ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Справа № 915/687/21

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Смородінової О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Левченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Керівника Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області (55213, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Івана Виговського, буд. 18; адреса електронної пошти: ) в інтересах держави

до відповідачів:

1) Первомайська міська рада Миколаївської області (55213, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Грушевського, буд. 3; адреса електронної пошти: ; ідентифікаційний код 35926170)

2) Фізична особа-підприємець Свєтлічна Ольга Володимирівна ( АДРЕСА_1 ; адреса електронної пошти невідома; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )

про: визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, повернення майна,

за участю представників учасників справи:

від прокуратури: Дзюбан О.В., прокурор за посвідченням,

від відповідача-1: не з`явився,

від відповідача-2: не з`явився,

Суть спору:

26.05.2021 Керівник Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області звернувся до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою № 54-1212вих-21 від 24.05.2021 (з додатками) в інтересах держави до відповідачів: Первомайської міської ради та Фізичної особи-підприємця Свєтлічної Ольги Володимирівни, в якій просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018, яким затверджено договір оренди комунального майна водопровідної мережі, розташованої в с. Грушівка Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, укладеного з фізичною особою-підприємцем Свєтлічною Ольгою Володимирівною;

- зобов`язати фізичну особу-підприємця Свєтлічну Ольгу Володимирівну (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути у розпорядження територіальної громади в особі Первомайської міської ради Миколаївської області об`єкт комунальної власності водопровідну мережу вартістю 522904 грн, що складається з приміщення насосної станції, шахтного колодязю, трьох насосів та водогінної мережі довжиною площею 1928 м, розташованих в с. Грушівка Первомайського району Миколаївської області;

- стягнути з відповідачів на користь Миколаївської обласної прокуратури : (, Банк ДКСУ м. Києва, р/р UA0000340) судовий збір, сплачений за подачу даного позову;

- про дату, час і місце розгляду справи повідомити Миколаївську обласну прокуратуру та Первомайську окружну прокуратуру Миколаївської області.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: рішення Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018; Договору оренди № 1 від 01.07.2018, укладеного між відповідачами, з актом прийому-передачі майна до нього; застосування норм статей 16, 21, 181, 210, 640, 793, 794, 1212 Цивільного кодексу України, статті 14 Податкового кодексу України, статей 16, 24, 59, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 1-4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», статей 1, 5-7, 9 Закону України «Про особливості передачі в оренду об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності»; та мотивовані тим, що сільською радою, як представницьким органом місцевого самоврядування, в порушення інтересів громади було прийнято рішення, а в подальшому укладено договір оренди, що спричинило вибуття із користування територіальної громади об`єкта комунальної власності з порушенням вимог чинного законодавства.

Ухвалою суду від 31.05.2021 було прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/687/21 за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29 червня 2021 року об 11:30; встановлено для сторін процесуальні строки для подання заяв по суті справи.

24.06.2021 до суду від відповідача-2 надійшла заява б/н від 22.06.2021 (вх. № 9692/21) про визнання позовних вимог, в якій підприємець просить суд: задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; здійснити розподіл судових витрат (судового збору) з урахуванням положень ч. 1 ст. 130 ГПК України та не стягувати з мене 50 відсотків судового збору.

Ухвалою суду від 29.06.2021 було відкладено підготовче засідання на 22 липня 2021 року о 09:30.

29.06.2021 до суду від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву № 4768/03.01-26 від 25.06.2021. Первомайська міська рада Миколаївської області у відзиві зазначає, що по-перше, оспорюване рішення є ненормативним актом, який не може бути скасований чи змінений органом місцевого самоврядування після його виконання; по-друге, у зв`язку з набуттям 18.11.2020 повноважень Первомайською міською радою Миколаївської області, обраною Первомайською міською територіальною громадою, до якої входить територіальна громада села Грушівка, повноваження Грушівської сільської ради та Грушівського сілького голови припинено. У зв`язку з чим, згідно рішення Первомайської міської ради від 10.12.2020 № 2, розпочато процедуру реорганізації Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області шляхом приєднання до Первомайської міської ради Миколаївської області. На даний час процедура реорганізації триває. Так, на чергову сесію міської ради, що відбудеться 24.06.2021 року, винесено проект рішення «Про затвердження Передавального акту Грушівської сільської ради та передачу майна і активів на баланс підприємств, організацій та установ», яким передбачено прийняття майна Грушівської сільської ради, яке зазначено в додатках до Передавального акту, у комунальну власність Первомайської міської територіальної громади, в особі Первомайської міської ради, з подальшою передачею зазначеного комунального майна в оперативне управління підприємствам, організаціям та установам. Зазначеним проектом рішення передбачено передачу в оперативне управління управлінню житлово-комунального господарства Первомайської міської ради саме об`єктів у сфері водопостачання та водовідведення села Грушівка Первомайського району Миколаївської області. Про прийняте міською радою рішення суд буде сповіщено додатково.

