Господарський суд
Житомирської області
_______________________________________
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2021 р. м. Житомир Справа № 906/549/21

Господарський суд Житомирської області у складі: судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Русецька Ю.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Гуртовенко Р.М. - ордер серія АМ №1009172 від 03.02.2021р.;

від відповідача: Войцешук В.В.. - ордер серія РН-968 № 042 від 27.05.2021р.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС"

до Приватного підприємства "Виробниче комерційне підприємство "Проспект"

про стягнення 726155,59 грн.

Процесуальні дії по справі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Виробниче комерційне підприємство Проспект" 726155,59 грн.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 26.06.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 24.06.2021р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.06.2021р. підготовче засідання відкладено на 22.07.2021р.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 22.07.2021р. суд оголосив перерву у підготовчому судовому засіданні до 10.08.2021р.

05.08.2021р. на адресу суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" надійшли письмові пояснення щодо розрахунку заборгованості Приватного підприємства "Виробниче комерційне підприємство "Проспект" з доданими копіями накладних та платіжних доручень (т.1, а.с.118-279).

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 10.08.2021р. суд закрив підготовче провадження та призначив судове засідання для розгляду по суті справи на 25.08.2021р.

В судовому засіданні 25.08.2021р. судом оголошено перерву до 27.08.2021р.

27.08.2021р. від представника відповідача надійшли:

- заява про застосування ч.3 ст.559 ЦК України (т.2, а.с.14);

- заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності (т.2, а.с.16);

- клопотання про визнання доказів недопустимими (т.2, 17-20).

В судовому засіданні 27.08.2021р., відповідно до ст.240 ГПК України, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

В ході розгляду справи господарським судом Житомирської області, у відповідності до п. 4 ч. 5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ГПК України.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, учасники справи, серед іншого, мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позов мотивований тим, що сторонами було укладено договір поставки нафтопродуктів №7_2 від 04.01.2018р., на виконання якого позивач поставив відповідачу товар на суму 53607,00 грн.

04.01.2021р. сторонами укладено договір поставки нафтопродуктів №7_1 за яким позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 235199,81 грн.

01.10.2018р. сторонами було укладено поставки нафтопродуктів №126_1, на виконання якого позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 290270,00 грн.

Відповідач свої зобовя`зання за договорами щодо оплати отриманого товару виконував неналежним чином, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість в загальному розмірі 545972,99 грн.

Наявність заборгованості в зазначеному розмірі розмірі підтверджується підписаними сторонами актами звіряння.

У зв`язку з простроченням відповідачем сплати вартості отриманих нафтопродуктів, позивач нарахував до стягнення:

- за договором №7_2 від 04.01.2018р.: 2022,00 грн. 3% річних; 9556,76 грн. пені, 4840,12 грн. інфляційних, 20223,79 грн. 30% річних, 12808,40 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами;

- за договором №7_1 від 04.01.2018р.: 6759,00 грн. 3% річних; 25236,09 грн. пені, 19028,92 грн. інфляційних;

- за договором №126_1 від 01.10.2018р.: 6338,00 грн. 3% річних; 23356,72 грн. пені, 19429,56 грн. інфляційних, 40410,00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач в порядку ст.ст. 165, 251 ГПК України письмового відзиву на позовну заяву не надав.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив проти доводів та вимог позовної заяви, просить відмовити в її задоволенні.

В судовому засіданні 27.08.2021р. судом вирішувалося клопотання представника відповідача від 26.08.2021р. про визнання доказів недопустимими.

Згідно п.10 ч.2 ст.182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Статтею 118 ГПК України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Стаття 207 ГПК України допускає розгляд судом клопотань на стадії розгляду справи по суті, згідно якої головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Клопотання від 26.08.2021р. подане представником відповідача на стадії судового розгляду справи по суті, жодних обґрунтувань та поважних причин неможливості подання його на стадії підготовчого провадження клопотання не містить.

За вказаних обставин, клопотання представника відповідача від 26.08.2021р. про визнання доказів недопустими суд залишив без розгляду.

Відповідне процесуальне рішення відображене в протоколі судового засідання від 27.08.2021р.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

04.01.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (постачальник) та Приватним підприємством "Виробниче комерційне підприємство Проспект" - (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №7_2 (далі - договір №7_2), згідно 1.1 якого постачальник зобов`язаний передати у власність покупцю нафтопродукти (надалі - товар), а покупець зобов`язується своєчасно прийняти товар і оплатити його на умовах цього договору (т.1, а.с.23-27).

