ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"01" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1706/21

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу № 916/1706/21

за позовом: Санаторію «Одеса» Служби безпеки України (Французький бульвар, № 52, м. Одеса, 65067, )

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Єлісєєва Олексія Юрійовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 11787,40 грн.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

Санаторій «Одеса» Служби безпеки України звернувся до господарського суду із позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Єлісєєва Олексія Юрійовича про стягнення штрафних санкцій у загальному розмірі 11787,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобов`язань, прийнятих на себе за умовами договору з технічного нагляду і контролю виконання робіт №355 від 19.11.2019р. щодо неякісного виконання зобов`язань.

Як зазначає позивач, між Санаторієм «Одеса» СБ України та ФОП Єлісєєвим Олексієм Юрійовичем було укладено договір № 355 від 19 листопада 2019 року з технічного нагляду і контролю виконання робіт (капітальний ремонт внутрішніх мереж газопостачання).

В ході аудиторського звіту, який проводився у Санаторії «Одеса» з 01.01.2019 по 31.12.2020 зазначені недоліки які відображаються в позовній заяві.

Позивач також зазначає, що в ході аудиторського звіту, проводився акт контрольного обміру № 1 обсягів виконаних будівельних робіт від 23 лютого 2021 року, який був підписаний ФОП Єлісєєвим О.Ю. що є підтвердженням порушенням строків виконання робіт відповідно до умов пункту 15.1. Договору підряду № 329 від 08 жовтня 2019 року, за яким проводив технічний нагляд ФОП Єлісєєв О.Ю .

Позивач наголошує, що виконання робіт проводилось з грубим порушенням строків, оскільки, відповідно до договору підряду № 329 від 08 жовтня 2019 року, капітальний ремонт газової котельної санаторію «Одеса» СБ України, за яким здійснювався технічний нагляд відповідно до календарного графіка виконання робіт, кінцевий розрахунок та виконання робіт за договором здійснився у грудні 2019 року, про що свідчать акти виконаних робіт, але об`єм виконаних робіт був переданий пізніше, а саме 20 травня 2020 року на підстав акту прийому-передачі котельні після капітального ремонту санаторію, що є грубим порушенням умов договору.

Позивач зауважує, що умовами договору чітко не позначені штрафні санкції до сторони, що не виконала свої зобов`язань, тому, посилаючись на ч. 2 ст.231 Господарський кодекс України просить стягнути штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних робіт.

Відповідач відзив на позов не надав, своїм правом на захист не скористався.

Інші заяви по суті справи до суду не надходили.

2. Процесуальні питання, вирішені судом

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2021 позовна заява вх.№1771/21 була передана на розгляд судді Цісельському О.В.

Розглянувши матеріали вказаної позовної заяви, судом було встановлено, що позовна заява подана без додержання вимог, викладених у ст.164, 172 Господарського процесуального кодексу України, в зв`язку з чим, ухвалою суду від 22.06.2021, в порядку ч. 1 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, відповідну позовну заяву було залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення відповідних недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 22.06.2021 Санаторієм «Одеса» Служби безпеки України було надано до суду заяву про усунення недоліків (вх. ГСОО №17172/21 від 25.06.2021), згідно якої позивачем усунуто встановлені судом недоліки.

29.06.2021 ухвалою Господарського суду Одеської області прийняти позовну заяву (вх.№1771/21) до розгляду та відкрито провадження у справі №916/1706/21. Справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку ст.ст.247-252 ГПК України без виклику сторін. Роз`яснено сторонам про можливість звернення до суду у строк визначений ч. 7 ст. 252 ГПК України з клопотанням про призначення проведення розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Копії ухвали про відкриття провадження по справі № 916/1706/21 були направлені на юридичні адреси сторін.

Позивач повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали суду від 29.06.2020 на його юридичну адресу, про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (вх. №17896/21 від 12.07.2021).

Стосовно повідомлення відповідача про розгляд справи, суд відзначає наступне.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 29.06.2020 було направлено відповідачу на адресу, зазначену позивачем та згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: АДРЕСА_1 .

