновано Ковельській районній державній адміністрації подати суду в порядку статей 165, 178 Господарського процесуального кодексу України не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали відзив на позов і всі документи, що підтверджують заперечення проти позову при їх наявності, копію відзиву надіслати сторонам, докази чого подати суду. Строки на подання відповіді на відзив, заперечень на відповідь на відзив встановлені ухвалою суду від 29.03.2021. Повідомлено Ковельську районну державну адміністрацію про відкладення підготовчого засідання на 15.06.2021 о 10:00 год.

Суд протокольною ухвалою від 15.06.2021 клопотання Ковельської райдержаміністрація від 14.06.2021 задовольнив, вирішив розгляд справи розпочати спочатку, підготовче засідання призначив на 21.07.2021 об 11 год. 30 хв.; визначив, що строки на подання заяв по суті спору встановлені ухвалою суду від 29.03.2021, 12.05.2021.

Суд протокольною ухвалою від 21.07.2021 заяву Волинської обласної прокуратури №15-1280 від 11.06.2021 про зміну предмету позову прийняв до розгляду.

Суд на підставі ст. 177 ГПК України продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів по 14.09.2021, підготовче засідання відклав на 18.08.2021 о 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 18.08.2021 замінено позивача Кабінет Міністрів України його правонаступником Волинською обласною державною адміністрацією.

Суд протокольною ухвалою від 18.08.2021 у задоволенні клопотання ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 19.07.2021 про зупинення розгляду справи до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №359/3373/16-ц відмовив, поновив строк для подання доказів Волинській обласній прокуратурі та долучив їх до матеріалів справи, залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Старовижівську селищну раду.

26.08.2021 на адресу суду надійшла заява Волинської обласної прокуратури №15-1684 про забезпечення позову шляхом зупинення до набрання законної сили рішенням у даній праві дії п. 131 додатку до наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989, шляхом заборони будь яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні дії на підставі п. 131 вказаного наказу.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову у даній справі є, зокрема вимога про визнання незаконним та скасування п. 131 додатку до наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо передачі земельної ділянки площею 9,5984 га у комунальну власність Старовижівської селищної ради. Наслідком виконання спірного наказу стане припинення права власності держави на спірне майно та його перехід у комунальну власність, що суттєво ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а відтак і захист прав позивача у разі задоволення позову. Невжиття вказаних заходів забезпечення позову призведе до неефективного захисту порушених інтересів держави та унеможливить їх відновлення в межах даного судового провадження.

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

З урахуванням наведених законодавчих норм завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду №910/23741/17 від 04.06.2018, №910/23488/17 від 25.05.2018.

У відповідності до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, ймовірності ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду №922/2277/19 від 14.05.2020.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони здійснювати певні дії.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обставини позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Оскільки заявник звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має застосувуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі №910/1040/18.

Таким чином, звертаючись з відповідною заявою позивач повинен обґрунтувати імовірність утруднення ефективного захисту або поновлення порушеного чи оспореного права в разі невжиття таких заходів - саме з урахуванням предмета позову.

Волинською обласною прокуратурою заявлено вимогу, зокрема про визнання незаконним та скасування п. 131 додатку до наказу ГУ Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо передачі земельної ділянки площею 9,5984 га у комунальну власність Старовижівської селищної ради.

Наслідком виконання спірного наказу стане припинення права власності держави на спірне майно та його перехід у комунальну власність, що суттєво ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду, а відтак і захист прав позивача у разі задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що прокуратурою достатньо обґрунтовано припущення, що невжиття таких заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, заходи забезпечення у даному випадку є співмірними з предметом позову, адекватними та обґрунтованими і вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оспорюваного наказу не може свідчити про вирішення спору сторін по суті. При цьому у випадку відмови у позові такі заходи не будуть перешкоджати виконанню такого наказу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 № 910/13709/19.

Крім цього, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (параграфи 60,61 рішення від 13.01.2011 у справі Кюблер проти Німеччини, заява №32715/06). Отже заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обстановки, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені правом на суд.

Правова позиція щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову викладена в ухвалі Верховного Суду від 06.03.2020 у справі № 905/1073/19, постановах Верховного Суду від 12.08.2020 у справі № 904/5058/19, від 07.09.2020 у справі 904/1766/20.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно рішення КСУ №3-рп/2003 від 30.01.2003 року правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Оцінивши обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення поновлення порушених прав в разі невжиття таких заходів, суд дійшов висновку про задоволення заяви Волинської обласної прокуратури про забезпечення позову.

Господарський суд, керуючись ст. 73, 80, 136, 137, 234-235 ГПК України,

У Х В А Л И В :

1. Заяву Волинської обласної прокуратури №15-1684 від 26.08.2021 про забезпечення позову задовольнити.

2. Зупинити до набрання законної сили рішенням у даній справі, дію п. 131 додатку до наказу Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 23.10.2019 №3-1956/15-19-СГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" щодо земельної ділянки площею 9,5984 га з кадастровим номером :02:000:9989 шляхом заборони будь яким суб`єктам державної реєстрації (державним реєстраторам, нотаріусам усіх нотаріальних округів та іншим суб`єктам) проводити реєстраційні дії на підставі п. 131 вказаного наказу.

Стягувач: Волинська обласна державна адміністрація (Київський майдан, 9, м. Луцьк, ).

Боржник: Головне управління Держгеокадастру у Волинській області (м.Луцьк, вул. Винниченка, 67, ).

Ухвала господарського суду набирає законної сили з моменту її підписання відповідно до ч.2 ст. 235 ГПК України.

Ухвала підписана 30.08.2021

Ухвала суду дійсна для пред`явлення до виконання по 30.11.2021.

Ухвали суду підлягають оскарженню до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст.ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Суддя А. М. Кравчук