ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.08.2021 Справа № 905/1106/21

Господарський суд Донецької області у складі судді Устимової А.М.,

за участю секретаря судового засідання Вовк М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО»

до відповідача: Фермерського господарства «Урожай - 2011»

про: стягнення 87801,49грн, з яких: основна заборгованість 73551,93грн, 3% річних 4335,66грн, інфляційних втрат 9913,90грн,

за участю уповноважених представників сторін:

від позивача: Познянський В.А., адвокат на підставі довіреності б/н від 22.12.2020 року;

від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Стислий зміст і підстави позовних вимог

11.06.2021, шляхом надіслання поштового відправлення Товариство з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО» (далі- ТОВ «НФМ АГРО») звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Урожай - 2011» (далі - ТОВ «Урожай - 2011») про стягнення 87801,49грн, з яких: основна заборгованість 73551,93грн, 3% річних 4335,66грн, інфляційних втрат 9913,90грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань в частині оплати за поставлений на виконання замовлень товар, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 73551,93грн, що стало підставою для нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат.

Процедура провадження у справі у господарському суді

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 14.07.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/1106/21; справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін; судове засідання у справі призначено на 13.08.2021 об 11:20 год.

Ухвалою суду від 13.08.2021 оголошено перерву в судовому засіданні до 31.08.2021 до 10:30 год.

Представник відповідача у судове засідання 31.08.2021 не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений шляхом направлення копії ухвали суду від 13.08.2021 на юридичну адресу відповідача згідно з відомостям Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 84110, Донецька область, Словянський район, сел.Селезнівка, вул. Торецька, буд.16.

Факт отримання ухвали суду 20.08.2021 уповноваженим представником відповідача підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Згідно приписів ч.1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Судом встановлена відсутність підстав для застосування ч.2 ст.202 Господарського процесуального кодексу України, що передбачає вичерпний перелік випадків, за наслідками настання яких суд повинен відкласти розгляд справи по суті.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; (ч.3 ст.202 цього Кодексу).

Приймаючи до уваги, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін про його хід, без виклику уповноважених представників сторін у судове засідання, з огляду на факт обізнаності Фермерського господарства «Урожай - 2011» відносно наявності судового спору, неявка останнього не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними у справі матеріалами, оскільки їх цілком достатньо для правильної юридичної кваліфікації спірних правовідносин.

У судовому засіданні 31.08.2021 суд заслухав вступне слово представника позивача, який зазначив, що платіжним дорученням №1231 від 08.06.2021 відповідач частково сплатив суму основного боргу в розмірі 6524,91грн, заборгованість складає 67027,02грн, просить задовольнити позовні вимоги щодо стягнення основного боргу в цій сумі, решту позовних вимог підтримує у повному обсязі, дослідив докази у справі.

Ухвалення рішення суду відбулось у нарадчій кімнаті у порядку ст.ст.219-220 Господарського процесуального кодексу України.

Позиція учасників процесу

ТОВ «НФМ АГРО» обґрунтування заявлених вимог зазначило, що позивач протягом липня-серпня 2018, листопаді 2018, листопаді 2019 на виконання замовлень здійснив відповідачу поставку товару - запасні частини та матеріали для сільськогосподарської техніки на загальну суму 73551,93грн, відповідач оплату товару не здійснив. Факт поставки товару підтверджується видатковими накладними №РН-00024704 від 18.07.2018, №РН-00024847 від 19.07.2018, №РН-00025769 від 27.07.2018, №РН-00025988 від 27.07.2018, №РН-00026176 від 30.07.2018, №РН-00027024 від 06.08.2018 , №РН-00027026 від 06.08.2018, №РН-00044083 від 28.11.2018, №РН-00052243 від 26.11.2019, №РН-00052323 від 29.11.2019, які містять застереження, що оплата за товар здійснюється протягом 7 днів з моменту отримання товару, якщо інше не обумовлено договором поставки.

Неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання є підставою для стягнення з нього на користь позивача, окрім суми основного боргу, також 3% річних в сумі 4335,66грн, інфляційних втрат в сумі 9913,90грн.

Також, позивач просить суд відшкодувати за рахунок відповідача понесені при зверненні з позовом до суду витрати зі сплати судового збору в розмірі 2270,00грн.

На підтвердження вказаних обставин позивач надав до суду належним чином засвідчені копії: видаткових накладних №РН-00024704 від 18.07.2018, №РН-00024847 від 19.07.2018, №РН-00025769 від 27.07.2018, №РН-00025988 від 27.07.2018, №РН-00026176 від 30.07.2018, №РН-00027024 від 06.08.2018, №РН-00027026 від 06.08.2018, №РН-00044083 від 28.11.2018, №РН-00052243 від 26.11.2019, №РН-00052323 від 29.11.2019, свідоцтва про права на заняття адвокатською діяльністю, а також оригінал довіреності.