Відповідно до пункту 4.1 договору вартість товару зазначається з урахуванням ПДВ, наливу та з урахуванням транспортних витрат.

За умовами п.2.2.3 договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплатити вартість поставленого товару, а також витрати на його транспортування ( у випадку здійснення доставки товару покупцю).

Пунктом 3.1 договору визначено, що товар поставляється покупцю партіями, в кількості і по ціні, зазначеній в рахунках-фактурах постачальника згідно заявок покупця. Заявки подаються покупцем у письмовій або усній формі, у тому числі засобами електронного зв`язку.

Днем виконання постачальником обов`язку по поставці товару вважається дата, зазначена у видатковій накладній (п.3.4 договору).

Вартість договору визначається шляхом складання вартості всього поставленого товару протягом терміну дії Договору (п.4.2 договору).

Пунктом 4.3. договору визначено, що покупець здійснює оплату за отриманий товар за попередньою оплатою, або не пізніше як на протязі 14 банківських днів після його отримання.

Розрахунки за цим договором здійснюються на підставі виставленого постачальником рахунку в безготівковій формі шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника (п.4.4. договору).

Положеннями п.5.2 договору встановлено, при здійсненні сторонами розрахунків на умовах відстрочки платежу, в разі прострочення покупцем строків розрахунків, зазначених у додаткових угодах, а також невиконання умов пунктів 2.2.2 та 2.2.4 договору, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості товару за кожен день прострочення виконання зобов`язань за весь період прострочення, 30% річних з простроченої суми, а також відшкодовує інфляційні збитки.

Відповідно до п.5.3 договору за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору постачальник має право стягнути з покупця проценти за користування чужими коштами в розмірі 19% річних від неоплаченої вартості товару.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу товар на підставі видаткової накладної №Тал00000128 від 17.01.2020р. та товарно-транспортної накладної від 17.01.2020р. на суму 53607,00 грн. (т.1, а.с.28).

Згідно даних актів звіряння взаємних розрахунків за липень 2020р., за І квартал 2021р., підписаних представниками обох сторін та скріплених їх печатками, заборгованість відповідача за договором №7_2 від 04.01.2018р. становить 53607,00 грн.(т.1, а.с.30, 31).

04.01.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (постачальник) та Приватним підприємством "Виробниче комерційне підприємство Проспект" - (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №7_1 (далі - договір №7_1), згідно п.1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання поставляти паливо споживачеві згідно його заявки, здійснювати заправку нафтопродуктами автотранспорт споживача згідно відомостей (форми - 16-НП), талонів або паливних карток автозаправної станції, що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Івана Сльоти, 49 (т.1, а.с.33-36).

Відповідно до пункту 2.1 договору ціна товару, що відпускається встановлюється окремо для кожної партії і відображається в рахунку-фактурі постачальника.

Оплата за товар здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунка-фактури протягом З (трьох) календарних днів, після отримання товару (пункт 3.1 договору).

Відповідно до п.4.2 договору споживач за даним договором несе наступну відповідальність: за прострочку платежу більше ніж на 30 календарних днів, додатково сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

В період з листопада 2019р. по жовтень 2020р. позивач поставив відповідачу товар, згідно умов договору №7_1, на загальну суму 235199,81 грн., що підтверджується видатковими накладними, підписаними сторонами та скріпленими їх печатками (т.1, а.с.37-59).

Згідно підписаних сторонами актів звіряння взаємних розрахунків за 2019р., за І квартал 2021р. станом на 31.03.2021р. заборгованість відповідача за договором №7_1 становить 235199,81 грн. (т.1, а.с.60).

01.10.2018р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (постачальник) та Приватним підприємством "Виробниче комерційне підприємство Проспект" - (покупець) був укладений договір поставки нафтопродуктів №126_1 (далі - договір №126_1), згідно п.1.1 якого постачальник бере на себе зобов`язання передавати у власність споживача (поставляти) товари (надавати послуги споживачеві) згідно його заявки, здійснювати заправку нафтопродуктами автотранспорт споживача талонами (пластиковими штрих-картками) з резервуарів автозаправної станції (АЗС), що знаходиться за адресою: м.Житомир, вул.Івана Сльоти, 49 ( т.1, а.с.63-66).

Відповідно до пункту 2.2 договору ціна договору визначається шляхом складання вартості всього поставленого товару протягом терміну дії договору.

