ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"02" вересня 2021 р.м. Одеса Справа № 916/1885/21

За позовом: Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд.1-Б, код ЄДРПОУ - 34674102, електронна адреса: )

До відповідача: Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» (65123, м. Одеса, вул. Марсельська, буд.46, корпус 3, код ЄДРПОУ - 39738673, електронна адреса: )

про стягнення

Суддя Рога Н.В.

Секретар с/з Луцюк Р.П.

Представники сторін:

Від позивача: Клименко Ф.І. - на підставі довіреності №53 від 31.12.2020р.;

Від відповідача: Лукічова О.О. - в порядку самопредставництва.

СУТЬ СПОРУ: Позивач - Комунальне підприємство (далі - КП) «Теплопостачання міста Одеси», звернувся до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - ОСББ) «Остров-4» про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 350 195 грн 51 коп.

Ухвалою суду від 06.07.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначено на 27.07.2021р.

Ухвалою суду від 27.07.2021р. відкладено судове засідання на 19.08.2021р. Протокольною ухвалою суду від 19.08.2021р. відкладено судове засідання на 02.09.2021р.

27 серпня 2021р. до Господарського суду Одеської області надійшла заява КП «Теплопостачання міста Одеси» про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просить стягнути на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 252 195 грн 51 коп.

Позивач - КП «Теплопостачання міста Одеси», підтримує позовні вимоги в редакції заяви про зменшення розміру позовних вимог, що надійшла до суду 27.08.2021р., в повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач - ОСББ «Остров-4», визнає позовні вимоги в частині заборгованості у розмірі 252 195 грн 51 коп. відповідно до клопотання, що надійшло до суду 18.08.2021р.

Позивач у справі зазначає, що 26.10.2015р. між КП «Теплопостачання міста Одеси» (Теплопостачальна організація) та ОСББ «Остров-4» (Споживач) укладено Договір №1755 на постачання теплової енергії на об`єкти Споживача згідно Додатку №1 до Договору, які розташовані за адресою: м.Одеса, вул. Марсельська, будинок 46/3 (житловий будинок та вбудовані приміщення).

Позивач зазначив, що взаємовідносини між постачальниками та споживачами теплової енергії регулюються ст. 275-277 Господарського кодексу України, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання».

Так, відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією та п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії на опалення визначається розрахунковим способом.

Згідно п.п. 6.2., 6.3., 6.4. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць, Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість зазначеної в Договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період, кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим.

Пунктом 3.2.2. Договору передбачений обов`язок Споживача виконувати умови та порядок оплати теплової енергії в обсягах і в терміни, передбачені Договором.

Позивач вказує, що на виконання договірних зобов`язань, КП «Теплопостачання міста Одеси» відпускало теплову енергію ОСББ «Остров-4», проте, в порушення своїх обов`язків, визначених у п.п. 3.2.2., 6.2., 6.3., 6.4 Договору відповідач за спожиту теплову енергію не сплачував в повному обсязі, внаслідок чого у період з січня по квітень 2021 року включно виникла заборгованість в розмірі 350 195 грн 51 коп.

В ході розгляду справи судом відповідачем було частково сплачено заборгованість у розмірі 75 000 грн, у зв`язку з чим заборгованість ОСББ «Остров-4» перед КП «Теплопостачання міста Одеси» становить 252 195 грн 51 коп.

В обґрунтування позову позивач також посилається на ст.193 Господарського кодексу України, відповідно до якої суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Невиконання ОСББ «Остров-4» умов Договору, позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів, у зв`язку з чим звернувся до суду з позовом та просить стягнути на свою користь заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 252 195 грн 51 коп.

Відповідач у клопотанні, що надійшло до суду 18.08.2021р., зазначає, що ним було частково сплачено заборгованість за спожиту теплову енергію, що підтверджується платіжними дорученнями №100 від 16.06.2021р. на суму 23 000 грн, №111 від 02.07.2021р. на суму 50 000 грн, №115 від 15.07.2021р. на суму 25 000 грн, на загальну суму 75 000 грн.

В подальшому 16.07.2021р. сторонами за Договором було підписано Акт звіряння розрахунків №1755, відповідно до якого сторони дійшли згоди, що станом на 16.07.2021р. розмір заборгованості ОСББ «Остров-4» за спожиту теплову енергію становить 252 195 грн 51 коп.