07.07.2021 до суду від Первомайської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив № 54-2062вих-21 від 05.07.2021, у якій прокурор заперечує проти аргументів відповідача-1, викладених у відзиві.

Ухвалою суду від 22.07.2021 було закрито підготовче провадження у даній справі, з призначенням її до судового розгляду по суті на 31 серпня 2021 року о 10:30.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи інших заяв чи клопотань як по суті справи, так і з процесуальних питань, до суду не надходило.

31.08.2021 в судове засідання з`явився лише прокурор, якого суд заслухав. Відповідачі своїх представників в судове засідання не направили.

При цьому суд зазначає, що через відсутність асигнувань на оплату послуг з відправки поштової кореспонденції, Господарський суд Миколаївської області тимчасово зупинив поштову відправку кореспонденції.

У зв`язку з цим відповідач-1 був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення копії ухвали суду від 22.07.2021 на адресу електронної пошти, наявну в матеріалах справи.

З огляду на відсутність в матеріалах справи відомостей щодо адреси електронної пошти відповідача-2, направили копію відповідної ухвали вказаному учаснику справу не видалося за можливе.

При цьому, суд враховує, що копію ухвали Господарського суду Миколаївської області від 31.05.2021 у справі № 915/760/21 відповідач-2 отримав 07.06.2021, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення зі штрихкодовим ідентифікатором 079. Таким чином, Фізична особа-підприємець Свєтлічна Ольга Володимирівна була належним чином повідомлена про наявність у провадженні Господарського суду Миколаївської області справи № 915/687/21, в якій вона має статус відповідача, тоді як сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, що узгоджується зі сталою практикою Європейського суду з прав людини, вказаною, зокрема, в рішенні останнього у справі «Пономарьов проти України».

Також суд зауважує, що відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Приписами ч.ч. 1-2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень (далі Реєстр) автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Отже, Єдиний державний реєстр судових рішень забезпечує відкритий безоплатний та цілодобовий доступ на офіційному веб-порталі судової влади України (http://reestr.court.gov.ua) до внесених до такого реєстру судових рішень.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 22.07.2021 у справі № 915/687/21, у відповідності до положень Закону України «Про доступ до судових рішень», оприлюднено 26.07.2021.

Відтак, господарським судом вжито всіх процесуальних заходів щодо забезпечення повідомлення відповідачів про час та місце розгляду даної справи.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників відповідачів.

Відповідно до змісту статей 195, 240 ГПК України, 31.08.2021 за результатами розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження, суд оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, заслухавши в судовому засіданні прокурора, суд

В С Т А Н О В И В:

Статтею 1311 Конституції України на органи прокуратури покладена функція представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Приписами ч. 3 ст. 4 ГПК України передбачено, що до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Право звернення прокурора до суду в інтересах держави передбачено також ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 53 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно зі ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного господарського судочинства надається Генеральному прокурору України, його першому заступнику та заступникам, керівникам регіональних та місцевих прокуратур, їх першим заступникам та заступникам.

Відповідно до ч.ч. 3-4 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 №3-рп/99 визначено, що під представництвом прокуратурою інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави з урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, у зв`язку із чим прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство підставу позову та зазначає, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З контексту викладеного вище рішення Конституційного суду України, враховуючи положення чинного законодавства, вбачається, що прокурором прояв порушення інтересів держави визначається самостійно з урахуванням публічного інтересу. Держава зацікавлена у дотриманні процедур реалізації прав на комунальне майно, так само як і у дотриманні норм чинного законодавства. Додержання вимог закону не може не являти суспільного інтересу, оскільки є проявом управлінської функції держави та спрямоване на забезпечення єдиного підходу до врегулювання тих чи інших правовідносин, впровадження системності та прозорості при реалізації прав громадянами і юридичними особами, принципу конституційної рівності суб`єктів цивільних правовідносин.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальній громаді належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності є правом територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Органи місцевого самоврядування від імені та інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду.

