ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"09" серпня 2021 р. Справа № 924/437/21

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В., при секретарі судового засідання Кузині М.-О.С., розглянувши матеріали справи

за позовом Державної інноваційної фінансово-кредитної установи

до державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки"

про стягнення 845994,69 грн. заборгованості

за участю представників:

позивача: Міхальов А.О.;

відповідача: Кривовяза Н.О.

У судовому засіданні 09.08.2021р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач звернувся до суду із позовом до державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" про стягнення 845994,69 грн. заборгованості на підставі договору про надання кредиту № 15-38/18/11/04 від 08.08.2007р.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що між Українською державною інноваційною компанією, правонаступником якої є Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.08.2007р. № 1007 (кредитор, установа)) та Державним підприємством «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» (позичальник) 18.11.2004р. укладено договір про надання кредиту № 15-38/18/11/04 у розмірі 3100000 грн. Відповідно до вимог п. 1.1. договору кредитор надає позичальнику в порядку та на умовах, визначених цим договором, чинним законодавством України та наказом Міністерства освіти і науки України від 17.11.2004р. № 872 кредит в сумі 3100000 грн.

Як стверджує позивач, свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кредит в сумі 3100000 грн., про що свідчить платіжне доручення № 01 від 26.11.2004р. Відповідачем частково погашено суму кредиту у розмірі 2254005,31 (за період з 13.11.2007р. по 23.02.2016р.).В подальшому, як зазначив позивач, 17.12.2004р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, якою узгодили графік повернення кредиту та відсотків за користування кредитом починаючи з 26.11.2004р. по 26.07.2010р. (загалом передбачено 24 платежі).

При цьому, позивач зауважив, що згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, остаточне повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування ним мало відбутися 25.11.2010р., але всупереч цьому, відповідачем в повному обсязі не повернуто основний борг за кредитом, залишок несплаченої суми заборгованості по кредиту перед позивачем, який станом на 01.04.2021р. складає 845994,69 грн.

Крім того, позивач зауважив, що оскільки ДП «НТК «ЗТМ» неодноразово порушено графік погашення кредиту Державна інноваційна фінансово-кредитна установа зверталася до господарського суду Хмельницької області із позовами про стягнення простроченої заборгованості за кредитом. Зокрема, рішеннями: від 10.12.2008р. по справі № 6/5023 стягнуто 500000 грн. основного боргу (13-16 платіж відповідно до графіку погашення кредиту); від 03.03.2009р. по справі № 11/282 стягнуто 200000грн. основного боргу (17-й платіж відповідно до графіку погашення кредиту); від 11.11.2009р. по справі № 13/1228 стягнуто 400000грн. основного боргу (18-19 платіж відповідно до графіку погашення кредиту); від 06.07.2010р. по справі № 10/ 610-10 стягнуто 800000 грн. основного боргу (20-22- й платіж відповідно до графіку погашення кредиту).

Згідно з даними бухгалтерського обліку установи в рахунок погашення заборгованості по кредиту за договором зараховано 2254005,31 грн., а саме: 13.11.2007р. кошти в сумі 100000 грн. перерахував боржник на рахунок ДІФКУ в УДКСУ; 09.10.2008 кошти в сумі 200000 грн. перерахував боржник на рахунок ДІФКУ в УДКСУ; 27.04.2009р. кошти в сумі 137502,18 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу - наказу 6/5023; 24.06.2009р. кошти в сумі 5445,44 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу - наказ 6/5023; 30.07.2009р. кошти в сумі 45907,52 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу - наказ 6/5023; 30.07.2009р. кошти в сумі 63973,52 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу: наказ 11/282; 21.12.2009р. кошти в сумі 75630,25 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу - наказ 11/282; 08.04.2010р. кошти в сумі 708099,90 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу - наказ 11/282, 6/5023, 13/1228; 18.11.2010р. кошти в сумі 58477,41 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, в призначенні платежу наказ 15/1228; 30.11.2010р. кошти в сумі 58477,41 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу - наказ 13/1228; 30.03.2011р. кошти в сумі 491,68 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ, призначення платежу - наказ 13/1228; 28.04.2015р. кошти в сумі 4649,61 грн. надійшли на п/р в АБ «Укргазбанк»; 23.02.2016р. кошти в сумі 795350,39 грн. перераховано ДВС на рахунок ДІФКУ в УДКСУ в призначенні платежу згідно ухвали №10/610-10, вказав позивач.

Таким чином, як стверджує позивач, за даними бухгалтерського обліку ДІФКУ, станом на 01.04.2021р. прострочена заборгованість по сплаті основного боргу за договором складає 845994,69 грн. Крім того, зазначено, що оскільки ДП «НТК «ЗТМ» не погашено суми щомісячних платежів зі сплати основного боргу, відповідно до графіку погашення кредиту, а саме 23-24 платіж, 04.03.2021р. на адресу боржника направлено претензію № 07-132/21 з вимогою погасити заборгованість за договором. При цьому, позивач зауважив, що станом на день подачі даного позову ДІФКУ не отримало відповідь на вказану претензію.