Відповідач, також просить суд врахувати, що ОСББ «Остров-4» є неприбутковою організацією, діяльність якого направлена на підтримання та організацію комфортного проживання мешканців будинку. Крім того, відповідач має невиконання фінансові зобов`язання перед третіми особами, зокрема, за рішенням Господарського суду Одеської області від 11.01.2021р. у справі №916/3007/20, у зв`язку з чим примусове стягнення заборгованості у розмірі 252 195 грн 51 коп. може призвести до банкрутства відповідача та призупинення виплат, зокрема, з КП «Теплопостачання міста Одеси».

На підставі вищенаведеного, відповідач просить розглянути питання про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 252 195 грн 51 коп. шляхом її поділу на рівні частини і поетапного стягнення або укладення мирової угоди з відображенням умов та порядку поетапного погашення боргових зобов`язань перед позивачем.

Розглянув матеріали справи, судом встановлено, що 26.10.2015р. між КП «Теплопостачання міста Одеси» (Теплопостачальна організація) та ОСББ «Остров-4» (Споживач) укладено Договір №1755 на постачання теплової енергії, відповідно до якого Теплопостачальна організація бере на себе зобов`язання постачати Споживачу теплову енергію, а Споживач зобов`язується оплачувати фактично одержану теплову енергію за встановленими тарифами в терміни, передбачені цим Договором.

Відповідно до п.2.1. Договору теплова енергія постачається Споживачу на опалення та гаряче водопостачання житлового будинку за адресою: вул. Марсельська, 46/3 згідно витрат теплоносія G=11,51 т/год та на опалення вбудованих приміщень згідно витрат теплоносія G=0,88т/год. Обсяги постачання теплової енергії вказані в Додатку 1 до цього договору.

Відповідно до ч.1 ст.714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Із змісту ч.3 ст. 24, ч.2 ст.25 Закону України «Про теплопостачання» вбачається, що основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Теплопостачальні, теплотранспортні і теплогенеруючі організації зобов`язані: забезпечувати надійне постачання обсягів теплової енергії відповідно до умов договору та стандартів; здійснювати перерахунок за спожиту теплову енергію із споживачами з урахуванням авансового платежу та показань приладів комерційного обліку теплової енергії протягом місяця після закінчення опалювального періоду

Згідно ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.10.1 Договору цей Договір набуває чинності з 26.10.2015р. та діє до 26.10.2016р. Згідно п. 10.4. Договору Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлене однією із сторін.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів розірвання або припинення Договору. Більше того, сторони у справі посилається на дійсність Договору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що Договір №1755 від 26.10.2015р. є чинним.

Взаємовідносини між постачальниками та споживачами теплової енергії також регулюються ст. 275-277 Господарського кодексу України, «Правилами користування тепловою енергією», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 р., Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання».

Так, відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

Згідно п. 5.1. Договору облік споживання теплової енергії визначається на опалення та гарячого водопостачання житлового будинку - за приладом обліку Multical 602 № 69283306 (одиниця виміру Гкал); на опалення вбудованих приміщень - за приладом обліку Multical 602 №69381236 (одиниця виміру Гкал).

Відповідно до п.40 Правил користування тепловою енергією споживач зобов`язаний, зокрема, вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Відповідно до п.п. 6.1.-6.5. Договору розрахунки за теплову енергію проводяться в грошовій формі на розрахунковий рахунок Теплопостачальної організації для житлового будинку - по тарифу для населення, встановленого з 01.04.2015р. Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг №725 від 03.03.2015р. у розмірі 652,548 гри за 1Гкал (з ПДВ); для нежитлових приміщень - по тарифу для інших споживачів, встановленого з 01.05.2015р. Постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики і комунальних послуг №1386 від 30.04.2015р. у розмірі 1681,344грн. за 1Гкал (з ПДВ). Нові тарифи не є предметом узгодження між Теплопостачальною організацією та Споживачем, нарахування з застосуванням нових тарифів проводяться з дати встановлення, зазначеної в відповідному рішенні про встановлення тарифу. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Споживач за три дні до початку розрахункового періоду сплачує Теплопостачальній організації вартість заявленої та зазначеної в договорі кількості теплової енергії, передбаченої на розрахунковий період. Кінцевим терміном розрахунку за спожиту теплову енергію є 20 число місяця наступного за розрахунковим. Для підвищення дисципліни взаєморозрахунків та своєчасного проведення оплати, Споживач та Теплопостачальна організація щомісячно до 15 числа місяця після розрахункового складають акт звіряння взаєморозрахунків. Підписання акту звіряння взаєморозрахунків є обов`язковим для Споживача та Теплопостачальної організації.