Між тим, як свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за вх.№17700/21 від 12.07.2021, ухвала суду від 26.06.2021 повернута до суду без вручення, з відміткою на довідці УКРПОШТИ «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. п. 1, 2 розділу ІІ Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених Наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, встановлені наступні нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку): місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення. При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день.

Згідно з п. 4 ч. 6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому відділенні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст.120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення, інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Відповідач не повідомляв суд про зміну місцезнаходження, копію ухвали від 29.06.2021, надсилалась судом за адресою, зазначеною позивачем у позовній заяві (яка співпадає із відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

З огляду на викладене, враховуючи термін зберігання поштової кореспонденції відділенням поштового зв`язку та її повернення до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання», суд дійшов висновку, що відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України ухвала суду від 29.06.2021 вважається врученою відповідачу в день проставлення у поштовому відділенні штампу із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 15.05.2018 у справі № 904/6063/17, отримання поштової кореспонденції залежить від волевиявлення юридичної особи і на неї, як на суб`єкта господарської діяльності покладається обов`язок належної організації отримання поштової кореспонденції пов`язаної із здійснюваною господарською діяльністю. Сам лише факт неотримання скаржником кореспонденції, якою суд із додержанням вимог процесуального закону надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки наведене зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу (аналогічна позиція викладена в постановах КГС ВС від 16.05.2018 у справі № 910/15442/17, від 10.09.2018 у справі № 910/23064/17, від 24.07.2018 у справі № 906/587/17).

Як звернув увагу Верховний суд у складі колегії Касаційного господарського суду в постанові від 19.02.2020р. у справі №910/16409/15: «свідоме неотримання судової кореспонденції, яка направлялася за офіційною юридичною адресою, є порушенням норм процесуального права та може бути розцінено судом як дії, спрямовані на затягування розгляду справи та свідчити про зловживання процесуальними правами учасника справи, які направлені на перешкоджання здійснення своєчасного розгляду справи. З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що, сторона була обізнана про розгляд справи в суді, повідомлялася про дату, час та місце судових засідань за вказаною адресою, однак не скористався правом участі у судових засіданнях, тому відсутні підстави вважати, що судом під час розгляду справи було порушено норми процесуального права щодо повідомлення останнього про час та місце судового розгляду».

За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень", кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (Постанова Верховного Суду від 11.12.18р. у справі № 921/6/18.).

Отже, судом дотримані вимоги процесуального закону щодо належного та своєчасного повідомлення відповідача про розгляд даної справи.

Згідно з ч.ч.5, 7 ст. 252 ГПК України ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін від учасників справи до суду не надходило.

Зі змісту ст. 165 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що свої заперечення проти позову відповідач може викласти у відзиві на позовну заяву. При цьому, згідно ч. 4 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Згідно ч. 2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної справи, що підтверджується наявними у справі доказами, не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Водночас суд зауважує, що відповідно до пунктів 3 та 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Слід також відзначити, що у частині 2 статті 129 Конституції України визначено одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів, що є підставою для розгляду справи по суті за наявними в ній матеріалами у відповідності до вимог частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення /виклику/ учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

31.08.2021 судом було постановлено рішення в нарадчій кімнаті у відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, без його проголошення.

3. Обставини, встановлені судом під час розгляду справи.

19.11.2019 між Санаторієм «Одеса» Служби безпеки України (Замовник) та ФОП Єлісєєвим Олексієм Юрійовичем (Виконавець) було укладено Договір №355 з технічного нагляду і контролю виконання робіт (капітальний ремонт внутрішніх мереж газопостачання).

За умовами зазначеного Договору Виконавець зобов`язується за завданням Замовника у 2019 році виконати технічний нагляд і контроль виконання робіт, які включаються до кошторисної вартості робіт на об`єкті: «Капітальний ремонт газової котельної санаторію «Одеса» СБ України за адресою: 65067, Французький бульвар, 52» (71240000-2 Архітектурні, інженерні та планувальні послуги відповідно до ДК 021:2015), а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити зазначені роботи (п.1.1. Договору).