Всупереч умовам договору та приписам законодавства України відповідачем порушено строки повернення кредиту, внаслідок чого залишок не сплачених коштів по основній сумі заборгованості за договором становить 845994,69 грн., вказав позивач.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позов в повному обсязі.

У відзиві на позов, поданому 17.05.2021р. відповідач проти позову заперечує, вказуючи на те, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі №15-38/18/11/04 про надання кредиту від 18.11.2004р., за умовами якого кредитор надає позичальнику в порядку та на умовах визначених цим договором, чинним законодавством України та наказом Міністерства освіти і науки України від 17.11.2004р. №872 кредит в сумі 3100000 грн. з метою впровадження інноваційного проекту „Розробка і впровадження новітніх технологій виготовлення деталей із збройових сталей та сплавів для організації вітчизняного виробництва артилерійських гармат ЗТМ1 та ЗТМ2" (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Додатковою угодою №1 від 17.12.2004р. до кредитного договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. сторони внесли зміни до п. 5.3 договору (щодо зміни платіжних реквізитів) та додатків №1 і №2 до даного договору. Також, додатковою угодою №5 від 23.02.2007р. до кредитного договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. сторони внесли зміни до п. 5.3 договору (щодо зміни платіжних реквізитів).

На виконання умов кредитного договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. позивачем відповідачу був наданий кредит на загальну суму 3100000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26.11.2004р. Відповідно до графіка повернення кредиту та відсотків за користування кредитом 25.10.2009р. відповідач зобов`язаний був сплатити до 26.07.2010р. позичені кошти. На той час зобов`язання відповідачем не були виконані. При цьому, відповідач зазначив, що позивач неодноразово звертався до господарського суду.

З 2007 року по 2015 рік на виконання рішень суду та своїх зобов`язань за кредитним договором №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. відповідачем було частково добровільно та частково в межах виконавчого провадження сплачено - 1321152,74 грн., що визнається позивачем, оскільки описано в позовній заяві позивача.

Крім цього, 28.04.2015р. ДП НТК ЗТМ добровільно здійснив платіж на рахунок Державної інноваційної фінансово-кредитної установи на суму 300000 грн., які як стверджує позивач не відображені в бухгалтерському обліку Державної інноваційної фінансово-кредитної установи.

Разом з тим, як стверджує відповідач, 15.02.2016р. з рахунку ДП НТК ЗТМ № 3044 Кам`янець-Подільське MB ДВС стягнуто 1319343,48 грн., та 22.02.2016р. двома платежами (платіжні доручення № 959 та №960) перераховано на рахунок ДІФКУ в сумі 523993,09 грн. та 795350,39 грн., відповідно 523993,09 грн. не відображені в бухгалтерському обліку Державної інноваційної фінансово-кредитної установи.

Факт ненадходження вказаних вище сум на рахунок Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, позивач ніяким чином не підтверджує, про цьому відповідач має підтвердження сплати вказаних коштів, як самим відповідачем, так і Кам`янець-Подільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області. Також, про остаточну сплату заборгованості, виконання рішення суду, свідчить і постанова про закінчення виконавчого провадження від 24.02.2016р. № 50101220.

Таким чином, як вважає відповідач, станом на 23.02.2016р. ДП НТК ЗТМ виконало свої зобов`язання за договором №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. та рішення суду в повному обсязі.

У засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

У відповіді на відзив, поданій 09.06.2021р. позивач відзначив, зокрема таке.

Відповідачем в повному обсязі не повернуто основний борг за кредитом, залишок несплаченої суми заборгованості по кредиту перед позивачем, станом на 01.06.2021р. складає 845994,69 грн. При цьому, позивач зауважив, що твердження відповідача про те, що зобов`язання за кредитним договором виконані, не відповідає дійсності, залишок несплаченої суми заборгованості по кредиту перед позивачем виник, оскільки ДП НТК ЗТМ не погашено суми щомісячних платежів зі сплати основного боргу, відповідно до графіку погашення кредиту. Позивач, неодноразово звертався до господарського суду Хмельницької області із позовами про стягнення простроченої заборгованості за кредитом та штрафних санкції. Рішення у справах: № 6/5023 від 10.12.2008р., № 11/282 від 03.03.2009р., № 13/1228 від 11.11.2009р., № 10/610-10 від 02.04.2010р. виконані у повному обсязі.

Таким чином, як стверджує позивач, предмет спору є залишок не сплачених коштів у розмірі 845994,69 грн. заборгованості по основній сумі за кредитом, згідно угоди № 1 до кредитного договору, а саме 23-24 платежі.

Щодо заяви про застосування строків позовної давності зазначено, що відповідач у своїй заяві стверджує, що сплив строк позовної давності, оскільки фактичний останній платіж в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору зараховано 23.02.2016р. При цьому, позивач звертає увагу на те, що кошти отримані відповідачем за кредитним договором, є коштами спеціального фонду Державного бюджету України і основний борг, відсотки за користування кредитом, а також пеня, збитки від інфляції, перераховуються до Державного бюджету України.