Згідно п.3.2 договору визначено, що розрахунки за товар (партію товару) споживач здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника згідно рахунку на оплату протягом 3 (трьох) календарних днів з дати підписання сторонами відповідної видаткової накладної на товар (з дати переходу права власності на товар (партію товару) до Споживача), або за попередньою оплатою.

Відповідно до п.4.2 договору споживач за даним договором несе наступну відповідальність: за прострочку платежу більше ніж на 30 календарних днів, додатково сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

За несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору постачальник має право стягнути з споживача проценти за користування чужими коштами в розмірі 19% річних від неоплаченої вартості товару (п.4.3 договору).

У період з 15.06.2020 по 15.08.2020р. позивач поставив відповідачу нафтопродукти на загальну суму 290270,00 грн., що підтверджується видатковими накладними та актами приймання-передачі талонів на пальне (т.1, а.с. 69-84)

Відповідач розрахунки за отриманий товар провів частково в сумі 33103,82 грн., сплативши згідно платіжного доручення № 1319 від 28.09.2020 50280,00 грн.

Згідно пояснень позивача частина суми, яка надійшла за вищевказаним платіжним дорученням була занесена на погашення раніше виниклої заборгованості, а 33103,82 грн. занесені на погашення заборгованості по видатковій накладній № 2206 від 15.06.2020р.

Відповідно до актів звіряння взаємних розрахунків станом на 31.03.2021р. заборгованість відповідача за договором №126_1 становила 257166,18 грн. (т.1, а.с.67).

Оскільки відповідач існуючу заборгованість не погасив, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" звернулося до суду з позовом про стягнення з Приватного підприємства "Виробниче комерційне підприємство Проспект" 726155,59 грн., з яких:

- за договором №7_2 від 04.01.2018р. коштів в сумі 103058,07 грн., з яких: 53607,00 грн. боргу; 2022,00 грн. 3% річних; 9556,76 грн. пені, 4840,12 грн. інфляційних, 20223,79 грн. 30% річних, 12808,40 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами;

- за договором №7_1 від 04.01.2018р. коштів в сумі 286223,82 грн., з яких: 235199,81 грн. боргу; 6759,00 грн. 3% річних; 25236,09 грн. пені, 19028,92 грн. інфляційних;

- за договором №126_1 від 01.10.2018р. коштів в сумі 346430,46 грн.., з яких: 257166,18 грн. боргу; 6338,00 грн. 3% річних; 23356,72 грн. пені, 19429,56 грн. інфляційних, 40140,00 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами.

Судом встановлено, що в позовній заяві позивачем вказано, що ціна позову становить 726155,59 грн. Однак при підрахунку позовних вимог за договорами судом встановлено, що позивачем допущено помилку при визначені ціни позову, оскільки не включено до загальної суми вимоги про стягнення 9556,76 грн. пені за договором 7-2.

За підрахунком суду ціна позову становить 735712,35 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як встановлено судом, правовідносини між сторонами виникли з поставки товару на підставі договорів поставки №7_2 від 04.01.2018р., №7_1 від 04.01.2018р.та №126_1 від 01.10.2018р.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

За нормами ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших умов, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Судом встановлено виконання позивачем, як постачальником, свого обов`язку з постачання відповідачу (покупцю) товару.

В той же час відповідач зобов`язання щодо оплати отриманого товару виконував неналежним чином.

В результаті цього, у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем за отриманий, але не оплачений товар у загальному розмірі 545972,99 грн., з яких:

- 53607,00 грн. за договором №7_2 від 04.01.2018р.

- 235199,81 грн. боргу за договором №7_1 від 04.01.2018р.

- 257166,18 грн. за договором №126_1 від 01.10.2018р.

Відповідач заперечень з приводу існування боргу за отриманий від позивача товар, та доказів його сплати суду не надав.

За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача 545972,99грн. вартості неоплаченого товару підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені, інфляційних, 3% річних, 30 % річних та процентів за користування грошовими коштами суд зазначає наступне.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 05.06.2020р. у справі №922/3578/18, частиною 2 статті 625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, ст.536 ЦК України надає стягувачу право нараховувати боржнику проценти за користування чужими грошовими коштами, а норми ч.2 ст.625 ЦК України конкретизують, що розмір таких процентів становить 3% річних, якщо інший розмір сторони не визначили у договорі.