Відповідно до абз.1 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Згідно абз.5 вказаної статті тарифи на виробництво теплової енергії для потреб установ та організацій, що фінансуються з державного чи місцевого бюджету, а також для потреб населення визначаються для суб`єктів господарювання, що здійснюють виробництво теплової енергії на установках з використанням альтернативних джерел енергії, включаючи теплоелектроцентралі, теплоелектростанції та когенераційні установки, як різниця між тарифом на теплову енергію, встановленим відповідно до частини четвертої цієї статті, і тарифами на транспортування та постачання теплової енергії, що визначаються на рівні діючих для суб`єкта господарювання тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів. У разі відсутності для суб`єкта господарювання встановлених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії, виробленої з використанням природного газу, для потреб відповідної категорії споживачів тарифи на транспортування та постачання теплової енергії визначаються на рівні середньозважених тарифів на транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до абз.13 ст.20 Закону України «Про теплопостачання» тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» органом державного регулювання у сфері комунальних послуг є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Порядок організації діяльності національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, визначається Законом України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг".

Згідно п.1 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10.09.2014р. №715/2014, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), є державним колегіальним органом, підпорядкованим Президентові України і підзвітним Верховній Раді України. НКРЕКП є органом державного регулювання діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до Постанови НКРЕКП №91 від 14.01.2020р. із врахуванням змін, внесених Постановами НКРЕКП №633 від 17.03.2020р. та №2258 від 30.11.2020р. відповідно до законів України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про теплопостачання» та Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25 червня 2019 року № 1174, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановляє встановити КП «Теплопостачання міста Одеси» тариф на теплову енергію для потреб населення у розмірі 1 813 грн 944 коп. (в т.ч. ПДВ) за складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 1299 грн 084 коп., тариф на транспортування теплової енергії - 508 грн 032 коп.; тариф на постачання теплової енергії - 6 грн 828 коп.; тариф на теплову енергію для потреб інших споживачів (крім населення) у розмірі 1 832 грн 02 коп. за складовими: тариф на виробництво теплової енергії - 1 320 грн 588 коп., тариф на транспортування теплової енергії - 504 грн 672 коп., тариф на постачання теплової енергії - 6 грн 756 коп.

З матеріалів справи вбачається, що за період з січня по квітень 2021р. за ОСББ «Остров-4» виникла заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 252 195 грн 51 коп., що визнається сторонами у справі.

Розмір заборгованості, також, підтверджується Актом звіряння розрахунків №1755 від 16.07.2021р., підписаним обома сторонами без зауважень.

Положеннями ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно сплачувати теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

За умовами ч. 6 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Згідно ч. 1 ст. 277 Господарського кодексу України абоненти користуються енергією з додержанням правил користування енергією відповідного виду, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.174 Господарського кодексу України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є укладання господарського договору та іншої угоди, що передбачені законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 цього ж Кодексу встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст.627 Цивільного кодексу України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі № 902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020р. у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

До того ж, 17.10.2019р. набув чинності Закон України від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів ", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування . Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

За таких обставин, враховуючи у сукупності все викладене вище, суд вважає, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за спожиту теплову енергію у сумі 252 195 грн 51 коп. є обґрунтованою, підтвердженою матеріалами справи, у зв`язку із чим підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи задоволення позовних вимог, витрати по сплаті судового збору слід покласти на відповідача згідно ст. 129 ГПК України.

Суд звертає увагу відповідача, що судовий збір у розмірі 5 727 грн 17 коп., сплачений відповідно до платіжного доручення №208 від 07.06.2021р., підлягає поверненню на користь КП «Теплопостачання міста Одеси» в порядку, визначеному Законом України «Про судовий збір».

Крім того, суд звертає увагу відповідача, що сторони у справі не позбавлені права укласти мирову угоду, якою узгоджується порядок виконання рішення, на будь-якій справі процесу в порядку визначеному ст.ст. 192, 330 ГПК України. Виходячи з положень даних статей, суд не має право ініціювати укладення мирової угоди у справі.

Крім того, порядок надання відстрочки або розстрочки виконання рішення у справі визначається ст.331 ГПК України.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 123, 129, 130, 232, 238, 240, 241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Остров-4» (65123, м. Одеса, вул. Марсельська, буд.46, корпус 3, код ЄДРПОУ - 39738673) на користь Комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» (65110, м. Одеса, вул. Балківська, буд. 1-Б, код ЄДРПОУ - 34674102, електронна адреса: ) заборгованість у розмірі 252 195 грн 51 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 782 грн 93 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення (підписання).

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено 03 вересня 2021 р.

Суддя Н.В. Рога