ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.08.2021 Справа № 905/1215/21

Суддя господарського суду Донецької області Фурсова С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу за позовом акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок № 5; ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Приквокзальна, будинок 22; )

до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, будинок 4; )

про стягнення 133 230,00 гривень, -

С У Т Ь С П О Р У

Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» до звернулось до Господарського суду Донецької області з позовною заявою до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 133 230,00 гривень.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію Кривий Торець Донецької залізниці відповідачем відправлено в залізничних вагонах вугілля кам`яне.

При проведені контрольного зважування маси вантажу на підставі акта загальної форми №30156 від 06.01.2021 на станції Волноваха Донецької залізниці виявлено, що маса вантажу у вагонах №56423718, №56413578 та №56534357 за залізничною накладною №52462132 не відповідає масі, вказаній відправником в накладній №52462132, про що складено акти загальної форми №43, №44 та №45 від 06.01.2021 та комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021.

На станції призначення Кривий Торець Донецької залізниці, при перевірці вантажу в вагонах №56423718, №56413578 та №56534357 не було виявлено різниці між даними комерційного акта №486202/12 від 06.01.2021 та фактичною наявністю та станом вантажу, вказаний комерційний акт зареєстровано на станції призначення №486202/12/1 від 06.01.2021, де у розділі «Є» зроблено відмітку «Під час перевірки різниці проти цього акта не виявлено».

Статтею 12 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного).

За приписами частини першої пункту 3 статті 12 господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Для цілей цього Кодексу визначено поняття малозначних справ, а саме це справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними.

Відповідно до ч.5 ст.252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши матеріали позовної заяви, враховуючи клопотання позивача, господарський суд дійшов висновку, що справу слід розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, оскільки справа не є складною, а сума позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 29.06.2021 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та заперечень, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Від позивача 13.07.2021 надійшло клопотання вважати вірним п.12 додатків до позовної заяви «Копія розпорядження станції Кривий Торець №38 від 15.01.2021» замість помилково зазначеного у позовній заяві «Копія наказу станції Кривий Торець №18 від 15.01.2021».

На адресу суду 27.07.2021 від представників позивача надійшла заява про зменшення ціни позову на суму штрафу, нарахованого за неправильно зазначену у залізничній накладній №52462132 масу вантажу у вагоні №56413578. У заяві зазначено, що штраф, нарахований за неправильно зазначену у залізничній накладній №52462132 масу вантажу у вагоні №56413578 є предметом розгляду в іншій господарській справі №905/1049/21 за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця».

Розглядаючи подане клопотання суд виходить з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Пунктом 2 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

В частині 5 статті 46 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої, частиною третьою або четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи.

Пунктом 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26 грудня 2011 року «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» встановлено, що права позивача збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитись від позову можуть бути реалізовані до прийняття рішення судом першої інстанції. Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Ціну позову вказує позивач. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов`язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення.

Поняття юридичний спір має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття спір про право (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття спір про право має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

При цьому, слід зазначити, що предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

У даній справ предметом позову є стягнення штрафу, нарахованого за неправильно зазначену масу вантажу.

Ціна позову складається з суми штрафів за неправильно зазначену масу вантажу у залізничних вагонах №56423718, №56413578 та №56534357.

Фактично, заява про зменшення розміру позовних вимог є заявою про відмову від частини позовних вимог - штрафу, нарахованого за неправильно зазначену у залізничній накладній №52462132 масу вантажу у вагоні №56413578.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу

Позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення (ч.ч.1-2 ст.191 Господарського процесуального кодексу України).

Заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка фактично є заявою про відмову від частини позовних вимог, підписано представниками регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Головащенко Я.О. та Кулішом В.М., які діють на підставі довіреностей.

При цьому, з наявних у матеріалах справи довіреностей не вбачається права вказаних осіб на підписання відповідних заяв про відмову від позову.

За таких обставин, заява про зменшення розміру позовних вимог судом залишається без задоволення.

Крім того, ухвалою Господарського суду Донецької області від 26.07.2021 провадження у справі №905/1049/21 зупинено до остаточного вирішення даної справи.