Відповідно до п.1.3. до складу робіт за цим Договором, зокрема, входять: контроль будівельно-монтажних, інженерних робіт і випробувань, здійснюваних Підрядником, і відповідність їх ДБН, ДСТУ, іншим технічним нормам, і законодавству України та проектній документації; контроль дотримання Підрядником будівельних технологічних процесів; контроль якості вживаних будівельних матеріалів, комплектуючих і устаткування, відповідно до ДБН, ДСТУ і інших технічних норм і законодавства України; контроль термінів виконання капітального ремонту, передбачених цим договором і графіку виконання робіт, затвердженого Замовником; контроль своєчасного усунення недоліків і дефектів, виявлених при виконанні і прийманні робіт і графіку виробництва робіт, затвердженого Замовником; участь в складанні й прийманні актів прихованих робіт; контроль за дотриманням Підрядником технологій, рекомендацій фірм, що виробляють матеріали, устаткування.

Пунктами 2.1.-2.5. Договору встановлено, що загальна сума договору складає - 58 937,00 грн., без ПДВ, що не перевищує 1,8% від витрат виконаних об`ємів робіт, які входять до зведеного кошторису вартості проведення капітальних робіт. Оплата Замовником здійснюється на підставі Акту виконаних робіт по здійсненню технічного нагляду.

Розрахунки між сторонами здійснюються за фактично виконані обсяги роботи з технічного нагляду на підставі проміжних та остаточних актів виконаних робіт протягом 5 робочих днів з дня підписання, за умови надходження бюджетних коштів на рахунок Замовника. У разі зміни кошторисної вартості об`єкта, відносно якого здійснюється технічний нагляд за капітальним ремонтом, корегується вартість робіт за даним договором.

Здавання робіт Виконавцем та приймання їх результатів Замовником оформлюється Актами виконаних робіт по здійсненню технічного нагляду, у розмірах пропорційною до вартості виконаних робіт Підрядником та прийнятих Замовником і Виконавцем робіт, що підтверджуються довідкою виконаних робіт за підписами та печаткою Підрядника та Замовника. Оплата в зазначений строк проводиться за наступних умов: наявності підписаного Сторонами Акту виконаних робіт; відсутності прострочення у виконані Виконавцем робіт; відсутності прострочення у наданні Виконавцем Замовнику відповідного Акту виконаних робіт по здійсненню технічного нагляду та інших документів, що є необхідними для здійснення оплати відповідно до умов цього Договору.

В п.3.2. Договору сторони погодили, що виконавець зобов`язаний: здійснювати технічний нагляд на об`єкті відповідно до «Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкту архітектури», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про авторський і технічний нагляд під час будівництва об`єкту архітектури» від 11.06.2007 року № 903; підтверджує Генпідряднику обсяги виконаних робіт та правильність застосування одиничних розцінок, поточні ціни та будівельні матеріали, вироби і конструкції, підписує та скріплює печаткою форми КБ-2в, погоджує КБ-3. виконати роботи відповідно до Договору; складати та подавати на підпис Замовнику Акти; при виявленні обставин, що можуть зашкодити належному виконанню ним своїх обов`язків в той самий день поінформувати про це Замовника (телефоном, факсом, в інший спосіб); негайно інформувати Замовника про результати перевірок та виявлені недоліки в роботі підрядника; належним чином виконувати інші зобов`язання визначені законодавством та Договором.

Положеннями п. 5.1. Договору встановлено, що у випадку порушення Стороною зобов`язання, встановленого цим Договором, вона несе відповідальність згідно з вимогами чинного законодавства України га умовами даного Договору.

Пунктами 8.1.-8.2. передбачено, що Договір набирає чинності з моменту його підписання та скріплення печатками Сторін. Строк дії Договору починається з моменту вказаного у п. 8.1. Договору та діє до 31.12.2019 року, а в частині розрахунків - до повного їх завершення.