При цьому, майнові операції, які здійснюються органами місцевого самоврядування з об`єктами права комунальної власності, не повинні ослаблювати економічних основ місцевого самоврядування, зменшувати обсяг та порушувати умови надання послуг населенню.

У той же час, передача об`єктів комунальної власності в користування у порядок та спосіб, які не відповідають положенням чинного законодавства, не може відповідати суспільному інтересу та порушує інтереси держави, як гаранта дотримання принципу верховенства права в країні.

Вирішуючи ж питання про справедливу рівновагу між інтересами суспільства і конкретної фізичної чи юридичної особи, суд звертається до практики Європейського суду з прав людини, який у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 02.11.2004 категорично ствердив, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес».

Звернення прокурора до суду з даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про використання об`єктів комунальної власності. Суд погоджується з твердженням прокурора про те, що правовідносини щодо правовідносини щодо надання та використання об`єктів комунальної власності становлять суспільний інтерес, а не дотримання вимог чинного законодавства при їх наданні для використання такому суспільному інтересу не відповідає.

Зі змісту положень ч. 4 ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор, звертаючись до суду з позовною заявою в інтересах держави, зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, яким не здійснюється або неналежним чином здійснюється захист цих інтересів.

У даній справі прокурором здійснюється представництво інтересів держави у суді як самостійним позивачем.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої в ухвалі від 10.07.2018 у справі №812/1689/16, а також у постанові від 20.09.2018 у справі №924/1237/17, аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.

З урахуванням статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Однак первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, які є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Водночас, за твердженням прокурора, сільською радою всупереч інтересам громади та з порушенням вимог Цивільного і Господарського кодексів України, Законів України «Про оренду державного та комунального майна», «Про особливості передачі в оренду об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» прийнято рішення про передачу в користування об`єкта комунальної власності та в подальшому здійснено передачу в користування об`єкта комунальної власності шляхом укладення спірного договору.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, однак безпосередньо не визначаються органи, які здійснюють захист цивільних прав.

Так, крім органів, зазначених у статті 55 Конституції України, відповідно до окремих актів законодавства України здійснюють захист цивільних прав та інтересів або сприяють їх захисту, зокрема, органи прокуратури.

Частиною 2 ст. 2 ЦК України передбачено, що одним із учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Одним із таких органів є прокуратура, на яку пунктом 3 статті 1311 Конституції України покладено представництво інтересів держави у випадках, визначених законом.

Подання позову прокурором за умов допущення порушень з боку відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави.

У такому випадку прокурор виступає не як альтернативний, а як єдиний можливий суб`єкт звернення до суду, забезпечуючи європейський принцип рівності сторін у процесі шляхом здійснення представництва інтересів держави у суді та усунення виниклої невигідності у становищі між сторонами правовідносин.

Враховуючи викладене та оскільки порушення інтересів територіальної громади відбулось внаслідок стверджуваних прокурором незаконних дій органу місцевого самоврядування, у прокурора є всі обґрунтовані підстави для звернення із зазначеним позовом як самостійним позивачем в інтересах держави, який виражається в інтересах частини українського народу членів відповідної територіальної громади, які є власником спірного комунального майна.

При цьому, суд погоджується з твердженням прокурора про те, що Первомайська міська рада, яка набула повноважень та визначена правонаступником всіх прав та обов`язків Грушівської сільської ради (з урахуванням розпорядження Кабінету Міністрів України №719-р від 12.06.2020, п. 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рішення Первомайської міської ради №2 від 18.11.2020) є належним відповідачем по справі.

З урахуванням наведеного, судом по суті спірних правовідносин встановлені такі обставини:

Розпорядженням Грушівського сільського голови № 23-р від 18.05.2018 оголошено конкурс з метою визначення виконавця житлово-комунальних послуг із централізованого водопостачання на території с. Грушівка Первомайського району та затверджено відповідну конкурсну документацію, яка є додатком № 1 до такого розпорядження.