Від відповідача 02.08.2021 надійшов відзив на позовну заяву за змістом якого останній проти позовних вимог заперечив, посилаючись на те, що комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021 підписаний неуповноваженими особами, що способи визначення маси вантажу при оформленні накладної та при контрольному зважуванні не є однаковими; вважає розмір штрафу завищеним.

Від позивача 09.08.2021 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій зазначає, що комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021 підписаний у відповідності до п.10 Правил складання актів, зауважив, що інформація, викладена в комерційному акті, є достовірною, повною та підтверджується доказами; проти зменшення штрафу заперечив.

З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено сторонам необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи по суті.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи, дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В

04.01.2021 вантажовідправником, Державним підприємством «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці на станцію призначення Кривий торець Донецької залізниці було направлено за залізничною накладною №52462132, у вагонах №56423718, №56413578 та №56534357 вантаж вугілля кам`яне, не поіменоване в алфавіті.

У накладній вантажовідправником зазначено, що вантаж (дріб`язок коксовий) завантажено насипом, розміщено і закріплено згідно з п.п.2,3 гл.14 Додатку 3 до СМГС. Насипом.

При оформлені залізничної накладної №52462132 відповідачем вказано у вагоні №56423718 масу нетто 63 400кг, у вагоні №56413578 62 300кг, у вагоні №56534357 60 500кг.

Як свідчить розділ 26 залізничної накладної маса вантажу визначена відправником на вагонних вагах (200т) заводський номер №0049.

Правильність внесених відомостей до вищезазначеної накладної підтверджена відміткою представника відправника.

На станції відправлення вантаж прийнятий до перевезення без зауважень, про що свідчить відмітка працівника станції відправлення. Відповідні відмітки про наявність зауважень відсутні.

06.01.2021 при проходженні через попутну станцію Волноваха Донецької залізниці, на підставі акту загальної форми ГУ-23 №30156 від 06.01.2021 проведено комісійне зважування вагонів №56423718, №56413578 та №56534357, які прибули за накладною №52462132, за результатами якого було встановлено, що маса вантажу у вагонах вказана відправником у залізничній накладній №52462132 не відповідає масі вантажу встановленій при проведені комісійного зважування; за наслідками невідповідності маси вантажу складено акти загальної форми №43 від 06.01.2021, №44 від 06.01.2021, №45 від 06.01.202 та комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021.

Комісійне зважування вагонів проведено у зв`язку з виявленням комерційної несправності (код 9990002) вагону №56423718.

В акті №43 від 06.01.2021 зазначено, що у вагоні №56423718 при переважуванні виявлено брутто 86 950кг, тара вагона 23 000кг, маса нетто по ПД 63 400кг. Фактична маса вантажу нетто 63 950кг, що більше документа на 550кг. Вагон затриманий до складання комерційного акту.

В акті №44 від 06.01.2021 зазначено, що у вагоні №56413578 при переважуванні виявлено брутто 87 050кг, тара вагона 23 000кг, маса нетто по ПД 62 300кг. Фактична маса вантажу нетто 64 050кг, що більше документа на 1 750кг. Вагон затриманий до складання комерційного акту.

В акті №45 від 06.01.2021 зазначено, що у вагоні №56534357 при переважуванні виявлено брутто 85 300кг, тара вагона 24 000кг, маса нетто по ПД 60 500кг. Фактична маса вантажу нетто 61 300кг, що більше документа на 800кг. Вагон затриманий до складання комерційного акту.

Обставини, які зумовили складання вказаних актів загальної форми, також зафіксовано в книзі телеграм станції Волноваха Донецької залізниці.

Невідповідність фактичної маси вантажу у вагонах №56423718, №56413578 та №56534357 з масою вантажу, яка зазначена у залізничній накладній №52462132, засвідчено комерційним актом №486202/12, складеним 06.01.2021 на ст. Волноваха Донецької залізниці, з додатками (продовження розділу «А,Б,В,Г,Д»).