За матеріалами справи судом встановлено, що підрядні роботи, за якими відповідачем здійснювався технічний нагляд, виконувались ТОВ «СН І Т» на підставі укладеного між Товариством та Санаторієм «Одеса» СБУ договору підряду № 329 від 08.10.2019р. про виконання робіт із капітального ремонту газової котельної санаторію «Одеса» СБ України за адресою: 65067, м. Одеса, Французький бульвар, 52.

Вартість робіт визначена п. 2.1 договору № 329 від 08.10.2019р. та становить 4 490 000,00 грн. Відповідно до п.1.3. договору термін виконання робіт по об`єкту - до 31.12.2019р.

Приймання виконаних підрядною організацією (ТОВ «СН І Т») будівельних робіт здійснювалось згідно вимог законодавства у сфері будівництва за актами приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), погоджених відповідачем відповідно до умов Договору як інженером технічного нагляду, та довідками про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3).

Здійснення відповідачем технічного нагляду за виконанням робіт по капітальному ремонту газової котельні санаторію «Одеса» СБУ за адресою: 65067, м. Одеса, Французький бульвар, 52 - капітальний ремонт внутрішніх мереж газопостачання, згідно Договору підтверджено також Актом виконаних робіт від 19.12.2019р. та оплачено позивачем у повному обсязі на суму 58937,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №499 від 19.12.2019р.

З витягу з аудиторського звіту № Ѕ-361ДСК від 22.04.2021р., наданого Санаторієм «Одеса» СБУ, вбачається, що за результатами дослідження діяльності Санаторію «Одеса» СБ України за напрямом «Планування та здійснення видатків на будівництво, реконструкцію, проектування об`єктів будівництва, капітальні та поточні ремонти, та заходів, здійснюються його керівництвом для забезпечення ефективного функціонування системи внутрішнього контролю, пов`язаних з вказаним напрямом діяльності за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, виявлено, що ТОВ «СНІТ» виконало обумовлені Договором № 329 роботи, що підтверджується підписами обох сторін та інженером з технічного нагляду Єлісєєвим О.Ю. на актах приймання виконаних робіт.

При цьому, Аудитом встановлено, що газову котельню введено в експлуатацію актом прийому-передачі котельні після капітального ремонту, складеного сторонами 20.05.2020 та затвердженого Санаторієм 04.06.2020. Відповідно до даних акту прийому-передачі: будівництво розпочато 08.10.2019 та закінчено 20.05.2020. Проте, відповідно до додатку № 2 Договору № 329 роботи повинні були бути закінчені до 31.12.2019.

Також, в ході проведення аудиторського дослідження здійснено контрольний обмір фактично виконаних ТОВ «СНІТ» окремих обсягів робіт, за результатом якого встановлено відсутність обладнання та самих робіт на загальну суму 148 664,62 грн. (монтаж системи опалення, монтаж системи пожежної сигналізації, окремі обсяги робіт по монтажу системи сигналізації загазованості та електропостачання).

Крім того, перевіркою встановлено, що Санаторієм, в особі начальника Санаторію Тітова Г. І., та ФОП Єлісєєвим Олексієм Юрійовичем укладено договір №355 від 19.11.2019 на виконання робіт з технічного нагляду за об`єктом «Капітальний ремонт газової котельні Санаторію» вартістю 58 937,00 грн. Відповідно до акту виконаних робіт № 1 від 19.12.2019 роботи з технічного нагляду за об`єктом капітального ремонту будівлі їдальні Санаторію виконані на загальну суму 58 937,00 грн (платіжне доручення № 499 від 19.12.2019).

Виходячи з вищевикладеного та з врахуванням виявлених порушень зазначених в пункті 3.3.1 Аудиторського звіту, за висновком перевірки, до ФОП Єлісєєва О.Ю. необхідно застосувати штрафні санкції.

20.05.2020р. складено Акт прийому-передачі котельні після капітального ремонту, відповідно до якого будівництво здійснювалось в терміні з 08.10.2019р. по 20.05.2020р. та за рішенням приймальної комісії Будівельно-монтажні роботи проведені відповідно до проекту, вимогам ДБН та об`єкт пред`явлений до передачі.