Підставність заявлених вимог позивач нормативно обґрунтовує посиланням на статті 15,16,52,526,530,610-612,624,625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 2,4,5,20,27, 161, 12, 171, 172, 232, 233 Господарського процесуального кодексу України ( далі - ГПК України).

У письмових поясненнях від 30.06.2021 позивач вказує, що замовлення на поставку товару надаються замовниками у електронному вигляді (електронною пошто) без складання та підписання таких замовлень як окремого письмового документу, інформація щодо наявності замовлень вноситься до бази даних програмного комплексу « 1С: Підприємство» і в подальшому дати та номери таких замовлень відображаються у видаткових накладних на поставку відповідного товару.

У письмових поясненнях від 30.08.2021 ТОВ «НФМ АГРО» зазначило, що запасні частини і матеріалі приймались уповноваженою особою ТОВ «Урожай - 2011» Бобровим О.О. на регіональному складі ТОВ «НФМ АГРО» за адресою: м.Краматорськ, вул.Юбілейна, буд.70 без жодних зауважень. Довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей відповідачем не оформлювалось та не надавалось, оскільки уповноваженою особою покупця є його керівник, що підтверджується даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Рахунки - фактури на оплату поставленого товару після їх формування за допомогою програми « 1С: Підприємство» в кожному разі надавались покупцю електронною поштою та в паперовому вигляді під час отримання товару покупцем. Крім того, позивачем наданий розрахунок інфляційних втрат у місяцях.

На підтвердження доводів, викладених у письмових поясненнях позивач надав суду належним чином засвідчені копії рахунків-фактур №СФ-0034253 від 18.07.2018, №СФ-0034405 від 19.07.2018, №СФ-0035914 від 27.07.2018, №СФ-0036146 від 27.07.2018, №СФ- 000036448 від 30.7.2018, №СФ-0037659 від 03.08.2018, №СФ-003777759 від 06.8.2018, №СФ-0041038 від 20.08.2018, №СФ-00039700 від 11.11.2019, №СФ-00076282 від 25.11.2019, оборотно - сальдоової відомості по рахунку 361 за серпень 2021, платіжного доручення №1231 від 08.006.2021, податкових накладних, квитанцій про реєстрацію податкових накладних.

Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 14.07.2021 відповідачу встановлений строк на подання відзиву на позовну заяву п`ятнадцять днів з дня вручення вказаної ухвали. Останній попереджений судом, що у разі відсутності відзиву на позов у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішить справу за наявними матеріалами.

Як вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення, ухвала суду від 14.07.2021 отримана представником відповідача 30.07.2021.

Таким чином, строк на подання відзиву на позовну заяву перебіг 16.08.2021 (з урахуванням того, що закінчення строку припадає на вихідний день).

Згідно ч.9 ст.165, ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідач під час розгляду справи відзиву суду не надав, ніяким іншим способом своєї правової позиції за заявленим позовом не висловив, доказів на підтвердження поважності причин не можливості вчинення даних дій не надав, тому у порядку зазначених статей суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Виклад обставин справи, встановлених судом

Згідно видаткових накладних №РН-00024704 від 18.07.2018 на суму 863,75грн, №РН-00024847 від 19.07.2018 на суму 2616,48грн, №РН-00025769 від 27.07.2018 на суму 863,75грн, №РН-00025988 від 27.07.2018 на суму 1101,29грн, №РН-00026176 від 30.07.2018 на суму 1079,64грн, №РН-00027024 від 06.08.2018 на суму 13516,75грн, №РН-00027026 від 06.08.2018 на суму 868,08грн, №РН-00044083 від 28.11.2018 на суму 5281,37грн, №РН-00052243 від 26.11.2019 на суму 30028,26грн, №РН-00052323 від 29.11.2019 на суму 17332,56грн ТОВ «НФМ АГРО» передав, а отримав запасні частини та матеріали для сільськогосподарської техніки.

Загальна вартість товару складає 73551,93грн.

Кожна накладна містить посилання на рахунок-фактуру, які зазначені у графі: Замовлення.

Як стверджує позивач, поставка товару відбувалась за попередніми замовленнями відповідача, які складались у формі електронного документу, інформація щодо наявності замовлень вноситься до бази даних програмного комплексу « 1С: Підприємство» і в подальшому дати та номери таких замовлень відображаються у видаткових накладних на поставку відповідного товару як номер та дата рахунку на оплату. Іншого не доведено.