Посилаючись на положення Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2004 рік» від 17.06.2004р. № 1801-IV, постанови Кабінету Міністрів України від 05.10.2004р. № 1316 «Про затвердження Порядку використання коштів спеціального фонду Державного бюджету України, що спрямовуються на фінансову підтримку інноваційної діяльності суб`єктів підприємництва» (КПКВ 2201380) та на підставі наказу Міністерства освіти і науки України від 17.11.2004р. № 872 у листопаді 2004 року з метою реалізації 7 інноваційних проектів Українською державною інноваційною компанією, що в подальшому була перейменована у Державну інноваційну фінансово-кредитну установу, профінансовано 5 суб`єктів підприємницької діяльності по КЕКВ 1171 «Дослідження і розробки, окремі заходи розвитку по реалізації державних (регіональних) програм» за КПКВ 2201380 «Фінансова підтримка інноваційної діяльності суб`єктів підприємництва».

Також, позивач вказує на те, що ДП НТК ЗТК кредит отримано з метою впровадження інноваційного проекту «Розробка і впровадження новітніх технологій виготовлення деталей із збройових сталей та сплавів для організації вітчизняного виробництва артилерійських гармат ЗТМ1 та ЗТМ2». Згідно угоди № 1 до кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати «Заборгованість по відсотках та пені погашати за наступними реквізитами: символ 118, код бюджетної класифікації доходів 24110800 «Відсотки за користування бюджетними позичками та кредитами» отримувач Шевченківського відділення Державного казначейства у м. Києві».

Отже, як вважає позивач, несплата ДП НТК ЗТМ платежів за кредитним договором призводить до ненадходження коштів до спеціального фонду Державного бюджету України. Крім того, посилаючись на положення ч.1 ст. 50 Бюджетного кодексу України, позивач зауважив, що у разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави. Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

Враховуючи викладене та положення законодавства позивач вважає, що підстави для застосування строків позовної давності у справі відсутні.

У додаткових поясненнях, поданих 24.06.2021р., позивач вказує, зокрема, на те, що відповідно до підпункту 5.3. пункту 5 договору з урахуванням укладених додаткових угод заборгованість повинна була погашатися на наступні рахунки:

- заборгованість по кредиту на реєстраційний рахунок № НОМЕР_1 в УДК Шевченківського районна ГУ ДКУ м. Києві, код банку 820019, . Після отримання коштів на вказаний рахунок, установа перераховувала їх до Державного бюджету України;

- заборгованість по відсотках та пені на рахунок № НОМЕР_2 отримувач УДК у Шевченківському районі м. Києва, , код платежу 24110800 «Відсотки за користування бюджетними позичками та кредитами».

Як зазначив позивач, кошти, що були сплачені на даний рахунок, одразу ж надходили де Державного бюджету України.

Згідно з даними бухгалтерського обліку та наявними копіями виписок по рахунку № НОМЕР_1 за період з 2007 по 2011 рік на даний рахунок надійшли кошти (від ДП «НТК ЗТМ» та ДВС) в загальній сумі 1454005,31 грн. При цьому, як вказує позивач, протягом 2012-2013 pp. погашення заборгованості за договором не відбувалося.

У зв`язку із зміною програмного забезпечення органів державного казначейства України рахунок НОМЕР_5 було закрито у 2013 році.

В подальшому, як зазначив позивач, 28.04.2015р. на поточний рахунок установи № НОМЕР_3 в Укргазбанку надійшли грошові кошти від ДП «НТК ЗТМ» в сумі 300000 грн., з яких в рахунок погашення заборгованості по кредиту установок зараховано 4649,61 грн.

Також, як стверджує позивач, 23.02.2016р. на реєстраційний рахунок установи № НОМЕР_4 (відкритий для повернення заборгованості по кредиту) в УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва надійшли грошові кошти від ДВС в сумі 795350,39 грн.

Дані кошти установа перераховувала до Державного бюджету України в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Підсумовуючи викладене, позивач звертає увагу суду на те, що ДП НТК ЗТМ видано кредит у розмірі 3100000 грн., з яких відповідачем: у період з 2007 по 2011 роки повернуто установі за договором у розмірі 1454005,31 грн., у 2015-4649,61 грн., у 2016 році - 795350,39 грн., що загалом складає 2254005,31 грн.

Таким чином, як стверджує позивач, залишок несплаченої суми заборгованості по кредиту перед позивачем, яка підлягає стягненню складає 845994,69 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач підтримує позовні вимоги в повному обсязі.

У додаткових поясненнях, поданих 12.07.2021р., позивач вказує, зокрема на те, що відповідно до пунктів 18-19 Постанови 1316 контроль за цільовим використанням та своєчасним поверненням коштів, отриманих за кредитними договорами, здійснюється компанією. Повернення бюджетних коштів проводиться шляхом їх зарахування на відповідні рахунки, відкриті в органах Держказначейства. Також зазначено, що на виконання постанови 1316 Рішенням Кредитної ради Української державної інноваційної компанії від 02.11.2004р. № 98 «Про затвердження переліку інноваційних проектів, фінансування яких проводиться за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України» було здійснено фінансування інноваційних проектів серед яких і відповідач - НВК «ЗТМ». При цьому, зауважено, що позивач в межах наділених повноважень та відповідно до статуту, постанови 1316 та наказу № 872 проводив свою діяльність спрямовану на фінансову підтримку інноваційної діяльності за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України.

