ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2021 р. Справа№ 911/895/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Куксова В.В.

Алданової С.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7"

на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 р.

у справі № 911/895/21 (суддя - ЕйвазоваА.Р.)

за позовом Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби

цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7"

про стягнення 91 358,33грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" (далі - ТОВ "Мастер-7") про стягнення 91 358,33грн в рахунок повернення надлишково сплаченої суми податку на додану вартість.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на те, що до ціни товару, який поставлений за договором №52 від 03.04.2020, укладеного сторонами у справі, включено податок на додану вартість у сумі 91 358,33грн, хоча відповідна операція звільнена від оподаткування. При цьому, відповідач відмовився повернути на вимогу від 23.11.2020 кошти, сплачені у відповідному розмірі як податок на додану вартість (а.с.1-6).

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.05.2021 року по справі № 911/895/21 позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" на користь Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій 91 358,33 грн в рахунок повернення сплаченої суми податку на додану вартість, а також 2270 грн в рахунок відшкодування витрат по оплаті позову судовим збором.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 року по справі № 911/895/21 скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволені вимог Управління забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" про стягнення надлишково сплаченої суми податку на додану вартість за договором №52 від 03 квітня 2020 року в розмірі 91 358,33 грн. (дев`яносто одна тисяч триста п`ятдесят вісім грн. 33 коп.) відмовити повністю. Також, Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" просить поновити строк на апеляційне оскарження додаткового рішення.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.06.2021 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Зубець Л.П., Алданова С.О.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 року по справі № 911/895/21 посилаючись на те, що провадження у суді першої інстанції відбувалось в письмовому проваджені без виклику сторін, рішення суду апелянт не отримував, участі і судовому засіданні не приймав, про ухвалене рішення дізнався з ЄДРСРУ 04.06.2021 р., в реєстрі рішення опубліковано 02.06.2021 року.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.06.2021р. задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження додаткового рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 року по справі № 911/895/21 та поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" на рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 року по справі № 911/895/21. Зупинено дію рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 року по справі № 911/895/21. Роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.

19.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 року по справі № 911/895/21 без змін.

Розпорядження № 09.1-08/3791/21 Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 р., у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Зубець Л.П. призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/895/21.

Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.08.2021 р. для розгляду справи № 911/895/21 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Мартюк А.І., судді: Алданова С.О., Куксов В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021р. справу №911/895/21 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

За змістом ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України унормовано, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки сторони письмово висловили свою правову позицію з даного спору, клопотань про розгляд апеляційної скарги з повідомленням (викликом) учасників справи не заявлялось, а необхідності призначення справи до розгляду у відкритому засіданні судом не встановлено, ця постанова Північного апеляційного господарського суду прийнята за результатами дослідження наявних в матеріалах справи документів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені скаржником доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 03.04.2021 між Управлінням забезпечення Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій (покупець) та ТОВ "Мастер 7" (постачальник) укладено договір №52 про закупівлю товару за державні кошти (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов`язався поставити покупцю товар згідно додатку №1, що є невід`ємною частиною договору, а покупець - прийняти і оплатити товар на умовах договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору найменування товару: засіб для обробки рук (спиртовмісний антисептик) згідно специфікації (додаток №1) до договору, код згідно ДК 021-2015: 33630000-5 - "Лікарські засоби для лікування дерматологічних захворювань та захворювань опорно-рухового апарату" (код згідно з НК 024:2019: 41550 "Дезінфікуючі засоби для рук", код згідно УКТЗЕД - 2208 "Засіб на спиртовій основі для притирання рук").

В силу п. 3.1 договору ціна вказаного договору становить 548 150грн та включає ПДВ у розмірі 91358,33 грн відповідно до специфікації (додаток №1); ціна вказаного договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 3.2 договору).

Як узгоджено сторонами у п. 4.1 договору, оплата товару здійснюється після його постачання покупцю платежами у розмірах фактично поставленого товару на підставі видаткових накладних, по мірі надходження коштів з Державного бюджету України.

Строк (термін) поставки (передачі) товарів - квітень 2020 рік; місце поставки (передачі) товарів: м. Київ, вул. Бережанська, 7.

Відповідно до п. 10.1 договору він набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2020.

Також сторонами погоджено специфікацію (додаток №1) (а.с.13), якою визначено товар, що підлягає постачанню за договором, на загальну суму - 548150грн, у т.ч. ПДВ - 91 358,33грн:

- дезінфікуючий засіб "Рідина антисептична для рук" 1 л у кількості 330шт за ціною 335грн з ПДВ, загальною сумою з ПДВ - 110 550,00грн;

- дезінфікуючий засіб "Рідина антисептична для рук" 5 л у кількості 400шт за ціною 1094грн з ПДВ, загальною сумою з ПДВ - 437 600,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем передано, а позивачем прийнято товар, що погоджений вищевказаною специфікацією, загальною вартістю 548 150грн, у т.ч. ПДВ - 91 358,33грн., що підтверджується видатковою накладною №30-Ю від 03.04.2020.

Вказаний товар оплачений позивачем у повному обсязі - в рахунок оплати відповідачу перераховано 548 150,00грн, що також підтверджується платіжним дорученням №413 від 03.04.2020, в якому у графі "призначення платежу" вказано: "1006710;2220 за засіб для обробки рук (спиртов.антисептик); дог. №52 від 03.04.2020, накл. №30-Ю від 03.04.2020; у т.ч. ПДВ - 91 358,33грн".

Разом з цим, відповідачем складено та зареєстровано податкову накладну №03042020 №39, в якій вказано, що товар за даною операцією звільнений від оподаткування, та вказана ціна такого товару без врахування ПДВ у розмірі 548150грн (а.с.16).