У матеріалах справи містяться рахунки-фактури №СФ-0034253 від 18.07.2018, №СФ-0034405 від 19.07.2018, №СФ-0035914 від 27.07.2018, №СФ-0036146 від 27.07.2018, №СФ-000036448 від 30.7.2018, №СФ-0037659 від 03.08.2018, №СФ-003777759 від 06.8.2018, №СФ-0041038 від 20.08.2018, №СФ-00039700 від 11.11.2019, №СФ- 00076282 від 25.11.2019.

Позивач зазначає, що останні надавались покупцю електронною поштою та в паперовому вигляді під час отримання товару покупцем. Іншого не доведено.

Видаткові накладі містять підписи Постачальника та Отримувача товару, підписи скріплені відтисками печаток підприємств. Зокрема, всі видаткові накладні з боку Отримувача підписав Бобров О.О., який виходячи з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань є керівником ТОВ «Урожай - 2011».

У накладних міститься застереження, що оплата за товар, отриманий за цією накладною проводиться на розрахунковий рахунок Постачальника, наведено рахунок, протягом 7 (семи) днів з моменту отримання товару, якщо інше не обумовлено договором поставки. Ця накладна є вимогою на оплату товару у розумінні ч.2 ст.530 ЦК України.

Між сторонами у справі договору поставки у вигляді окремого документу не укладалось. Іншого не доведено.

Внаслідок проведення господарських операцій, позивачем складено та підписано відповідні податкові накладні, які зареєстровані у встановленому законом порядку у податкових органах, про що свідчать квитанції про реєстрацію до кожної податкової накладної.

Згідно платіжного доручення №1231 від 08.06.2021 відповідач сплатив позивачу 6524,91грн. В графі «призначення платежу» вказаного платіжного доручення зазначено6 оплата згідно рахунків №СФ-0034253 від 18.07.2018, №СФ-0034405 від 19.07.2018, №СФ-0035914 від 27.07.2018, №СФ-0036146 від 27.07.2018, №СФ-000036448 від 30.7.2018 за запчастини.

З оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за серпень 2021 вбачається, що позивач підтверджує суму заборгованості 67027,02грн.

Доказів оплати заборгованості в сумі 67027,02грн відповідач суду не надав.

Позивач у досудовому порядку не звертався до відповідача з претензією щодо оплати отриманого товару, звернувся за захистом порушеного права до суду, просить стягнути заборгованість, що існує на час розгляду справи по суті, 3%річних та втрати від інфляції.

Правова оцінка аргументів учасників справи та мотиви рішення суду

Перевіривши доводи, викладені в позовній заяві, та подані заперечення, дослідивши надані сторонами в порядку статті 74 Господарського процесуального кодексу України письмові докази в їх сукупності та взаємозв`язку, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, зважаючи на таке.

Предметом спору в даній справі є матеріально-правова вимога позивача про стягнення грошових коштів, 3% річних та інфляційних нарахувань у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару.

За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 509 Цивільного кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини 1 статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

За змістом частин 1, 2 статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ч. 1 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 641 Цивільного кодексу України, пропозиція (оферта) укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Згідно ч. 2 ст. 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі попередніх замовлень відповідача, що направлялись у електронній формі, сторони у справі підписали видаткові накладні №РН-00024704 від 18.07.2018 на суму 863,75грн, №РН-00024847 від 19.07.2018 на суму 2616,48грн, №РН-00025769 від 27.07.2018 на суму 863,75грн, №РН-00025988 від 27.07.2018 на суму 1101,29грн, №РН-00026176 від 30.07.2018 на суму 1079,64грн, №РН-00027024 від 06.08.2018 на суму 13516,75грн, №РН-00027026 від 06.08.2018 на суму 868,08грн, №РН-00044083 від 28.11.2018 на суму 5281,37грн, №РН-00052243 від 26.11.2019 на суму 30028,26грн, №РН-00052323 від 29.11.2019 на суму 17332,56грн, в тексті яких наявне посилання на факт виставлення рахунків №СФ-0034253 від 18.07.2018, №СФ-0034405 від 19.07.2018, №СФ-0035914 від 27.07.2018, №СФ-0036146 від 27.07.2018, №СФ-000036448 від 30.7.2018, №СФ-0037659 від 03.08.2018, №СФ-003777759 від 06.8.2018, №СФ-0041038 від 20.08.2018, №СФ-00039700 від 11.11.2019, №СФ-00076282 від 25.11.2019.