Позивач звертає увагу на те, що відповідачем в повному обсязі не повернуто основний борг за кредитом, залишок несплаченої суми заборгованості по кредиту перед позивачем складає 845994,69 грн., оскільки не погашено суми щомісячних платежів зі сплати основного боргу, відповідно до графіку погашення кредиту за договором № 15-38/18/1 1/04 від 18.11.2004р.

У заяві щодо застосування строків позовної давності, поданій 17.05.2021р., відповідач просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування поданої заяви відповідач вказує на те, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем ґрунтуються на договорі №15-38/18/11/04 про надання кредиту від 18.11.200р., за умовами якого кредитор надає позичальнику в порядку та на умовах визначених цим договором, чинним законодавством України та наказом Міністерства освіти і науки України від 17.11.2004р. №872 кредит в сумі 3100000 грн. з метою впровадження інноваційного проекту „Розробка і впровадження новітніх технологій виготовлення деталей із збройових сталей та сплавів для організації вітчизняного виробництва артилерійських гармат ЗТМ1 та ЗТМ2" (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Також зазначено, що на виконання умов кредитного договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. позивачем відповідачу був наданий кредит на загальну суму 3100000 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26.11.2004р.

Відповідно до графіка повернення кредиту та відсотків за користування кредитом 25.10.2009р. відповідач зобов`язаний був сплатити до 26.7.2010р. позичені кошти. На той час зобов`язання відповідачем не були виконані. Позивач неодноразово звертався до господарського суду, в результаті розгляду справ та виконання рішення ДП НТК ЗТМ частково добровільно та частково в межах виконавчого провадження виконано рішення суду.

Тому, як вважає відповідач ДП «НТК «ЗТМ» виконало свої зобов`язання за договором №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. в повному обсязі. 15.02.2016р. з рахунку ДП НТК ЗТМ № 3044 Кам`янець -Подільського MB ДВС стягнуто 1328343,48 грн. При цьому як зауважено, що саме з цієї дати відповідач здійснив остаточну сплату заборгованості.

Таким чином, зазначено, що станом на 23.02.2016р. (дата останнього зарахування коштів перерахованих ДВС на рахунок ДІФКУ в сумі 795350,39 грн. та 523993,09 грн.)

Отже, загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимоги про стягнення заборгованості сплив 23.02.2019р. В той же час, як видно із відтиску на конверті, яким було надіслано позовну заяву, позовна заява була відправлена 23.04.2021р.

У письмових поясненнях, поданих 08.07.2021р. відповідач відзначив, зокрема, таке.

У відповіді на відзив позивач, посилаючись на статтю 50 Бюджетного кодексу України вказує, що позовна давність на вимоги заявлені в позовній заяві не поширюється. Одночасно, не беручи до уваги ч. 2 статті 50 Бюджетного кодексу України, в прохальній частині просить суд стягнути з ДП «НТК «Завод точної механіки» на користь Державної інноваційної фінансово-кредитної установи заборгованість.

При цьому, відповідач зауважив, що стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Також, відповідач звертає увагу на те, що у статті 4 ГПК України вказано, що «Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.».

Отже, як вважає відповідач наведені приписи чинного законодавства визначають об`єктом захисту, в тому числі судового, порушене, невизнане або оспорюване право.

Таким чином, відповідачем вказано, що у розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Але спеціальна норма закону, в даному випадку частина 2 статті 50 Бюджетного кодексу України чітко визначає позивача при стягненні простроченої заборгованості з суб`єктів господарювання перед державою, і це податкові органи, а Державна інноваційно фінансово-кредитна установа не є таким органом.

Також, як зазначив відповідач, неодноразово встановлено господарським судом (справа № 6/5023, справа № 11/282...«Правовідносини, які виникли між сторонами за своїм характером являються господарськими, виходячи зі змісту ст.ст. 173, 174 ГК України, як такі, що виникли з господарського договору, і відповідно до ст. 1 Господарського кодексу України є предметом його регулювання.). Крім того, зауважено, що саме на користь Державної інноваційно фінансово-кредитної установи за рішеннями суду у цих справах стягувались 3% річних та інфляційні.

Разом з тим, відповідач вважає, що за договором № 15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. у ДП «НТК «Завод точної механіки» відсутній борг перед позивачем, тому просить відмовити в позові.

Розглядом матеріалів даної справи, а також при розгляді справи № 10/610-10 встановлено таке.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 13.04.2000р. «Про утворення Української державної інноваційної компанії» постановлено, зокрема: утворити на базі Державного інноваційного фонду та його регіональних відділень, що ліквідуються, Українську державну фінансово-кредитну установу, підпорядкувавши її Державному агентству з інвестицій та інновацій»; установити, що компанія є правонаступником майнових прав і обов`язків, у тому числі з договорами про надання інноваційних позик, Державного інноваційного фонду та його регіональних відділень.