Так, за договором № 7_2 позивач заявив до стягнення з відповідача 2022,00 грн. 3% річних; 20223,79 грн. - 30% річних, 12808,40 грн. - 19 % відсотків річних за користування чужими грошовими коштами.

Пунктом 5.2 договору №7_2 сторони визначили відповідальність покупця в разі прострочки строків розрахунків, яка включає в себе пеню, 30% річних з простроченої суми та інфляційні збитки.

Разом з тим п. 5.3 сторони продублювали пункт 5.2 в частині сплати процентів за користування чужими грошовими коштами в розмірі 19% річних.

З огляду на вищевикладену позицію Верховного суду, заявлені позивачем за договором 7_2 суми 30% річних, 3% річних та 19% річних процентів за користування чужими грошовими коштами за своєю правовою природою є процентами річних у розумінні ст.625 ЦК України і їх одночасне стягнення призведе до покладання на боржника потрійної відповідальності.

Проаналізувавши зміст п. п. 5.2, 5.3 договору 7_2, суд дійшов висновку, що за п. 5.2 на боржника покладено обов`язок сплати річних в розмірі 30%, а п. 5.3 договору надає кредитору право стягнення 19% річних, які сторони помилково вважали іншим видом стягнення, тому суд вважає, що застосуванню підлягають 30% річних, які визначені як обов`язкова міра відповідальності боржника.

Пунктом 4.3 договору №126_1 погодили, що за несвоєчасне проведення розрахунків у відповідності до умов даного договору постачальник має право стягнути з споживача проценти за користування чужими коштами в розмірі 19% річних від неоплаченої вартості товару.

Враховуючи, що сторони умовами договорів №№7_2, 126_1 погодили інший розмір процентів за користування чужими грошовими коштами, ніж встановлений ч.2 ст.625 ЦК України, то стягненню підлягають проценти у погодженому сторонами розмірі - за договором №7_2 - 30% річних, за договором №126_1 - 19% річних.

Перевіривши розрахунок 30% річних за договором 7_2 за період з 07.02.2020 по 11.05.2021 суд встановив, що їх розмір становить 20228,25 грн. Позивачем заявлено до стягнення менша сума - 20223,79, що є його правом, тому саме вказана сума підлягає задоволенню.

За резальтатами преревірки розрахунку 19% річних в сумі 40140,00 грн. за договором 126_1 судом встановлено, що позивачем допущені помилки у сторону збільшення при підрахунку річних за видатковими накладними № 2248 від 18.06.2020, № 2582 від 08.07.2020 та № 2894 від 30.07.2020р.

За підрахунком суду сума 19 % річних за договором 126_1 із врахуванням виправлених судом помилок за вищевказаними видатковими накладними, становить 40121,90 грн. Тому вимоги позивача в частині стягнення 19% річних за договором 126_1 підлягають задоволенню в сумі 40121,90 грн. В частині стягнення 18,10 грн. (40140,00 грн. - 40121,90 грн.) 19% річних вимоги позивача є безпідставними.

З огляду на викладені, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про стягнення 2022,00 грн. 3% річних і 12808,40 грн. - 19 відсотків річних за користування чужими грошовими коштами, нарахованих за договором №7_2, 6338,00 грн. - 3% річних та 18,10 грн. - 19% річних нарахованих за договором №126_1, а також у зв`язку з безпідставністю їх заявлення.

Щодо вимог про стягнення 6759,00 грн. 3% річних нарахованих за договором 7_1, суд встановив, що при обрахунку позивачем допущено арифметичні помилки в сторону збільшення за видатковими накладними № 4 від 15.01.2020р., № 112 від 31.01.2020, № 589 від 29.02.2020р., № 1182 від 15.04.2020р., № 1579 від 15.05.2020р., № 1785 від 31.05.2020, № 2462 від 15.07.2020, № 3389 від 15.11.2019 та № 3399 від 15.10.2020р.

За підрахунком суду сума 3 % річних за договором 7_1 із врахуванням виправлених судом помилок за вищевказаними видатковими накладними, становить 6676,80 грн., тому вимоги позивача в частині стягнення 3% річних за договором 7_1 підлягають задоволенню саме в цій в сумі.

В частині стягнення 82,20 грн. (6759,00 грн. - 6676,80 грн.) 3% річних вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Перевіривши розрахунок інфляційних, нарахованих та заявлених до стягнення відповідно до умов договорів та в порядку ст. 625 ЦК України, суд встановив, що інфляційні обраховані по кожній видатковій накладній, починаючи з місяця, в якому виник борг і до березня 2021 р. включно.