Сільською радою 19.05.2018 у Первомайській місцевій газеті «Прибузький вісник» опубліковано оголошення про проведення конкурсу на надання послуг із водопостачання в с. Грушівка Первомайського району.

Для участі в конкурсі 31.05.2018 подано заяву одним учасником фізичною особою-підприємцем Свєтлічною О.В.

Конкурсною комісією по організації та проведенню конкурсу на надання послуг з централізованого водопостачання Грушівської сільради 19.06.2018 здійснено розгляд поданої конкурсної пропозиції та прийнято рішення про визнання переможцем конкурсу ФОП Свєтлічну О.В., що оформлено протоколом конкурсної комісії № 1.

За результатами проведеного конкурсу Грушівською сільською радою прийнято рішення № 4 від 22.06.2018 про затвердження договору оренди комунального майна, укладеного між сільською радою та ФОП Свєтлічною О.В. та встановлено орендну плату за користування таким майном в розмірі 0,1% від вартості оцінки майна (522,90 грн).

На виконання рішення Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018, між відповідачами 01.07.2018 було укладено Договір оренди № 1 системи водопостачання в с. Грушівка, що належить до комунальної власності територіальної громади с. Грушівка (далі Договір), за п. п. 1.1, 1.2 якого орендодавцем передано в користування останній для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг населенню із водопостачання башту Рожновського та водопровідну мережу довжиною 1928 м, що перебуває на балансі Грушівської сільської ради.

Строк чинності Договору, відповідно до п. п. 10.1, 10.3 останнього, визначено з 22.06.2018 терміном 5 років з можливістю подальшої пролонгації його дії.

Пунктом 3.1 Договору встановлено, що орендна плата за використання комунального майна затверджена рішенням Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018 і становить 522,90 грн на місяць.

Факт передачі майна в оренду підтверджується актом прийому-передачі майна без дати, що є додатком до Договору, відповідно до якого Грушівською сільською радою передано підприємцю комунальне майно, що складається з приміщення насосної станції та шахтного колодязя, трьох насосів та водогінної мережі довжиною 1928 м, які становлять предмет спірного договору.

Предметом даного позову виступають дві вимоги прокурора в інтересах держави: немайнового характеру щодо визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, яким затверджено договір оренди комунального майна; та майнового характеру щодо зобов`язання відповідача-2 повернути у розпорядження територіальної громади об`єкт комунальної власності.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, до предмета доказування у даній справі належить встановлення обставин щодо наявності підстав для визнання незаконним та скасування спірного рішення сільської ради, а також підстав для зобов`язання відповідача-2 повернути у розпорядження територіальної громади об`єкт комунальної власності.

Прокурор на підтвердження власної правової позиції надав суду такі докази:

- розпорядження Грушівської сільської ради № 23-р від 18.05.2018 з додатками до нього;

- заяви Фізичної особи-підприємця Свєтлічної Ольги Володимирівни від 31.05.2018 з додатками до неї та від 19.06.2018;

- протокол засідання конкурсної комісії Грушівської сільської ради від 19.06.2018;

- рішення Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018;

- Договір оренди № 1 від 01.07.2018 з додатками до нього;

- рішення Первомайської міської ради Миколаївської області № 2 від 18.11.2020;

- паспорт колодца на воду № 1Г;

- Звіт про незалежну оцінку системи водопостачання з обладнанням, за адресою: Миколаївська обл., Первомайський район, село Грушівка;

- листування учасників справи.

Відповідачі жодних доказів до матеріалів справи не надали.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд зауважує, що позивач, в обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що:

- по-перше, конкурс на право отримання в оренду цілісного майнового комплексу у сфері водопостачання радою не проводився;

- по-друге, договір є неукладеним, бо нотаріально не посвідчений;

- по-третє, право оренди (нерухоме майно) не пройшло державну реєстрацію.

Водночас, Первомайською міською радою, як вже вище було наведено, заперечень на позовні вимоги фактично не висловлено. Фізична особа-підприємець Свєтлічна Ольга Володимирівна взагалі просить суд задовольнити позов.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 ГПК України, проаналізувавши обставини справи відносно норм чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов таких висновків.