Відповідно до Статуту Державної інноваційної фінансово-кредитної установи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 979 від 15.06.2000р. «Питання Державної інноваційної фінансово-кредитної установи» Державна інноваційна фінансово-кредитна установа належить до сфери управління Мінстратегпрому та є державною установою. (п. 1 Статуту).

Згідно із п. 3 Статуту установа є правонаступником майнових прав і обов`язків, зокрема за договорами про надання інноваційних позик, Державного інноваційного фонду та його регіональних відділень, державного підприємства «Українська інноваційна фінансово-лізингова компанія».

Як передбачено п. 5 Статуту, офіційне найменування установи: Державна інноваційна фінансово-кредитна установа (ДІФКУ).

Відповідно до п. 7 Статуту установа утворена з метою здійснення фінансової підтримки інноваційної діяльності суб`єктів господарювання різних форм власності, а також залучення вітчизняних та іноземних інвестицій для розвитку реального сектору економіки, підвищення вітчизняного потенціалу з експорту продукції, що виробляється на підприємствах галузей національної економіки, захисту та підтримки національного товаровиробника.

Відповідно до Статуту Української державної інноваційної компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 979 від 15.06.2000р. «Питання Української державної інноваційної компанії» Українська державна інноваційна компанія є державною небанківською фінансово-кредитною установою, що утворена відповідно до постанови КМУ від 13.04.2000р. № 654 на базі ліквідованих згідно з Указом Президента України від 15.12.1999р. «Про зміни у структурі центральних органів виконавчої влади» Державного інноваційного фонду та його регіональних відділень (п. 1.1. Статуту).

Згідно із п. 1.3. Статуту засновником компанії є держава в особі КМУ. Компанія належить до сфери управління Міністерства промислової політики.

Як передбачено п. 3.1. статуту, компанія утворена з метою забезпечення реалізації державної інноваційної політики і залучення вітчизняних та іноземних інвестицій для розвитку національної економіки.

Між Українською державною інноваційною компанією (згідно постанови Кабінету Міністрів України №1007 від 08.08.2007р. Українську державну інноваційну компанію перейменовано в Державну інноваційну фінансово-кредитну установу) (Кредитор) та Державним підприємством „Науково-технічний комплекс „Завод точної механіки" (Позичальник) 18.11.2004р. укладено договір про надання кредиту №15-38/18/11/04, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику в порядку та на умовах визначених цим договором, чинним законодавством України та наказом Міністерства освіти і науки України від 17.11.2004р. №872 кредит в сумі 3100000,00грн. з метою впровадження інноваційного проекту „Розробка і впровадження новітніх технологій виготовлення деталей із збройових сталей та сплавів для організації вітчизняного виробництва артилерійських гармат ЗТМ1 та ЗТМ2" (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно п.п.2.1-2.2 договору Позичальник за користування кредитом сплачує кредитору дев`ять відсотків річних. Сплата відсотків здійснюється у відповідності до графіку повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, який є невід`ємною частиною даного договору ( Додаток № 2) . Позичальник здійснює повернення основного боргу кредитору, починаючи з 25 жовтня 2007 року та сплату відсотків з 25 січня 2005 року у строки та в розмірах, що передбачені графіком повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, який є невід`ємною частиною даного Договору ( Додаток № 2) .

Положеннями п. 5.3 договору на Позичальника покладено обов`язок заборгованість по кредиту, відсотках та пені погашати на поточний рахунок Позивача. Якщо суми, що вноситься для погашення кредиту та сплати відсотків, недостатньо для погашення кредиту разом з відсотками, то в першу чергу , погашаються нараховані відсотки (п. 5.4).

Відповідно до п.п. 5.5-5.7 договору Позичальник повинен сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 9% річних, які нараховуються на залишок заборгованості по кредиту. Такі відсотки нараховуються за фактичну кількість днів у періоді (квартал), виходячи з фактичної кількості днів у році і сплачуються у строки, вказані в графіку повернення кредиту та сплати відсотків (Додаток № 2 до договору).

У разі порушення строків погашення кредиту, визначених Графіком повернення кредиту та сплати відсотків, позичальник повинен сплатити кредитору пеню. Пеня нараховується на несвоєчасно погашену частину кредиту з розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з визначеної графіком дати погашення і до дати повного погашення цієї частини кредиту, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такої заборгованості. У разі порушення строків сплати відсотків по кредиту, позичальник повинен сплатити кредитору пеню. Пеня нараховується на несвоєчасно погашені відсотки з розрахунку фактичної кількості прострочених днів, починаючи з визначеної графіком дати погашення і до дати повного погашення цих відсотків, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, діючої на день виникнення такої заборгованості.

На виконання умов кредитного договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. позивачем відповідачу був наданий кредит на загальну суму 3100000,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №1 від 26.11.2004р.