В даному акті зазначено, що на підставі акту загальної форми ГУ-23 №30156 від 06.01.2021 ст. Волноваха проведено контрольне зважування вагонів №56423718, №56413578 та №56534357 на справних 150т тензометричних вагах ст. Волноваха (повірка 16.09.2020);

фактична маса брутто вагона №56423718 склала 86 950кг, тара вагона з перевізного документа 23 000т, маса вантажу нетто за перевізним документом 63 400кг, фактична маса вантажу нетто 63 950кг, що більше документа на 550кг;

фактична маса брутто вагона №56413578 склала 87 050кг, тара вагона з перевізного документа 23 000кг, маса вантажу нетто за перевізним документом 62 300кг, фактична маса вантажу нетто 64 050кг, що більше документа на 1 750кг;

фактична маса брутто вагона №56534357 склала 85 300кг, тара вагона з перевізного документа 24 000кг, маса вантажу нетто за перевізним документом 60 500кг, фактична маса вантажу нетто 61 300кг, що більше документа на 800кг.

При комерційному огляді вагонів було виявлено: навантаження нижче бортів 20-30см, пагорбом, верх розрівняно, природні технологічні скоси, маркування жовтого кольору нанесене не рівномірно. Течі вантажу немає Вагони бездверні, розвантажувальні люки зачинені на запірний механізм. Вагони у технічному стані справні. Контрольне комісійне зважування проведено комерційним агентом Годлевською А.М., в присутності ДСЗ Довгопольської Г.В. 06.01.2021. З моменту прибуття і по відправлення, вагони знаходились під охороною. Посада начальника вантажного району (двору) за штатним розкладом відсутня.

Комерційний акт від 06.01.2021 №486202/12 попутної станції Волноваха Донецької залізниці було зареєстровано на станції призначення Кривий Торец Донецької залізниці під №№486202/12/1.

Вказані обставини щодо невідповідності зазначених відповідачем даних маси вантажу стали підставою для нарахування штрафу та звернення позивача з даним позовом до суду.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до ст.ст.7,13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як встановлено ст.908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.1 ст.307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

За змістом ч.5 ст.307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Укладення договору перевезення вантажу відповідно до ч.3 ст.909 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.307 Господарського кодексу України підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ст. 6 Статуту залізниць України накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Згідно із ст.22 Статуту залізниць України за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом. Під час перевезення масових вантажів у випадках, передбачених Правилами, допускається оформлення однієї накладної (комплекту перевізних документів) на перевезення цілого маршруту або групи вагонів чи комплекту контейнерів (ст. 23 Статуту залізниць України).

Відповідно до п. 2.1 Правил оформлення перевізних документів відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил. У разі пред`явлення вантажу до перевезення навалом, насипом або наливом у графу 20 «Найменування вантажу» вноситься відмітка «навалом», «насипом» або «наливом».

У додатку 3 до цих Правил встановлено, що графа «маса вантажу, визначена відправником» заповнюється, якщо маса вантажу визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом); у графі «спосіб визначення маси» зазначається спосіб визначення маси вантажу (на вагах, за стандартом, за трафаретом, за обміром, за розрахунками, умовно), тип ваг (товарні, вагонні, елеваторні тощо), їх вантажопідйомність та ким було визначено масу вантажу (залізницею/відправником); у графі «ким завантажено вантаж у вагон (контейнер)» зазначається: відправником або залізницею; у графі «правильність внесених відомостей підтверджую» представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів визначено, що представник відправника у графі 55 накладної «Правильність внесених відомостей підтверджую» вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.

Відповідно до п.5.5 Правил оформлення перевізних документів, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому, відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

Правильність внесених до залізничної накладної №52462132 відомостей, як це передбачено пунктом 2.3 Правил оформлення перевізних документів, в тому числі щодо маси вантажу, своїм підписом підтвердив представник відправника оператор навантаження Іванюк В.В.

Згідно із ст.52 Статуту залізниць України залізниця зобов`язана на вимогу вантажоотримувача перевірити масу, кількість місць і стан вантажу.

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Зазначена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

Згідно з ст.105 Статуту залізниць України залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників і одержувачів вантажу, багажу, вантажобагажу, пасажирів засвідчуються актами.