Між тим, в матеріалах справи наявний акт контрольного обміру № 1 від 23.02.2021р., згідно якого проведений контрольний обмір окремих обсягів виконаних робіт ТОВ «СНІТ» згідно з договором № 329 від 08.10.2019р., з якого не вбачається можливим встановити відповідний висновок за результатами контрольного обміру.

Враховуючи ту обставину, що відповідач належним чином не виконав свого обов`язку, позивач звернувся до суду із матеріально-правовою вимогою про стягнення заборгованості, зокрема, сплати штрафних санкцій.

4. Норми права та мотиви, з яких виходить господарський суд при прийнятті рішення.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

За приписами ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За приписами ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Статтею ст.626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно приписів частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання е його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

За приписами ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно частини 1 статті 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Частинами 1,2 ст.225 ГК України встановлено, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Законом щодо окремих видів господарських зобов`язань може бути встановлено обмежену відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов`язань.

5. Висновки господарського суду за результатами вирішення спору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як Замовником, та ТОВ «СН І Т», як Підрядником укладений договір підряду №329 від 08.10.2019р. на види робіт: «Капітальний ремонт газової котельної санаторію «Одеса» СБ України за адресою: 65067, м. Одеса, Французький бульвар, 52».

19.11.2019р. між позивачем та відповідачем укладено договір №355 на здійснення технічного нагляду і контролю виконання робіт щодо об`єкта: «Капітальний ремонт газової котельної санаторію «Одеса» СБ України за адресою: 65067, м. Одеса, Французький бульвар, 52».

Технічний нагляд - здійснення замовником контролю за дотриманням проектних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролю за якістю виконаних робіт та їх обсягами під час будівництва або зміни (у тому числі шляхом знесення) об`єкта містобудування (ст. 1 Закону України "Про архітектурну діяльність").

Згідно п. 2 Порядку здійснення технічного нагляду під час будівництва об`єкта архітектури (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2007 № 903, технічний нагляд забезпечує замовник (забудовник) протягом усього періоду будівництва об`єкта з метою здійснення контролю за дотриманням проектних рішень та вимог державних стандартів, будівельних норм і правил, а також контролю за якістю та обсягами робіт, виконаних під час будівництва або зміни (зокрема шляхом знесення) такого об`єкта.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що особи, які здійснюють технічний нагляд проводять перевірку, зокрема, відповідності виконаних будівельно-монтажних робіт, конструкцій, виробів, матеріалів та обладнання проектним рішенням, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил, технічних умов та інших нормативних документів.

Отже, приймання виконаних підрядною організацією (ТОВ «СН І Т») будівельних робіт здійснювалось згідно вимог законодавства у сфері будівництва за актами приймання виконаних робіт (форма КБ-2в), погоджених відповідачем відповідно до умов Договору як інженером технічного нагляду, та довідками про вартість виконаних робіт та витрат (форма КБ-3).

Господарський суд встановив, що позивач оглянув та прийняв за відповідним актом виконаних робіт з технічного нагляду від 19.12.2019р. без будь-яких зауважень і застережень виконані відповідачем роботи, обумовлені договором №355 від 19.11.2019р., це свідчить про належне виконання відповідачем умов договору. Підписавши акт виконаних робіт, в якому зазначено про відсутність претензій до якості виконаних виконавцем робіт, замовник погоджується як з якістю таких робіт, та і з використаними матеріалами та іншими витратами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17.

Мотивованої відмови від приймання виконаних робіт з боку позивача не надходило, обсяг наданих робіт погоджений сторонами. Крім того, позивачем повністю оплачено вартість виконаних робіт.

Отже, з матеріалів справи вбачається, що умови договору сторони виконали повністю і зауважень одна до одної з цього приводу не мали.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено вини відповідача у заподіянні матеріальних збитків Снаторію «Одеса» СБУ при виконанні договору №355 від 19.11.2019р.