Судом встановлено, що за договорами 7_1 та 126_1 вимоги про стягнення відповідно 4840,12 грн. та 19429,56 грн. інфляційних нарахувань є обгрунтованими, розрахунок здійснено відповідно до встановленого порядку, тому суд задовільняє їх у повному обсязі.

За договором 7_2 в розрахунку інфляційційних на суму 19028, 92 грн. позивач допустив арифметичні помилки в сторону збільшення за видатковими накладними № 2941 від 15.08.2020 та № 3389 від 15.11.2019.

За підрахунком суду інфляційні за договором 7_2 із врахуванням виправлених судом помилок за вищевказаними видатковими накладними, становить 18340,26 грн., тому вимоги позивача в частині стягнення інфляційних за договором 7_1 підлягають задоволенню саме в цій в сумі.

В частині стягнення 688,66 грн. (19028, 92 грн. - 18340,26 грн.) інфляційних вимоги позивача є безпідставними та не підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, загальна сума інфляційних за договорами, які підлягають стягненню на користь позивача становить 42609,94 грн.

В частині стягнення 688,66 грн. інфляційних за договором 7_2 суд відмовляє в задоволенні позовних вимог.

Щодо вимог про стягнення пені, суд зазначає наступне.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Приписами ч.6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Так, за договором 7_1 позивачем заявлено до стягнення 9556,76 грн. пені, яка обрахована з 07.02.2020 по 11.05.2021, тобто за весь період прострочення, що відповідає умовам п. 5.2 договору і не суперечить приписам ч. 2 ст. 232 ГК України.

Перевіривши розрахунок пені, яка нарахована в розмірі подвійної облікової ставки, за несвоєчасну сплату коштів в сумі 53607,00 грн. за товар, отриманий за видатковою накладною № 128 від 17.01.2020, суд встановив, що пеня становить 9558,37 грн. Позивачем заявлено до стягнення 9556,76 грн., тобто сума є меншою від правильно нарахованої, що є правом позивача.

Разом з тим, відповідачем було подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

За змістом п.1 частини 2 статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За наведеного суд бере до уваги заяву відповідача про застосування позовної давності до вимог про стягнення пені.

Позовна давність до вимог про стягнення пені обчислюється окремо за кожен день (місяць) нарахування пені. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатись про порушення права (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 у справі №6-3006цс15).

У даному висновку щодо застосування норм права (ст.258 ЦК України), Верховний Суд України визначив, що право на стягнення пені хоч і виникає щодня на відповідну суму, але позовна давність для подання позову про її стягнення починається саме з першого дня, коли позивачу стало відомо про порушення його прав.

Згідно матеріалів справи, позивач позовні матеріали направив до суду 21.05.2021. Тому враховуючи вищевикладені обставини, виходяччи з норм чинного законодавства, яке регулює питання позовної давності, суд дійшов висновку, що задоволенню підлягає пеня, яка нарахована за період з 25.05.2020 (за один рік до звернення до суду) і до дати, визначеної позивачем, тобто до 11.05.2021.

За розрахунком суду пеня за прострочку в оплаті коштів в сумі 53607,00 грн. за товар, отриманий за видатковою накладною № 128 від 17.01.2020 за період з 21.05.2020 по 11.05.2021 становить 6567,51 грн.

За таких обставин, вимога позивача в частині стягнення пені за несвоєчасно проведені розрахунки за товар отриманий за договором 7_2 підлягає задоволенню в сумі 6567,51 грн. В частині стягнення 2989,25 грн. суд відмовляє у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

За договором 7_1 позивачем заявлено до стягнення 25236,09 грн. пені Відповідно до п. 4.2 договору відповідальність споживача (відповідач) у вигляді пені наступає на 31 день від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Враховуючи приписи ч. 6 ст. 232 ГПК України та умови п. 4.2 договору початок нарахування пені необхідно розпочинати з 31 дня від дня, коли платіж мав бути здійснений, із врахуванням вихідних та неробочих днів (якщо 30-денний строк закінчувався саме у ці дні) і протягом п`яти місяців, оскільки договір не містить умов щодо нарахування за весь час прострочки оплати.

Перевіривши розрахунок позивача, суд встановив, що позивач не дотримався вищевказаних умов, тому заявив до стягнення пеню у більшому розмірі.