З наведеними приписами кореспондуються положення ст.129 Статуту залізниць України, якими визначено, що обставини, які можуть бути підставою для застосування матеріальної відповідальності за порушення, допущені під час перевезення вантажів залізницею, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, таких обставин: невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Залізниця зобов`язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

За змістом вищенаведених положень залізничні перевезення оформляються накладною як обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, що укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача та супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення. Законодавцем встановлено матеріальну відповідальність вантажовідправника за пред`явлення до перевезення вантажу з неправильним зазначенням його маси у накладній та її невідповідності фактичній масі вантажу, який надійшов до станції призначення, у вигляді штрафу в розмірі п`ятикратної провізної плати за все перевезення.

Отже допустимими доказами неправильного зазначення у накладній маси вантажу, відправленого вантажовідправником залізницею до станції призначення для отримання вантажоодержувачем, в розумінні ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України, є належно складені працівниками залізниці комерційні акти за наслідком контрольного зважування вантажу, який було здано до перевезення залізницею.

Як встановлено судом, по проходженні вантажу через попутну станцію Волноваха Донецької залізниці було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у вагонах №56423718, №56413578 та №56534357 на справних 150т тензонометричних вагах ст. Волноваха (повірка 16.09.2020), під час якої було виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вищезазначених вагонах з масою вантажу, яка зазначена вантажовідправником у накладній №52462132, про що складено комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021 з додатками (продовження розділів «А,Б,В,Г,Д»), в якому зазначено, що на підставі комерційного акту ГУ-23 №30156 від 06.01.2021 ст. Волноваха проведено контрольне зважування вказаних вагонів, та встановлено сумарне нетто за перевізним документом 186 200кг, сумарне нетто фактичне 189 300кг, що більше документа на 3 100кг; при комерційному огляді вагонів було виявлено: навантаження нижче бортів 20-30см, пагорбом, верх розрівняно, природні технологічні скоси, маркування жовтого кольору нанесене не рівномірно. Течі вантажу немає Вагони бездверні, розвантажувальні люки зачинені на запірний механізм. Вагони у технічному стані справні.

Відповідно до п.10 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, зі змінами, внесеними відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 року №138, передбачено, що комерційний акт підписує начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи) і працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також одержувач, якщо він брав участь у перевірці. Крім того, у разі необхідності, до перевірки вантажу і підписання акта можуть бути залучені також інші працівники залізниці.

Отже п. 10 Правил складання актів на виконання ст. 29 Статуту залізниць України визначено імперативно частину суб`єктного складу працівників залізниці, які є уповноваженими особами на підписання комерційних актів: начальник станції (його заступник), начальник вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), працівник станції, який особисто здійснював перевірку, а також передбачено можливість участі в складенні комерційного акта одержувача вантажу, якщо він брав участь у перевірці, або інших працівників залізниці.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 64 та ч.3 ст.65 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство, як організаційна форма господарювання, може складатися з виробничих структурних підрозділів (виробництв, цехів, відділень, дільниць, бригад, бюро, лабораторій тощо) та самостійно визначає свою організаційну структуру, чисельність працівників та штатний розпис. Керівництво підприємством здійснюється його керівником, який призначається (обирається) власником (власниками) безпосередньо або через уповноважені органи чи наглядову раду такого підприємства (у разі її утворення) та відповідно до статуту є посадовою особою цього підприємства з правом розподілу обов`язків між працівниками підприємства.

Таким чином, якщо в штаті структурного підрозділу залізниці не передбачено посади начальника вантажного району (завідувач вантажного двору, складу, контейнерного відділу, контейнерного майданчика, сортувальної платформи), то на підставі наказу начальника такого підрозділу залізниці чи відповідно до робочої (посадової) інструкції іншого працівника залізниці має бути уповноважено на підписання від імені залізниці комерційних актів для забезпечення вимоги щодо їх оформлення за підписом трьох осіб, перелік яких визначено пунктом 10 Правил складання актів, і такими доказами можуть підтверджуватися повноваження осіб на підписання комерційного акта.

У комерційному акті №486202/12 від 06.01.2021 зазначено, що посада начальника вантажного району (двору) за штатним розкладом відсутня.

Судом встановлено, вказаний акт складений та підписаний заступником начальника станції Довгопольською Г.В., комерційним агентом Богатирьовою В.В. (замість начальника вантажного району), комерційним агентом Годлевською А.М., як особою, що проводила зважування.

