ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року м. ОдесаСправа № 916/416/21
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Філінюка І.Г.

суддів Бєляновського В.В., Богатиря К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЛАВАНДА»

на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2021

по справі № 916/416/21

за позовом Малого приватного підприємства Фірми «ЕРІДОН»

до відповідача Фермерського господарства «ЛАВАНДА»

про стягнення.

та за зустрічним позовом Фермерського господарства «ЛАВАНДА»

до відповідача Малого приватного підприємства «ЕРІДОН»

про визнання недійсним договору

суддя суду першої інстанції: Рога Н.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, пр-т Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

повний текст рішення складено -04.06.2021

В С Т А Н О В И В:

Позивач Мале приватне підприємство (далі - МПП) «ЕРІДОН», звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фермерського господарства (далі - ФГ) «ЛАВАНДА» про стягнення заборгованості у розмірі 123 200,03 грн, інфляційних втрат у розмірі 616 грн, 48 % річних у розмірі 15 877,61 грн, процентів за користування товарним кредитом у розмірі 11 908,21 грн та пені у розмірі 3 969,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020 в частині своєчасної оплати за поставлений позивачем товар.

05 березня 2021 року до Господарського суду Одеської області надійшла зустрічна позовна заява ФГ «ЛАВАНДА» до МПП Фірми «ЕРІДОН» про визнання недійсним Договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020, укладеного між ФГ «ЛАВАНДА» та МПП Фірмою «ЕРІДОН».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03.06.2021 позовну заяву Малого приватного підприємства Фірми «ЕРІДОН» до Фермерського господарства «ЛАВАНДА» про стягнення заборгованості у розмірі 123 200, 03 грн, інфляційних втрат у розмірі 616 грн, 48 % річних у розмірі 15 877, 61 грн., процентів за користування товарним кредитом у розмірі 11 908, 21 грн. та пені у розмірі 3 969, 40 задоволено частково.

Стягнуто з Фермерського господарства «ЛАВАНДА» на користь Малого приватного підприємства «ЕРІДОН» заборгованість у розмірі 123 200,03 грн., 48% річних у розмірі 15 834, 23 грн., 36% річних за користування товарним кредитом у розмірі 11 875, 68 грн., інфляційні втрати у розмірі 616 грн, пеню у розмірі 3 958, 56 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 332, 27 грн.

У задоволенні решти позову Малого приватного підприємства Фірми «ЕРІДОН» до Фермерського господарства «ЛАВАНДА» про стягнення відмовлено.

У задоволенні зустрічної позовної заяви Фермерського господарства «ЛАВАНДА» до Малого приватного підприємства Фірми «ЕРІДОН» про визнання недійсним Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020, укладеного між Фермерським господарством «ЛАВАНДА» та Малим приватним підприємством Фірми «ЕРІДОН» - відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд послався на доведеність факту неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором поставки №2209/20/20 від 31.01.2020, а відтак на правомірність заявлення вимог про стягнення з Фермерського господарства «Лаванда» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Ерідон» основної заборгованості за поставлений товар, пені, відсотків річних, інфляційних втрат та процентів за користування товарним кредитом, при цьому Господарський суд Одеської області врахував арифметичні помилки, допущені позивачем при здійснення розрахунку компенсаційних та штрафних санкцій.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Фермерське господарство «ЛАВАНДА» звернулося до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2021 по справі №916/417/21, в частині стягнення з ФГ «ЛАВАНДА» на користь МПП Фірми «ЕРІДОН2 48 % річних у розмірі 15 834,23 грн., 36% річних за користування товарним кредитом у розмірі 11 875,68 грн., пеню у розмірі 3958,56 грн., витрати по сплаті судового збору у розмірі 2332,27 грн. та ухвалити нове рішення в скасованій частині та стягнути з ФГ «ЛАВАНДА» 48 %річних у розмірі 1 583,42 грн., 36% річних за користування товарним кредитом у розмірі 1 000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 616 грн., пеню у розмірі 1000,00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на наявності у матеріалах справи сертифікату про форс-мажорні обставини та адресованого позивачу листа Фермерського господарства «Лаванда» про продовження строків виконання зобов`язань за укладеним між сторонами договором поставки №2209/20/20 від 31.01.2020, яким місцевий господарський суд безпідставно не надав в оскаржуваному рішенні належної правової оцінки. Крім того, апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на незаконність встановлення пунктом 6.7 договору поставки №2209/20/20 від 31.01.2020 додаткових компенсаційних платежів, не передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, а також на те, що вказаний договір містить несправедливі умови у вигляді надмірно суворих компенсаційних нарахувань.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно західного апеляційного господарського суду від 29.06.2021 апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЛАВАНДА» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2021 у справі №916/416/21 - залишено без руху.