Відповідно до додатку № 2 до договору «Графік повернення кредиту та відсотків за користування кредитом ДП «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки»: сума кредиту - 3100000 грн., відсоткова ставка за користування кредитом 9% річних; початок нарахування відсотків - 25.11.2004р.; початок сплати відсотків - 25.01.2005р.; початок сплати основного боргу - 25.10.2007р. Всього графіком передбачено 24 платежі, з яких 23 платіж за період з 26.04.2010р. по 25.07.2010р., сума заборгованості за яким складає 900000 грн., сума відсотків - 20139,24 грн., сума кредиту до повернення - 300000 грн., всього 320139,34 грн., дата сплати кредиту та відсотків - 25.07.2010р., 24 платіж за період з 26.07.2010р. по 25.11.2010р., сума заборгованості становить 600000 грн., сума відсотків - 18147,54 грн., сума кредиту до повернення - 600000 грн., всього 618147,54 грн., дата сплати кредиту та відсотків - 25.11.2010р.

Також до договору додані: додаток № 3 «Умови та організація виконання інноваційного проекту; додаток № 4 «Умови дотримання прав сторін на створювану інтелектуальну власність та науково-технічну продукцію».

Додатковою угодою №1 від 17.12.2004р. до кредитного договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. сторони внесли зміни до п. 5.3 договору (щодо зміни платіжних реквізитів) та Додатків №1 і №2 до даного договору.

Згідно із пп. 1.1. угоди абзац перший пункту 5.3. Статті 5 кредитного договору № 15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. викласти у нової редакції:

"Заборгованість по відсотках та пені погашати за наступними реквізитами: символ 118, код бюджетної класифікації доходів 24110800 "Відсотки за користування бюджетними позичками та кредитами", рахунок № З011 отримувач Шевченківське відділення Державного казначейства у м. Києві, , банк УДК в м. Києві, МФО банку 820019".

Як передбачено п. 1.2. угоди, додаток № 1"Графік надання кредиту" до кредитного договору № 15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. викласти наступним чином: дата перерахування коштів - 26.11.2004р., сума коштів до перерахування - 3100000 грн.

Відповідно до п. 1.3. угоди додаток № 2 "Графік повернення кредиту та відсотків за користування кредитом „Науково-технічний комплекс „Завод, точної механіки" викласти у нової редакції: 1. Сума кредиту становить 3100000 грн.; 2. Відсоткова ставка за користування кредитом 9% річних; 3. Початок нарахування відсотків 26 листопада 2004р.; 4. Початок сплати відсотків 25 січня 2005 року; 5. Початок сплати основного боргу (кредиту) 25 жовтня 2007 року.

Всього визначено графіком 24 платежі, зокрема: 23 платіж за період з 26.04.2010р. по 25.07.2010р., сума заборгованості за яким складає 900000 грн., сума відсотків - 20139,24 грн., сума кредиту до повернення - 300000 грн., всього 320139,34 грн., дата сплати кредиту та відсотків - 25.07.2010р., 24 платіж за період з 26.07.2010р. по 25.11.2010р., сума заборгованості становить 600000 грн., сума відсотків - 18147,54 грн., сума кредиту до повернення - 600000 грн., всього 618147,54 грн., дата сплати кредиту та відсотків - 25.11.2010р. Всього по платежам сума відсотків становить 1334752,35 грн., сума по кредиту 3100000 грн., всього 4434752,35 грн.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1007 від 08.08.2007р. „Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" постановлено: перейменувати Українську державну інноваційну компанію в Державну інноваційну фінансово-кредитну установу; внести зміни до Статуту Української державної інноваційної компанії, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2000р. № 979 "Питання Української державної Інноваційної компанії, виклавши його в редакції, що додається; визнати такими, що втратили чинність: пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2000р. № 654 "Про утворення Української державної інноваційної компанії" (Офіційний вісник України, 2000 p., № 16, ст. 674); постанову Кабінету Міністрів України від 28.05.2001р. № 593 "Про затвердження Положення про формування та використання коштів Української державної інноваційної компанії".

Відповідно до Виписки по особовому рахунку за 15.02.2016р. державним підприємством "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" було перераховано 9504 грн. згідно рахунку № 103 від 15.02.2016р. та 1319343,48 грн. в погашення суми боргу на користь ДІФКУ згідно постанови про відкриття виконавчого провадження № 50101220 від 09.02.2016р. та відповідно до Виписки по особовому рахунку за 28.04.2015р. державним підприємством "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" перераховано всього 1083683,11 грн.

Відповідно до платіжних доручень № 959 від 22.02.2016р. на суму 795350,39 грн., № 960 від 22.02.2016р. на суму 523993,09 грн. з рахунку державного підприємства "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки" стягнуто на рахунок державної інноваційної фінансово-кредитної установи 1319343,48 грн.

24.02.2016р. державним виконавцем міського відділу ДВС Кам`янець-Подільського міськрайонного управління юстиції, при примусовому виконанні ухвали № 10/610-20, винесеної 22.04.2015р. господарським судом Хмельницької області, постановлено: виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 10/610-20, винесеної 22.04.2015р. господарським судом Хмельницької області про невиконання мирової угоди за наказом господарського суду Хмельницької області № 10/610-20 від 16.07.2010р., закінчити.