Позивачем на підтвердження повноважень працівників залізниці на підписання комерційного акту подано до матеріалів справи: наказ Структурного підрозділу «Станція Волноваха» регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №925 від 30.12.2020 «Про призначення відповідальних осіб, які мають право підпису комерційних актів по станції Волноваха».

З огляду на наведене суд дійшов висновку, що комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021 підписаний уповноваженими працівниками залізниці в порядку п. 10 Правил складання актів та вважається таким, що складений з дотриманням вимог чинного законодавства України.

Зважування маси вантажу у вагонах №56423718, №56413578 та №56534357 на попутній станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось на 150 т тензонометричних вагах ст. Волноваха, що пройшли держповірку 16.09.2020.

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення встановлено, що загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. До розрахункових способів визначення маси вантажу належать: за трафаретом (підсумовування маси вантажу, зазначеної на кожному вантажному місці), за стандартом (множення суми стандартної маси вантажного місця на кількість місць вантажу), за заміром висоти наливу (з подальшим визначенням густини та об`єму вантажу за таблицею калібрування цистерн, розробленою заводом-виробником цистерни). За домовленістю відправника, залізниці та одержувача вантажу можуть бути встановлені інші способи визначення маси вантажу. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року № 442, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 жовтня 2012 року за № 1716/22028, та інших нормативно-правових актів.

Пунктами 2.1, 2.2, 2.3 Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, визначено, що ЗВВТ, які перебувають у власності як залізниць, так і організацій, які не належать до сфери управління Укрзалізниці (далі сторонні організації), підлягають обліку залізницями.

Узяття на облік ЗВВТ здійснюється за письмовим зверненням власника ЗВВТ до начальника дирекції з наданням завірених власником копій: експлуатаційної документації; методики повірки, атестованої згідно з вимогами Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»; свідоцтва про повірку (якщо це передбачено методикою повірки) або державну метрологічну атестацію ЗВВТ, виданого згідно з ДСТУ 2708:2006 «Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення» або ДСТУ 3215-95 «Державна система забезпечення єдності вимірювань. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення»; переліку вантажів, маса яких буде визначатися на ЗВВТ; висновку за результатами діагностичного обстеження ЗВВТ (у разі потреби).

Якщо ЗВВТ відповідають вимогам цієї Інструкції, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, вони беруться на облік ревізором вагового господарства дирекції, який відповідно до вимог пункту 2.2 розділу 2 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20 грудня 1996 року № 411, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 лютого 1997 року за № 50/1854 (далі - ПТЕ), оформлює технічний паспорт засобу ваговимірювальної (далі технічний паспорт ЗВВТ) згідно з додатком 1 до цієї Інструкції. У технічному паспорті ЗВВТ робиться запис про повірку або державну метрологічну атестацію, вказується нормована похибка для різних режимів зважування згідно з вимогами пункту 1.9 розділу I цієї Інструкції, зазначається можливість зважування небезпечних вантажів згідно з наданими документами та робиться запис про придатність ЗВВТ для зважування відповідних вантажів, що перевозяться залізничним транспортом. У технічному паспорті електронних ЗВВТ записуються також заводські номери датчиків, вагопроцесора, у разі потреби контрольне число фіскальної реєстрації регулювання ЗВВТ, зазначене в експлуатаційних документах виробника ЗВВТ, яке визначає його технічний стан. Технічний паспорт ЗВВТ надається начальнику станції, на якій будуть оформлятися перевізні документи за результатами зважування на цих ЗВВТ. Технічні паспорти ЗВВТ повинні зберігатися в місці, визначеному розпорядчим документом начальника станції, який забезпечує їх схоронність. На прохання власника ЗВВТ йому може бути надано копію технічного паспорта ЗВВТ. Технічні паспорти ЗВВТ, які зберігаються у начальника станції, є документами, згідно з якими розглядаються претензії, пов`язані з визначенням маси вантажу.

Станом на дату складання комерційного акту №486202/12 від 06.01.2021 засіб вимірювальної техніки був повірений як того вимагають норми чинного законодавства.