Статтею 207 Цивільного Кодексу України передбачено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Видаткові накладні з боку відповідача підписані керівником ТОВ «Урожай - 2011» Бобровим О.О., який діяв в межах своїх повноважень. Закон у такому випадку не вимагає складання довіреності на отримання товару.

Таким чином, суд доходить висновку, що сторони уклали у спрощений спосіб договір поставки, відповідно до якого продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлене договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ст. 712 Цивільного кодексу України).

Відносини купівлі-продажу врегульовані Главою 54 Цивільного кодексу України, відповідно до положень якої за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст.655 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі представлених первісних документів, які складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та засвідчують встановлений факт здійснення господарських операції та договірних відносин видаткових накладних, судом встановлено, що ТОВ «НФМ АГРО» поставило, а ТОВ «Урожай - 2011» отримало запасні частини і матеріалі на загальну суму 73551,93грн.

Видаткові накладні підписані уповноваженими представниками сторін без зауважень, скріплені відтисками печаток підприємств.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншим строк оплати товару, та сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно застереження, яке міститься у всіх видаткових накладних та є аналогічним, сторони домовились, що оплата за товар, отриманий за накладною проводиться на розрахунковий рахунок Постачальника (наведено рахунок) протягом 7 (семи) днів з моменту отримання товару, якщо інше не обумовлено договором поставки. Ця накладна є вимогою на оплату товару у розумінні ч.2 ст.530 ЦК України.

Виходячи з зазначеного строку, суд вираховує строк виконання зобов`язання з оплати наступним чином:

№РН-00024704 від 18.07.2018 строк оплати 25.07.2018 , прострочення з 26.07.2018;

№РН-00024847 від 19.07.2018 строк оплати 26.07.2018 , прострочення з 27.07.2018;

№РН-00025769 від 27.07.2018 строк оплати - 03.08.2018 , прострочення з 04.08.2018;

№РН-00025988 від 27.07.2018 строк оплати 03.08.2018 , прострочення з 04.08.2018 ;

№РН-00026176 від 30.07.2018 строк оплати - 06.08.2021, прострочення з 07.08.2018;

№РН-00027024 від 06.08.2018 строк оплати - 13.08.2018, прострочення з 14.08.2018;

№РН-00027026 від 06.08.2018 строк оплати 13.08.2018, прострочення з 14.08.2018;

№РН-00044083 від 28.11.2018 строк оплати - 05.12.2018, прострочення з 06.12.2018;

№РН-00052243 від 26.11.2019 строк оплати 03.12.2019, прострочення з 04.12.2019;

№РН-00052323 від 29.11.2019 строк оплати 06.12.2019, прострочення з 07.12.2019.

Як вбачається з платіжного доручення №1231 від 08.06.2021, відповідач рахунків №СФ-0034253 від 18.07.2018, №СФ-0034405 від 19.07.2018, №СФ-0035914 від 27.07.2018, №СФ-0036146 від 27.07.2018, №СФ-000036448 від 30.7.2018 частково сплатив позивачу 6524,91грн.

Таким чином, оскільки зазначені відповідачем рахунки виставлялись за видатковими накладними №РН-00024704 від 18.07.2018 на суму 863,75грн, №РН-00024847 від 19.07.2018 на суму 2616,48грн, №РН-00025769 від 27.07.2018 на суму 863,75грн, №РН-00025988 від 27.07.2018 на суму 1101,29грн, №РН-00026176 від 30.07.2018 на суму 1079,64грн, що безпосередньо виходить з змісту накладних, суд вважає, що 08.06.2021 відповідач у повному обсязі сплатив вартість поставленого товару за вищезазначеними накладними, однак припустився порушення строків виконання грошового зобов`язання. Позивачем не оспорюється факт здійснення оплати, як виходить з оборотно-сальдової відомості по рахунку 361 за серпень 2021 заборгованість складає 67027,02грн суду не надано. Доказів на підтвердження її оплати суду не надано.

Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплати суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 13/51-04, Верховного Суду від 19.02.2020 року по справі №910/7290/19.

Таким чином, визначальними для встановлення наявності порушеного права та підстав для закриття провадження у справі згідно пункту 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору щодо здійснених оплат є дата відкриття провадження у справі.

У справі №905/1106/21 провадження відкрито судом 14.07.2021.

Як наслідок, суд приходить до висновку, що на момент відкриття провадження у справі оплата згідно платіжного доручення №1231 від 08.06.2021 вже була здійснена.

Відповідно на момент відкриття провадження у справі право позивача не було порушено, захисту не підлягає, тому в цій частині у задоволенні позовних вимог в сумі 6524,91грн слід відмовити.