Встановлено Фермерському господарству «ЛАВАНДА» строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору у розмірі 3405, 00 грн. та листа з описом вкладення про направлення копії апеляційної скарги позивачу Малому приватному підприємству Фірми «ЕРІДОН», з зазначенням номеру поштового відправлення у строк до 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

08.07.2021 до суду апеляційної інстанції від Фермерського господарства «ЛАВАНДА» надійшла заява про усунення недоліків, до якої надано доказів сплати судового збору, отже скаржником усунуто недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.07.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ЛАВАНДА» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2021 у справі № 916/416/21.

Визначено розгляд апеляційної скарги Фермерського господарства «ЛАВАНДА» на рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2021 у справі № 916/416/21 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Згідно з частини 13 статті 8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною другою статті 270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Фактичні обставини справи встановлені судом першої інстанції.

31.01.2020 між МПП Фірма «ЕРІДОН» (Постачальник) та ФГ «ЛАВАНДА» (Покупець) був укладений Договір поставки №22098/20/20, відповідно до п.1.1 якого в порядку та на умовах цього Договору Постачальник зобов`язується поставити Покупцю продукцію виробничо-технічного призначення (товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити вартість такого товару.

Відповідно до п.9.2 Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020 він вступає в силу з моменту його підписання вповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019, а в частині проведення розрахунків за поставлений товар до моменту проведення остаточних розрахунків. Закінчення строку дії цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Відповідно до п.1.2 Договору найменування, асортимент та кількість товару, який підлягає поставці за цим Договором, зазначаються в Додатках, які є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п.2.3 Договору загальна вартість товару, що постачається за цим Договором, визначається Додатками та видатковими накладними, з врахуванням пункту 3.2. Договору. У випадку розбіжності даних у Додатках та у видаткових накладних щодо кількості, асортименту, ціни товару, перевагу має видаткова накладна.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що оплата товару здійснюється Покупцем в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором та Додатками до нього. У випадку поставки товару на умовах попередньої оплати, допускається оплата та поставка товару на підставі рахунку на попередню оплату, що містить істотні умови поставки, без укладення Додатків до цього Договору. Датою оплати товару вважається день зарахування грошових коштів на банківський рахунок Постачальника.

Відповідно до п.5.1 Договору умови та строки поставки товару зазначаються у Додатках до цього Договору або у рахунку на оплату, який містить істотні умови поставки.

Відповідно до матеріалів справи, 24.03.2020 сторонами підписано Додаток №2209/20/20/1-МД/П від 24.03.2020 до Договору поставки №22098/20/20 від 31.01.2020, відповідно до п.1 якого сторонами визначено, що відповідачу поставляється наступний товар: моноамонійфосфат (МАП) №-11% Р2О5 -52% в біг-бегах на суму 176 000,04 грн. з урахуванням ПДВ.

Пунктом 3 Додатку визначено, що оплата повної вартості товару, який постачається на умовах цього Додатку, здійснюється Покупцем з дотриманням умов п.п.3.2-3.3 Договору поставки, в наступному порядку: 30% від загальної вартості товару Покупець сплачує на умовах попередньої оплати в строк до 31.03.2020 70% від загальної суми вартості товару Покупець сплачує на умовах відстрочення оплати в строк до 01.09.2020.

Згідно п.4 Додатку у разі відвантаження Постачальником товару без отримання від Покупця попередньої оплати, як це передбачено п.3 цього Додатку, такий товар буде вважатися поставленим Покупцю на умовах відстрочення оплати. У цьому разі Покупець зобов`язаний здійснити належний платіж в розмірі попередньої оплати за такий товар впродовж 15 календарних днів з моменту його отримання за видатковою накладною.