Разом з цим п.12 Правил складання актів встановлено, якщо при перевірці вантажу, який прибув з актом попутної станції, під час перевірки на станції призначення не буде виявлено різниці між даними акта, складеного на попутній станції, і фактичною наявністю та станом вантажу, багажу або вантажобагажу, то станція в розділі «Є» комерційного акта попутної станції вносить відмітку такого змісту: «Під час перевірки вантажу (багажу, вантажобагажу) різниці проти цього акта не виявлено». Така відмітка засвідчується штемпелем станції і підписами осіб, указаних у пункті 10 цих Правил. Цей акт видається одержувачу на його вимогу, а копія його залишається на станції. Новий акт у цьому разі не складається. При невідповідності відомостей, указаних в акті попутної станції, фактичним даним, що виявились під час перевірки вантажу, багажу або вантажобагажу, складається новий комерційний акт.

Комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021 попутної станції Волноваха Донецької залізниці було зареєстровано на станції призначення Кривий Торець Донецької залізниці під №486202/12/1.

Враховуючи положення п.12 Правил складання актів, станцією призначення Кривий Торець Донецької залізниці в розділі «Є» комерційного акту №486202/12/1 від 06.01.2021 зроблено відмітку «Під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено», оскільки зважування вантажу відбувалось на попутній станції.

Нормами чинного законодавства не передбачено, що відомості, внесені в розділ «Є» комерційного акту, мають підтверджуватися іншими документами про перевірку ваги.

Таким чином комерційний акт №486202/12 від 06.01.2021 за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складання актів, а тому приймається судом в якості належного доказу на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеної у накладній, фактичній масі вантажу.

Згідно із ст. 24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній.

Відносно викладених у відзиві заперечень відповідача суд зауважує, що в матеріалах справи відсутні та сторонами не надані жодні докази, які б свідчили про намагання оскаржити відомості викладені у комерційних актах. Наразі вантажоотримувач прийняв спірний вантаж з комерційними актами без будь-яких заперечень, інше не доведено матеріалами справи.

Доказів на підтвердження відсутності вини вантажовідправника у невідповідності відомостей, зазначених у перевізних документах фактичній масі вантажу у спірних вагонах, відповідачем суду не надано.

Щодо посилання відповідача про те, що до протоколу зважування ст.Пологи Придніпровської залізниці не були додані матеріали фотофіксації вагонів, у той час як інші станції їх надають. Нормативно-правовими актами залізниці не передбачена обов`язкова фотофіксація вагонів, також, не передбачено надання матеріалів фотофіксації вагонів до протоколу зважування.

При цьому, стягнення штрафу, що є предметом спору по даній справі, нараховуються з підстав матеріальної відповідальності відправника вантажу, в даному випадку з комерційного акту в якому не правильно зазначено масу вантажу. Суд зазначає, що матеріали фотофіксації не є підставою матеріальної відповідальності відправника вантажу.

З урахуванням викладеного, посилання позивача на ненадання матеріалів фотофіксації вагонів до протоколу зважування не приймається судом до уваги.

Посилання відповідача на ті обставини, що зважування та завантаження вантажу у вагони здійснювалось на справних та повірених 200 тонних вагонних вагах, тоді як, переваження на станції Волноваха вчинено на 150 тонних вагах без урахування похибки та зважування тари (вагони) без вантажу, а різниця в масі виведена шляхом простих арифметичних дій, судом не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Статтею 37 Статуту встановлено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Тарні і штучні вантажі перевозяться із зазначенням у накладній маси і кількості вантажних місць. Маса цих вантажів визначається до здавання їх для перевезення і зазначається на вантажних місцях. Вантажі, що перевозяться насипом і наливом, а також інші вантажі, зважування яких на вантажних вагах неможливе, зважуються на вагонних вагах. Перелік вантажів, що можуть перевозитися насипом і наливом, установлюється Правилами. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Таким чином існує декілька нормативно-вичерпних способів визначення маси вантажів, а саме: шляхом зважування на вагах; підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом; розрахунковим методом; за обміром; умовно.

Відповідно до п. 22 Правил видачі вантажів перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення. Зважування вантажів на вагонних вагах провадиться в порядку, передбаченому Правилами приймання вантажів до перевезення.