Одночасно, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено виконання позивачем покладених на нього зобов`язань з поставки товару на суму 67027,02грн, проте відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань обумовлених сторонами товар не оплатив, наявні законні підстави для захисту порушеного права та стягнення суми основної заборгованості 67027,02грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак, у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання у нього в силу закону за вимогою кредитора виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Грошовим є зобов`язання, за яким боржник зобов`язується сплатити кредитору певну суму грошових коштів.

Враховуючи положення частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до наданого позивачем за первісним позовом до позовної заяви розрахунку позивачем заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 4335,66грн, що нараховані за кожною видатковою накладною окремо з дня виникнення прострочи зобов`язання за кожною до 10.06.2021.

Контррозрахунок відсутній.

Однак, як встановлено судом за видатковими накладними №РН-00024704 від 18.07.2018, №РН-00024847 від 19.07.2018, №РН-00025769 від 27.07.2018, №РН-00025988 від 27.07.2018, №РН-00026176 від 30.07.2018 оплата фактично здійснена 08.06.2021, тому позивач має право здійснювати відповідні нарахування виключно до 07.06.2021 включно.

Крім того, перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок 3% річних за визначені періоди за іншими видатковими накладними, судом встановлено, що останній здійснений позивачем арифметично невірно.

З урахуванням наведеного, згідно здійсненого судом розрахунку, сума 3% річних складає 4328,06грн, у задоволенні решти позовних вимог в цій частині суд відмовляє.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, у разі якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19 і в даному випадку суд не вбачає необхідності від неї відступати.

Таким чином, виходячи з викладеного, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць, як наслідок, при здійсненні розрахунку слід застосовувати період у місяцях.

При зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від суми основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).

Наведені висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24.04.2019 у справі №910/5625/18, від 13.02.2019 у справі №924/312/18, 26.06.2020 у справі № 905/21/19, від 24.09.2020 у справі №915/2095/19.

Крім того, відповідно до роз`яснення Верховного Суду викладеного в постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Як вбачається з розрахунку інфляційних нарахувань, що наданий до позовної заяви, та роз`яснення щодо періоду нарахування інфляційних у місяцях, яке наведене у тексті письмових пояснень, позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати в загальній сумі 9913,90грн, які нараховані за видатковими накладними №РН-00024704 від 18.07.2018 , №РН-00024847 від 19.07.2018, №РН-00025769 від 27.07.2018, №РН-00025988 від 27.07.2018, №РН-00026176 від 30.07.2018, №РН-00027024 від 06.08.2018, №РН-00027026 від 06.08.2018 за період з серпня 2018 по квітень 2021, за видатковою накладною

№РН-00044083 від 28.11.2018 з грудня 2081 по квітень 2021, за видатковими накладними №РН-00052243 від 26.11.2019 , №РН-00052323 від 29.11.2019 - з грудня 2019 по квітень 2021.

Тобто, оплата здійснена відповідачем після закінчення періоду нарахування інфляційних, який визначив позивач, тому останні нараховуються позивачем виходячи з повної вартості поставленого товару виходячи з заборгованості, яка існувала у визначений ним період.

Контррозрахунок відсутній.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань за визначені періоди, судом встановлено, що останній здійснений позивачем за первісним позовом методологічно вірно, з визначенням вірних періодів нарахування, але арифметично невірно. Здійснивши власний розрахунок, суд приходить до висновку, що розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню 9893,88грн.

Розподіл судових витрат

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір у сумі 2100,66грн покладається на відповідача

Керуючись ст.ст. 12, 13, 42, 46, 73, 74, 76-79, 86, 91, 123, 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО» до Фермерського господарства «Урожай - 2011» про стягнення 87801,49грн, з яких: основна заборгованість 73551,93грн, 3% річних 4335,66грн, інфляційних втрат 9913,90грн задовольнити частково.

Стягнути з Фермерського господарства «Урожай - 2011» (адреса місцезнаходження: 84110, Донецька обл., Слов`янський р-н, село Селезнівка, вулиця Торецька, будинок 16; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НФМ АГРО» (адреса місцезнаходження: 51200, Дніпропетровська обл., місто Новомосковськ, вулиця Зіни Бєлої, будинок 156, квартира 8, кімната 5; ) основну заборгованість в сумі 67027,02грн, 3% річних в сумі 4328,06грн, інфляційні втрати 9893,88грн, судовий збір у розмірі 2100,66грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення прийняте у нарадчій кімнаті, його вступну та резолютивну частини проголошено у судовому засіданні 31.08.2021.

Повний текст рішення складено та підписано 06.09.2021.

Рішення господарського суду може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя А.М. Устимова