За змістом ст. 19 Конституції України та ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно з ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності.

Порядок передачі в оренду об`єктів комунальної форми власності у сфері водопостачання та водовідведення, в тому числі цілісних майнових комплексів, визначений Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992, що діяв на момент виникнення чинних правовідносин та Законом України «Про особливості передачі в оренду об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності».

Приписами ч. 6 ст. 1 «Про оренду державного та комунального майна» та ч. ч. 1, 2, 4 ст. 5, ст. ст. 6, 7 Закону України «Про особливості передачі в оренду об`єктів у сферах теплопостачання,; водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» передбачено можливість передачі об`єктів комунальної форми власності у сфері водопостачання та водовідведення в оренду на підставі заяви заінтересованої особи виключно за результатами проведення конкурсу на право отримання об`єкту в оренду, після проведення організаційно-технічної підготовки до передачі в оренду (включає здійснення інвентаризації основних засобів і товарно-матеріальних цінностей, впорядкування і відновлення технічної та будівельної документації такого об`єкта, визначення вартості об`єкта шляхом здійснення незалежної оцінки, виділення земельної ділянки, закріпленої за об`єктом, у натурі), затвердження конкурсної документації, утворення конкурсної комісії та оголошення конкурсу.

Разом з тим, згідно інформації Грушівської сільської ради від 27.05.2020 та доданих до неї документів, конкурс на право отримання ФОП Свєтлічною О.В. в оренду цілісного майнового комплексу у сфері водопостачання та водовідведення системи водопостачання с. Грушівка не проводився.

Натомість, Грушівською сільською радою оголошено та проведено конкурс із визначення виконавця житлово-комунальних послуг, результатом і проведення якого могло бути укладення виключно договору про надання послуг із централізованого водопостачання, а не договору оренди комунального майна, що повністю узгоджується з положеннями п. 35 Порядку проведення конкурсу з надання житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 631 від 21.07.2005, Типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, та п. 13 конкурсної документації на надання послуг із централізованого водопостачання, що є додатком №1 до розпорядження Грушівського сільського голови № 23-р від 18.05.2018.

Таким чином, передача Грушівською сільською радою системи водопостачання в оренду ФОП Свєтлічній О.В. для здійснення підприємницької діяльності з надання послуг населенню з водопостачання могла бути здійснена лише при умові виконання порядку, що передбачений Законом України «Про особливості передачі в оренду об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності».

Водночас, органом місцевого самоврядування не дотримано вимог закону щодо проведення процедури передачі об`єкта в оренду.

Такі дії порушують публічний порядок проведення конкурсу та укладення відповідного договору.

За приписами ч. 10 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно з п. 10 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, зокрема визнання незаконним та скасування акту індивідуальної дії у судовому порядку з мотивів його суперечності актам цивільного законодавства та порушення ним цивільних прав чи інтересів.

Таким чином, з огляду на твердження відповідача-2 про те, що оспорюване рішення є ненормативним актом, який не може бути скасований чи змінений органом місцевого самоврядування після його виконання, суд зауважує, що спірне рішення Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018 є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, яке може бути визнано незаконним і скасоване у судовому порядку.

З урахуванням наведеного вище, беручи до уваги обставини справи у сукупності, суд дійшов висновку про те, що рішення Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018 вимогам чинного законодавства не відповідача, а тому підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а отже, позовні вимоги прокурора в цій частині є обґрунтованими, матеріалами справи підтверджені та підлягають задоволенню.

При цьому, щодо затвердженого рішенням Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018 Договору оренди № 1 від 01.07.2018, суд погоджується зі стверджуваними прокурором обставинами неукладеності даного договору, на підставі такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» цей закон регулює організаційні відносини з питань передачі в оренду майна, що перебуває у комунальній власності, а також майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна регулюються Законом.

За змістом ст. ст. 2, 4 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Державну політику у сфері оренди здійснюють органи місцевого самоврядування - щодо майна, яке перебуває в комунальній власності. При цьому об`єктами оренди за цим Законом є, зокрема, цілісні майнові комплекси.