Листом за №7602/1475/760250 від 23.11.2020 позивач звернувся до відповідача та просив відшкодувати суму податку на додану вартість, надлишково включену до вартості поставленого товару у сумі 92 917,58грн.

Листом від 27.11.2020 за вих. №2711/1 відповідач відмовив позивачу у задоволенні відповідної вимоги, посилаючись на те, що у договорі допущено механічну помилка та вказано, що ціна включає ПДВ, у той час визначений договором товар звільнений від оподаткування.

Предметом спору у даній справі є наявність у відповідача обов`язку повернути позивачу кошти у розмірі 91358,33грн, які перераховані у складі ціни товару.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Укладений сторонами договір, що є двостороннім, є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст. 173, 174, ч. 1 ст. 175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи відповідні майнові зобов`язання, що виникли у сторін у справі в силу факту укладення такого договору, припинені.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, припинення зобов`язань за договором не впливає на обов`язок відповідача повернути позивачу 91 358,33грн, що перераховані у складі ціни товару.

Відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно; особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" №540-IX від 30.03.2021, який набрав чинності з 02.04.2020 (в редакції, чинній на момент укладення договору, передачі товару та його оплати) до підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (далі - ПК України) внесено зміни, а саме його п. 71 викладено у новій редакції, відповідно до якої тимчасово, на період, що закінчується останнім календарним днем місяця, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), звільняються від оподаткування податком на додану вартість операції з ввезення на митну територію України та/або операції з постачання на митній території України товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), перелік яких визначено Кабінетом Міністрів України.

У разі здійснення операцій, звільнених відповідно до цього пункту, положення пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу та положення статті 199 цього Кодексу не застосовуються щодо таких операцій.

При цьому, встановлено, що норми цього пункту застосовуються до операцій, здійснених починаючи з 17 березня 2020 року.

Внесені зміни розповсюджуються на операції, здійснені починаючи з 17.02.2020, тобто нормі закону надана зворотна дія у часі і він розповсюджує свою дію на відповідні операції, починаючи з 17.03.2020.

Таким чином, посилання відповідача на те, що на момент укладення договору така операція не була звільнена від оподаткування помилкові, оскільки і на момент укладення такого договору, і на дату постачання та оплати відповідні операції звільнялись від оподаткування, крім того, з урахуванням зворотної дії норми у часі, вона розповсюджує свою дію і на період до укладення такого договору, постачання продукції за ним та зарахування коштів.

В силу ст.187 ПК України датою виникнення податкового зобов`язання з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Постановою Кабінету Міністрів України №224 від 20.03.2020 затверджено Перелік товарів (у тому числі лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання), необхідних для виконання заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, операції з ввезення яких на митну територію України та/або операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Так, до такого переліку увійшли, зокрема, "Дезінфекційні засоби і антисептики" за кодом УКТЗЕД (Українського класифікатора товарів зовнішньої економічної діяльності) 2208 "Засіб на спиртовій основі для протирання рук", поставка яких здійснювалась на підставі укладеного сторонами договору №52 від 03.04.2020.

Судом враховано, що на момент укладення договору, передачі товару та оплати коштів вказаною постановою затверджувався перелік лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, необхідних для здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій коронавірусної хвороби (COVID-19), які звільняються від сплати ввізного мита та операції з ввезення яких на митну територію України звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Між тим, затвердження переліку відповідних засобів, медичних виробів та медичного обладнання, операції з постачання яких на митній території України звільняються від оподаткування податком на додану вартість вже після укладення договору, передачі товару та його оплати не є підставою для утримання коштів, перерахованих позивачем у складі вартості товару як податок на додану вартість, оскільки відповідна операція звільняється від оподаткування в силу п.71 підрозділу 2 розділу ХХ Перехідних положень ПК України, норми якого мають зворотну дію у часі.

В силу ч.3 ст.632 ЦК України зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Частиною 1 зазначеної статті визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, за домовленістю сторін ціна у договорі №52 встановлена у розмірі 548 150 грн, однак, як погоджено сторонами у договорі, включає ПДВ. При цьому, порядок сплати такого податку, підстави для звільнення від його сплати не можуть встановлюватись за домовленістю сторін, такі відносини врегульовані чинним законодавчими актами.

Включення до ціни товару податку на додану вартість та її сплата, надає покупцю, який отримав податкову накладну, що зареєстрована, на включення відповідних сум до податкового кредиту. Отже, укладаючи відповідний договір та передбачаючи донарахування до ціни товару такого податку, позивач міг розраховувати на включення суми сплаченого податку до податкового кредиту, однак, відповідно до чинного законодавства така операція включена до переліку операцій, які звільняються від оподаткування податком на додану вартість.

Неправильне зазначення у податковій декларації, яка зареєстрована відповідачем, обсягу постачання (бази оподаткування), може бути підставою для здійснення корегування у встановленому порядку.

При цьому, суд погоджується з відповідачем у тому, що проведення внутрішнього аудиту позивачем, за результатами якого складено звіт, не створює наслідків для третіх осіб. Поряд з цим, підставою для виникнення обов`язку повернути отримані кошти не є проведення такого аудиту, а встановлений факт отримання відповідних коштів та їх утримання за відсутності на те підстав.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, оскільки на момент розгляду справи відповідачем не надано доказів повернення позивачу суми 91 358,33 грн., що перераховані у складі ціни товару, відповідна операція не підлягає оподаткуванню.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б спростовували доводи позивача.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер 7".

Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-282 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мастер 7" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 31.05.2021 р. у справі № 911/895/21 - без змін.

2. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мастер 7".

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 03.09.2021р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді В.В. Куксов

С.О. Алданова