За матеріалами справи, відповідно до видаткової накладної №10706 від 03.04.2020 МПП Фірма «ЕРІДОН» було поставлено ФГ «ЛАВАНДА» товар на суму 176 000,04 грн., який було прийнято Покупцем без зауважень.

Отже, виходячи з умов п.4 Додатку до Договору, строк оплати товару сторонами встановлено до 01.09.2020.

Проте, ФГ «ЛАВАНДА» лише частково оплачено товар згідно платіжного доручення №239 від 02.04.2020 на суму 52 800,01 грн. Доказів оплати решти отриманого товару відповідач до суду не надав.

Позиція Південно західного апеляційного господарського суду.

Оскільки відповідач не погоджується із оскаржуваними рішенням виключно у частині стягнення 15834,23 грн. - 48%річних, 11875,68 грн. 36% річних за користуванням товарним кредитом, 3 958,56 грн. пені, колегія суддів переглядає зазначене судове рішення лише в межах цих вимог апеляційної скарги, у зв`язку з чим в частині відмови у задоволенні решти позову Південно-західним апеляційним господарським судом не здійснюється, відповідно до приписів частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено місцевим господарським судом, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки №2209/20/20 від 31.01.2020 в сумі 123 200,03 грн. є обґрунтованою та в цій частині не оскаржується.

Згідно з положеннями частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк (стаття 530 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п.6.2 Договору Покупець, у разі несвоєчасної оплати товару, повинен сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожний день прострочення від вартості отриманого але не оплаченого товару за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, наданий позивачем, місцевий господарський суд встановив, що він не є вірним, у зв`язку з чим судом зроблено власний розрахунок пені, за яким розмір пені, за заявлений позивачем період становить 3 958,56 грн. у

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування мають компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц.

Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також відсотків річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу. Зі змісту частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка не містить застережень щодо можливості встановлення у договорі інших положень, окрім як визначення іншого розміру процентів річних від простроченої суми, та суті спірних відносин випливає, що відповідна норма має імперативний характер, що спрямована на захист майнового права та інтересу кредитора. Зміст норми можна вважати диспозитивним лише в контексті наділення учасників правовідносин свободою вибору щодо розміру процентів річних. Наведене свідчить про неможливість формулювання у договорі альтернативного правила, що анулює (скасовує, відміняє) відповідне право кредитора та виключає можливість прямого застосування норми частини другої статті 625 Цивільного кодексу України у разі наявності факту прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто на свій розсуд сторони можуть лише зменшити або збільшити передбачений законом розмір процентів річних, але відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 Цивільного кодексу України останні не можуть, реалізуючи наявну свободу у визначенні умов договору, відступити повністю від положень частини другої статті 625 цього Кодексу, змінити зміст відповідного правила та уникнути настання відповідальності за цієї статтею, домовившись про відсутність у кредитора взагалі права вимагати сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 25.05.2021 у справі №904/2112/20.

Пунктом 6.7. Договору встановлено, що в разі невиконання Покупцем зобов`язань щодо оплати товару чи невиконання зобов`язань передбачених пунктами 3.2 та 3.3 цього Договору, Покупець, відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, сплачує на користь Постачальника компенсаційний платіж в розмірі 48% річних. Річні нараховуються на загальну суму простроченої оплати. Для уникнення непорозумінь, сторони погодили, що сплата коштів, передбачених цим пунктом, є особливим видом цивільно-правової відповідальності, передбаченим ст.625 Цивільного кодексу України, та не відноситься до неустойки (штрафу чи пені).

Отже, колегія суддів враховує, що сторони, скориставшись встановленим цивільним законодавством принципом свободи договору, дійшли згоди щодо збільшення передбаченого приписами частини другої статті 625 Цивільного кодексу України розміру відсотків річних (з 3% до 48%).

Водночас доводи апелянта про незаконність встановлення пунктом 6.7 договору №2209/20/20 від 31.01.2020 додаткових компенсаційних платежів, не передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, апеляційним господарським судом оцінюються критично, оскільки у вказаному пункті сторони лише збільшили розмір визначених вищенаведеною нормою відсотків річних, не встановивши при цьому будь-яких інших додаткових платежів. Крім того, застосоване у даному пункті договору формулювання «компенсаційний платіж» лише підкреслює правову природу визначених статтею 625 Цивільного кодексу України нарахувань, які не належать до штрафних санкцій.