Судом здійснено власний розрахунок із врахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення пені по видатковим накладним, які видані за період з 30.11.2019 по 31.03.2020.

За розрахунком суду пеня за договором 7_1 становить 10051,64 грн. і саме вказана сума підлягає задоволенню. В частині стягнення 15184,45 грн. (25236,09 грн. - 10051,64 грн.) суд відмовляє.

Щодо нарахування пені за договором 126_1 в сумі 23356,72 грн., то позивач допустив аналогічні помилки, що й за договором 7_1, нарахувавши пеню за весь період прострочення, незважаючи на приписи ч. 6 ст. 232 ГПК України та на відсутність в договорі умови щодо іншого періоду нарахування.

Врахувавши умову п. 4.2 договору щодо 30-денної відстрочки на нарахування пені, суд здійснив власний розрахунок, згідно якого пеня становить 13685,44 грн.

За таких обставин суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення пені за несвоєчасно проведені розрахунки за договором 126_1 в сумі 13685,44 грн. В частині стягнення пені в сумі 9671,28 грн. (23356,72грн. - 13685,44 грн.) суд відмовляє, як така, що заявлена безпідставно.

З огляду на викладене, загальна сума пені за несвоєчасно проведені розрахунки за договорами, яка підлягає стягненню на користь позивача становить 30304,59 грн.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України", зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відтак, сторони звертаючись до суду повинні враховувати те, що визначення та наповнення доказової бази переданого на розгляд суду спору покладаються саме на сторони, а не на суд.

Суд вирішує спір на підставі поданих та витребуваних в порядкуст.81 ГПК України сторонами доказів.

За приписами ч.1ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в загальній сумі 685910,01 грн., з яких: 545972,99 грн. заборгованості за договорами поставки нафтопродуктів; 20223,79 грн. 30% річних за договором 7_2 від 04.01.2018р.; 40121,90 грн. - 19% річних за договором 126_1 від 01.10.2018р.; - 6676,80 грн. - 3% річних за договором 7_1 від 04.01.2018р.; 42609,94 грн. інфляційних та 30304,59 грн. пені

Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог на загальну суму 49802,34 грн., з яких 3% річних на загальну суму 8442,20 грн.; 19% річних на загальну суму 12826,5 грн.; інфляційні на суму 688,66 грн. та пені на загальну суму 27844,98 грн.

Судові витрати за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.ч.1, 4ст.129 ГПК України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи часткове задоволення позову, в порядку п.3 ч.4 ст.129 ГПК України, сплачений позивачем судовий збір в сумі 10288,65 грн. за розгляд вимог про стягнення 685910,01 грн., які задоволені судом, покладається на відповідача.

Разом з тим, з позивача в дохід державного бюджету необхідно стягнути судовий збір в сумі 143,36 грн.

Як наголошувалось вище, позивачем при зверненні до суду ціна позову вказана 726155,59 грн., з якої сплачено судовий збір в сумі 10892,33 грн. згідно платіжного доручення № 3310 від 17.05.2021.

Однак насправді позовні вимоги позивачем заявлено на загальну суму 735712,35 грн., з яких підлягає сплаті судовий збір в сумі 11035,69 грн.

За таких обставин, недоплачену суму судового збору в розмірі 143,36 грн. необхідно стягнути з позивача в дохід державного бюджету.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Виробниче комерційне підприємство "Проспект" (10031, м.Житомир, провул.Луговий, 7, )

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (10001, м.Житомир, вул.Івана Сльоти, 49, ):

- 545972,99 грн. заборгованості за договорами поставки нафтопродуктів;

- 20223,79 грн. 30% річних за договором 7_2 від 04.01.2018р.;

- 40121,90 грн. - 19% річних за договором 126_1 від 01.10.2018р.;

- 6676,80 грн. - 3% річних за договором 7_1 від 04.01.2018р.;

- 42609,94 грн. інфляційних;

- 30304,59 грн. пені;

- 10288,65 грн. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОЙЛ-ІКС" (10001, м.Житомир, вул.Івана Сльоти, 49, )

в дохід державного бюджету України 143,36 грн. судового збору:

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено: 01.09.21

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1 - в справу

2 - позивачу (рек. з повідомл: 10001, м.Житомир, вул.Івана Сльоти, 49)

3 - відповідачу (рек. з повідомл.: 10031, м.Житомир, провул Луговий, 7)