У претензії № 07-132/21 від 04.03.2021р., адресованій державному підприємству "Науково-технічний комплекс "Завод точної механіки", державною інноваційною фінансово-кредитною установою, зокрема зазначено, що ДП «НТК «Завод точної механіки» прострочено виплату основного боргу та відсотків за користування кредитом, відповідно до графіку його виплати по договору, ДІФКУ пропонує в добровільному порядку перерахувати залишок несплаченої суми основного боргу по кредиту у розмірі 845994,69 грн. та заборгованості по нарахованим відсоткам за користування кредитом в сумі 1218444,62 грн., що в сумі разом становить 2064439,31 грн. за реквізитами вказаним у претензії.

На підтвердження своїх доводів сторони також посилаються на копії: виписки з рахунку установи, а саме: виписки з рахунку № НОМЕР_1 від 11.12.2007р. одержувач ГУ ДКУ м. Києві, призначення платежу «ККД 0264500 Повернення бюджетних кредитів наданих за рахунок державного бюджету символ звітності 417 згідно постанови КМУ від 05.10.2004р. без ПДВ» на суму 1000000 грн., загальна сума погашення кредиту за кредитними договорами різних організацій, у тому числі відповідачем на суму 100000 грн. у період 4 квартал 2007р.; виписки з рахунку № НОМЕР_1 від 27.04.2009р. та від 29.04.2009р. одержувач УДК у Шевченківському районі м. Києва, призначення платежу «ККД 0264500. Повернення позичок за постановою КМУ від 05.10.2004р., символ звітності 417 без ПДВ, КЕКВ 0000 КПКВ 2201380» на суму 287502,18 грн., загальна сума погашення кредиту за кредитними договорами різних організацій, у тому числі відповідачем у період 2 квартал 2009р.; виписки з рахунку № 296 у квітні 2010 та від 22.11.2010р.; 02.12.2010р. одержувач УДК у Шевченківському районі м. Києва, призначення платежу «Повернення позичок за постановою КМУ від 05.10.2004, символ звітності 417, КК 0264500 без ПДВ» на суму 1208009,90 грн., загальна сума погашення кредиту за кредитними договорами різних організацій, у тому числі відповідачем у період 2 та 4 квартали 2010р. «Позичальник НТК ЗТМ символ звітності 417, ККД 0264500 без ПДВ»; виписки з рахунку № НОМЕР_1 від 29.04.2011р., одержувач УДК у Шевченківському районі м. Києва, призначення платежу «Повернення кредиту за постановою КМУ від 05.10.2004р., позичальник НТК ЗТМ, символ звітності 417, КК 3511660 без ПДВ» на суму 491,68 грн.; платіжного доручення від 31.12.2015р. № 2, одержувач УДКСУ Шевченківського району м. Києва, призначення платежу «Повернення основного боргу ДП НТК ЗТМ за договором № 15-38/18/11/04 від 18.11.2004р., без ПДВ» на суму 4649,61грн.; платіжного доручення від 10.03.2016р. № 1, одержувач УДКСУ Шевченківського району м. Києва, призначення платежу «Повернення основного боргу ДП НТК ЗТМ за договором № 15-38/18/11/04 від 18.111.2004, без ПДВ» на суму 795350,39 грн.; витягу з акту «Планової ревізії фінансово-господарської діяльності Державної інноваційної фінансово-кредитної установи за період з 01.01.2017р. по 31.08.2020р.» Державної аудиторської служби України, де зазначено наступне: «нарахування резерву сумнівних боргів здійснено з підприємствами боржниками, які отримали кредити за рахунок коштів державного бюджету, а саме: ДП НТК «Завод точної механіки» - 8459994,69 грн.»; листа від 10.02.2021р. № 000000-14/1725-2021 «Про усунення недоліків порушень», де Державна аудиторська служба України вимагає «забезпечити відшкодування на користь установи шкоди (збитків), заподіяної внаслідок не проведення претензійно-позовної роботи зі стягнення з Державного підприємства «Науково-технічний комплекс «Завод точної механіки» дебіторської заборгованості на загальну суму 845994,69 грн.; наказу Міністерства освіти і науки України від 17.11.2004р. № 872 «Про фінансування інноваційних проектів за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету», відповідно до якого затверджено погоджені Комісією Положення про Кредитну раду Компанії та її склад, перелік інноваційних проектів та обсяги їх фінансування у 2004 році та укладання кредитних договорів з виконавцями інноваційних проектів та надання копії цих договорів Міністерству освіти і науки України, забезпечено перерахування коштів виконавцями інноваційних проектів у обсягах, відповідно до укладених договорів; рішення Кредитної ради Української державної інноваційної компанії від 02.11.2004р. № 98 «Про затвердження переліку інноваційних проектів, фінансування яких проводиться за рахунок коштів спеціального фонду Державного бюджету України», відповідно до якого до переліку проектів, зокрема віднесено: розробка та впровадження новітніх технологій виготовлення деталей із збройових сталей та сплаві для організації вітчизняного виробництва артилерій них гармат ЗТМ 1 та ЗТМ 2», підприємство - виконавець - Науково-виробничий комплекс «Завод точної механіки», сума фінансування 3100000 грн. тощо.