Отже вказана умова щодо видачі вантажів не містить імперативного припису щодо перевірки маси вантажу саме таким способом, яким остання визначалась на станції відправлення.

Порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000, що за своїм змістом кореспондується зі статтею 37 Статуту залізниць України.

Згідно з п.п.5, 7 цих Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31.07.2012 року за №442, та інших нормативно-правових актів.

Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Зважування на вагонних вагах є одним із передбачених Правилами способів визначення маси вантажу. При цьому, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу, що зазначено в п. 3.18 Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею».

Можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Разом з тим, залізниця, користуючись правом, передбаченим статтею 24 Статуту, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Таку правову позицію викладено в постанові Верховного Суду від 05.07.2018 року у справі №925/1256/17.

У п.26 «Спосіб визначення маси» накладної №52462132 від 04.01.2021 зазначені вагонні ваги (200т) заводський №0049. За змістом комерційного акту №486202/12 від 06.01.2021, переважування вантажу на станції Волноваха Донецької залізниці здійснювалось на 150 тонних вагонних вагах вказаної станції, що повністю узгоджується з приписами наведених вище норм та роз`яснень.

Враховуючи зазначене, маса вантажу за даним перевезенням як при відправленні так і під час контрольного зважування визначена однаковим способом, а різна модифікація вагонних ваг не впливає на визначення маси вантажу, тому твердження відповідача є безпідставними.

Щодо тверджень відповідача про надмірний розмір штрафу, суд зазначає, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, якими чітко визначено розмір штрафу, який розраховується від провізної плати за всю відстань перевезення. Підстав вважати такий штраф надмірно надвеликим у порівнянні з допущеним правопорушенням у суду немає.

За положеннями ч.1 ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей зазначених ними у накладній. Наведена норма встановлює чіткі вимоги до відправника щодо оформлення вантажу та покликана забезпечити дисциплінованість учасників господарських відносин та визначає критерії обґрунтованості в подальшому будь-яких претензій залізниці до учасників господарських відносин (відправника та одержувача).

У застосуванні ст.ст. 118 та 122 Статуту залізниць України слід враховувати, що штраф підлягає стягненню саме за факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв`язку з цим збитки.

Також суд констатує, що правильне зазначення маси вантажу у перевізних документах є обов`язком вантажовідправника, передбаченим Правилами оформлення перевізних документів.

Стосовно інших доводів та висновків, суд вважає, що на такі не слід давати детальної відповіді, з урахуванням мотивів, за яких суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 122 Статуту залізниць України встановлено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Статтею 118 Статуту залізниць України за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

У накладній №52462132 зазначено, що провізна плата за вагон зі станції Південнодонбаська Донецької залізниці до станції Кривий Торець Донецької залізниці у вагонах: №56423718 становить 8 968,00 гривень, №56413578 становить 8 839,00 гривень, №56534357 становить 8 839,00 гривень.

За розрахунком позивача штраф (п`ятикратний розмір провізної плати) становить 133 230,00 гривень, виходячи з ((8968,00 х 5) + (8 839,00 х 5) + (8 839,00 х 5)).

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок плати за користування вагонами, суд дійшов висновку про його обґрунтованість.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення 133 230,00 гривень штрафу є обґрунтованими.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» та стягнення з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» штрафу у розмірі 133 230,00 гривень за неправильне зазначення маси відправленого вантажу.

Згідно зі ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 96, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р I Ш И В

Позовні вимоги Акціонерного Товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» до Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» про стягнення штрафу у розмірі 133 230,00 гривень задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, будинок 4; ) на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Приквокзальна, будинок 22; ) 133 230,00 гривень штрафу, а також 2 270,00 гривень судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду через Господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Рішення складено та підписано 26.08.2021.

Позивач: Акціонерне Товариство «Українська залізниця» (03680, місто Київ, вулиця Тверська, будинок № 5; ) в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (84404, Донецька область, місто Лиман, вулиця Приквокзальна, будинок 22; )

Відповідач: Державне підприємство «Шахтоуправління «Південнодонбаське №1» (85670, Донецька область, місто Вугледар, вулиця Магістральна, будинок 4; )

Суддя С.М. Фурсова