Перевіривши розрахунок 48% річних, наданий МПП Фірма «ЕРІДОН», судом першої інстанції вірно встановлено, що він не є вірним та стягненню підлягає 48% річних у розмірі 15 834 грн 23 коп.

Відповідно до п.5 Додатку у разі порушення Покупцем зобов`язань щодо оплати отриманого товару на строк більше 15 календарних днів, Покупець, відповідно до вимог ст. 536 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, зобов`язаний сплатити на користь Постачальника плату за користування товарним кредитом у розмірі 36% річних, нараховану на вартість отриманого, але неоплаченого Покупцем товару.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного. Відповідно до ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Перевіривши розрахунок 36% річних за користування товарним кредитом, судом першої інстанції вірно встановлено, що він не є вірним, у зв`язку із чим судом здійснено власний розрахунок 36% річних, за яким стягненню підлягає 11 875,68 грн.

Жодних доводів стосовно неправильності розрахунку 36% річних за користування товарним кредитом та 48% річних та пені апеляційна скарга не містить.

Таким чином, до спростування презумпції правомірності положень договору №2209/20/20 від 31.01.2020 та укладених до нього додатків, якими встановлено розміри компенсаційних нарахувань та які підписані самим відповідачем без будь-яких зауважень або застережень, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави не враховувати відповідні розміри вказаних нарахувань, тим більше, що жодного доказу на підтвердження визнання зазначених договірних умов недійсними, незаконними, протиправними у матеріалах справи відсутні та Фермерським господарством «Лаванда» до місцевого господарського суду не подано.

Сторона, яка порушила свої зобов`язання за договором, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок обставин непереборної сили, що виникли після укладення договору внаслідок подій надзвичайного характеру, та які сторона не могла ні передбачити, ні запобігти їм розумними заходами (пункт 8.8 договору №2209/20/20 від 31.01.2020).

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За умовами частини першої статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В силу підпункту 8.8.3 пункту 8.8 договору №2209/20/20 від 31.01.2020 підтвердженням форс-мажору є документ, виданий Торгово-промисловою палатою України, яким засвідчене настання та тривалість форс-мажору.

Частиною другою статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Дослідивши наявний у матеріалах справи сертифікат Одеської регіональної торгово-промислової палати №5100-20-2015 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), Південно-західний апеляційний господарський суд зауважує на тому, що останній не містить жодних посилань на договір № 2209/20/20 від 31.01.2020 та причинно-наслідкового зв`язку між форс-мажором і неможливістю виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за вказаним договором поставки, натомість цей сертифікат стосується виключно встановлення обставини непереборної сили в контексті нарахування Фермерському господарству "Лаванда" податкових зобов`язань за травень місяць 2020 року з податку на додану вартість. Крім того, у даному сертифікаті засвідчується втрата відповідачем врожаю озимої пшениці та озимого ячменю, у той час як на підставі договору №2209/20/24 від 15.01.2020 позивач поставив Фермерському господарству «Лаванда» насіння соняшнику та кукурудзи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про недоведеність відповідачем за допомогою належних у розумінні процесуального закону доказів факту існування обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), які б звільняли Фермерське господарство "Лаванда" від відповідальності за невиконання умов договору №2209/20/20 від 31.01.2020.

Перевіривши відповідно до статті 270 Господарського процесуального кодексу України юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Будь-яких підстав для скасування рішення господарського суду за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.

За вказаних обставин оскаржуване рішення господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись статтями 8, 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 03.06.2021 у справі № 916/416/21 - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЛАВАНДА» - залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фермерське господарство «ЛАВАНДА».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

У зв`язку з перебування головуючого судді Філінюка І.Г. та суддів Бєляновського В.В., Богатиря К.В. у відпустці з 26.07.2021 по 27.08.2021 постанову прийнято 31.08.2021.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

суддя В.В. Бєляновський

суддя К.В. Богатир