Як стверджує позивач, згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, остаточне повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування ним мало відбутися 25.11.2010р., але всупереч цьому, відповідачем в повному обсязі не повернуто основний борг за кредитом, залишок несплаченої суми заборгованості по кредиту перед позивачем станом на 01.04.2021р. складає 845994,69 грн., вказав позивач.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Згідно зі статтею 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами статті 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України та ст.ст. 525,526 Цивільного кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 Цивільного кодексу України визначає, як порушення зобов`язання.

Частиною 1 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач уклали кредитний договір №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р., визначивши умови, права та обов`язки сторін, які є обов`язковими для них.

При цьому, як стверджує позивач, згідно графіку повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, остаточне повернення кредиту та нарахованих відсотків за користування ним мало відбутися 25.11.2010р., але всупереч цьому, відповідачем в повному обсязі не повернуто основний борг за кредитом, залишок несплаченої суми заборгованості по кредиту перед позивачем станом на 01.04.2021р. складає 845994,69 грн., вказав позивач.

Водночас, судом з`ясовано, що відповідач, з-поміж іншого, заявляє про застосування судом у даному спорі позовної давності, зазначаючи, що це є підставою для відмови позивачу в позові у повному обсязі. Водночас, посилаючись на положення ч.1 ст. 50 Бюджетного кодексу України, позивач зауважив, що позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється.

З приводу наведеного судом відзначається, що відповідно до ст. 50 Бюджетного кодексу України «У разі надання кредитів з бюджету у позичальників виникає заборгованість перед бюджетом. З моменту надання кредитів з бюджету на суму отриманих з бюджету коштів права кредитора та право вимагати від позичальників повернення таких кредитів до бюджету у повному обсязі переходять до держави (Автономної Республіки Крим, територіальної громади). Позовна давність на вимоги щодо погашення такої заборгованості не поширюється. Податкові органи визначаються органами стягнення простроченої заборгованості суб`єктів господарювання перед державою (Автономною Республікою Крим, територіальною громадою) за кредитами з бюджету».

Таким чином, аналіз вищевказаних імперативних положень закону, на які посилається позивач, засвідчує, що вказані приписи ст. 50 Бюджетного кодексу України щодо незастосування позовної давності поширюються лише на ті правовідносини, де кредитором виступає лише держава (чи Автономна Республіка Крим, або територіальна громада; натомість, у даній справі Державна інноваційна фінансово-кредитна установа як окрема юридична особа в позовній заяві зазначає кредитором себе, держава не визначається як кредитор); водночас, положення щодо незастосування позовної давності поширюються лише на ті правовідносини, де органами стягнення визначаються тільки податкові органи (а не Державна інноваційна фінансово-кредитна установа, яка просить стягнути заборгованість на свою користь).

За таких обставин, зважаючи на предмет та підстави позову, зміст договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р., суд констатує безпідставність твердження позивача про необхідність застосування приписів ст. 50 Бюджетного кодексу України до даних спірних приватно-правових відносин у даній справі.

Судом відзначається, що згідно зі ст.ст. 256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Крім того, відповідно до частини 1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З огляду на зміст вищенаведеного, а також зважаючи на те, що предметом позову у даній справі є позовна вимога про стягнення 845994,69 грн. основної заборгованості за кредитом, відповідно до угоди № 1 до кредитного договору №15-38/18/11/04 від 18.11.2004р. (23-24 платежі, зі строком сплати до 25.11.2010р.; при цьому, сторони підтвердили, що фактичний останній платіж в рахунок погашення заборгованості по даному кредитному договору відбувся у лютому 2016р.), враховуючи встановлені судом факти, наявність поданої відповідно до частини 3 ст.267 Цивільного кодексу України заяви відповідача про застосування строку позовної давності (враховуючи при цьому, що позов подано лише у квітні 2021р., без зазначення жодних поважних причин пропущення строку позовної давності), незалежно від змісту інших доводів учасників справи, у суду відсутні підстави для задоволення позову з огляду на сплив позовної давності, що є прямою підставою для відмови в позові згідно з частинами 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України.

Під час вирішення спору судом взято до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, тому в позові слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України покладаються на позивача. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України, а також перебування судді у відпустці) остаточно складено у 10-ий робочий день після оголошення вступної та резолютивної частин рішення, тобто 26.08.2021р.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України. Повний текст рішення (враховуючи зміст положень ст.233 ГПК України) складено 26.08.2021р.

Суддя М.В. Смаровоз

Віддруков. 3 прим. (всім рек. з пов. про вруч.): 1 - до справи; 2 - позивачу (01054, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 65-Б); 3 - відповідачу (32300, Хмельницька обл., м. Кам"янець-Подільський, вул. Годованця, 28).