За таких обставин, оскільки позивачем не доведено наявності в діях відповідача елементів, які утворюють склад цивільного правопорушення, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення збитків в розмірі 11787,40 грн.

Посилання позивача на витяг аудиторського звіту № Ѕ-361ДСК від 22.04.2021р. за результатами дослідження діяльності Санаторію «Одеса» СБУ за період з 01.01.2019р. по 31.12.2020р., з якого не можливо встановити ким даний звіт складений, як на беззаперечну підставу для стягнення збитків, господарський суд вважає безпідставним, з огляду на таке.

Акт перевірки (аудиту) це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки.

За своєю правовою природою акт перевірки (аудиту, ревізії) не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

За умови існування між сторонами договірних правовідносин виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 року у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 року у справі № 922/2310/17, від 16.10.2018 року у справі № 910/23357/17, від 18.10.2018 року у справі №917/1064/17, від 26.03.2019 року у справі № 910/26948/15.

Акт ревізії не може встановлювати обов`язкових правил для сторін за господарсько-правовим договором в силу статті 19 Господарського кодексу України, яка прямо забороняє втручання та перешкоджання господарській діяльності з боку контролюючих органів державної влади.

Отже, акт ревізії фінансово-господарської діяльності не може розглядатись як підстава виникнення господарсько-правового зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти.

Так, відповідно до пункту 3 частини 1 ст. 3 Цивільного кодексу України однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Господарський суд зазначає, що укладання сторонами по справі договорів підряду, дії сторін по виконанню їх умов, у тому числі проведення відповідних робіт відповідачем та їх оплата позивачем є підтвердженням того, що сторони перебували у договірних відносинах підряду.

Таким чином, обсяг прав, обов`язків та відповідальності сторін по справі мають врегульовуватися тими положеннями чинного законодавства, які визначають умови проведення підрядних будівельних робіт та відповідними договорами.

Зазначений акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт. Відтак, акт ревізії фінансово-господарської діяльності сам по собі не може бути достатнім доказом порушення відповідачем зобов`язань за договором.

Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.

Аналогічна правова позиція неодноразово висвітлювалась Верховним Судом зокрема у постановах від 20.06.2019 року у справі №916/1906/18 та від 17.03.2020 року у справі 911/1102/19.

За таких обставин, оскільки правовідносини з оплати робіт виникли з відповідного договору, ціна договору визначена по узгодженню сторін, акт виконаних робіт за договором підписані позивачем без зауважень, оплата робіт проведена в межах узгодженої ціни, виявлені порушення не впливають на умови укладеного сторонами договору і не можуть його змінювати, тому зібрані у справі докази належним чином не підтверджують заявлені позовні вимоги.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про те, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій за роботи, виконані відповідачем за укладеним між сторонами у справі договором, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, оскільки наданий позивачем витяг з аудиторського звіту щодо порушення термінів виконання капітального ремонту та невідповідності обсягу виконаних підрядником робіт не змінює правовідносин сторін щодо визначення твердої ціни договору та не встановлює жодних інших умов, ніж обумовлені в правочині сторонами.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Господарський суд наголошує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Крім вказаного, одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України №01-8/1427 від 18.11.2003 "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини").

Згідно з преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, рішенням Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою №48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України", а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 року у справі за заявою №28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, мотивів, які б свідчили про наявність у відповідача обов`язку сплатити на користь позивача збитки в сумі 11787,40 грн., відповідно до статей 224, 225, 228 ГК України, у даній справі не встановлено.

При цьому, принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Господарський суд також враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову Санаторію «Одеса» Служби безпеки України у позові повністю.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 86, 129, 232, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. У позові - відмовити повністю.

2. Судові витрати по справі № 916/1706/21 покласти на Санаторій «Одеса» Служби безпеки України (Французький бульвар, № 52, м. Одеса, 65067, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст.241 ГПК України.

Повний текст рішення складено 01 вересня 2021 р.

Суддя О.В. Цісельський