Відповідно до ст. 3 Закону, відносини щодо оренди державного майна, майна,: що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Положення ст. 9 Закону України «Про особливості передачі в оренду чи концесію об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності» закріплюють, що договори оренди об`єктів у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебувають у комунальній власності, укладені на строк більш як три роки, а також договори концесії таких об`єктів незалежно від строку, на який вони укладені, підлягають нотаріальному посвідченню у встановленому порядку.

Згідно ст. 13 вищезазначеного Закону договір оренди об`єкта у сферах теплопостачання, водопостачання та водовідведення, що перебуває у комунальній власності, укладений на строк більш як три роки, набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення в установленому законодавством порядку.

За приписами ст. 793 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення Договору) договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Норми ст. 794 ЦК України передбачають, що договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини), укладений на строк не менше ніж на три роки, підлягає державній реєстрації.

Згідно ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

За ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до п. п. 14.1.15 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, будівлі - це земельні поліпшення, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення майна, тварин, рослин, збереження інших матеріальних цінностей, провадження економічної діяльності.

За п. п. 14.1.238 п. 14.1 ст. 14 ПК України спорудами є земельні поліпшення, що не належать до будівель і призначені для виконання спеціальних технічних функцій.

Враховуючи вищевикладене, визначення «будівлі або іншої капітальної споруди» співвідноситься з поняттям «нерухомого майна».

Відповідно до ст. 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Враховуючи викладене, артезіанські свердловини, водонапірні башти, водопровідні мережі, каналізаційна система є нерухомим майном, оскільки переміщення їх є неможливим без зміни їх призначення. За таких обставин, зазначене майно слід вважати капітальними спорудами.

Отже, спірний договір є договором оренди нерухомого майна та підлягав нотаріальному посвідченню, а отримане ФОП Свєтлічною О.В. право оренди майна підлягало реєстрації у встановленому законом порядку.

У той же час, відповідно до інформації Первомайської міської ради від 08.04.2021 та даних Державного реєстру речових прав, спірний договір нотаріально не посвідчувався, а право оренди майна відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не реєструвалось.

Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення та державної реєстрації Договору, а також порушення вимог законодавства щодо конкурсного набуття права оренди, свідчать про неукладеність даного договору.

З урахуванням наведеного, щодо другої позовної вимоги про зобов`язання фізичної особи-підприємця Свєтлічної О.В. повернути у розпорядження територіальної громади в особі Первомайської міської ради Миколаївської області об`єкт комунальної власності водопровідну мережу, суд зазначає таке.

Враховуючи вище встановлені судом обставини щодо неукладеності Договору оренди № 1 від 01.07.2018, Фізична особа-підприємець Свєтлічна О.В. користується нерухомим майном комунальної власності без достатніх правових підстав.

Так, згідно ч. ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, Потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Приписи ст. 1212 ЦК України можуть застосуватись у випадках, коли певна вимога власника майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання або збереження майна без достатньої правової підстави.

Оскільки спірний договір не укладено, правові підстави використання фізичною особою-підприємцем нерухомого об`єкту комунальної власності відсутні.

Тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 1212 ЦК України.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі №6-3089цс-15 від 08.06.2016.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вказаних позовних вимог та про те, що згідно з приписами ст. ст. 16, 1212 ЦК України, Фізична особа-підприємець Свєтлічна О.В. зобов`язана повернути об`єкт нерухомого майна систему водопостачання с. Грушівка.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Первомайської міської ради № 2 від 18.11.2020 новообрана Первомайська міська рада набула повноважень та визначена правонаступником всіх прав та обов`язків Грушівської сільської ради.

Внаслідок проведення процедури реорганізації юридичних осіб органів місцевого самоврядування все майно, права та обов`язки рад, які припиняються, перейшли до правонаступника Первомайської міської ради як новообраної ради.

Враховуючи викладене, дата набуття повноважень новообраною радою (18.11.2020) є датою, з якої такий орган є повним правонаступником припинених органів місцевого самоврядування.

У зв`язку з цим, спірне майно підлягає поверненню саме у розпорядження територіальної громади в особі Первомайської міської ради Миколаївської області.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми та обставини, розглянувши даний спір із застосуванням норм матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, згідно з наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються, зокрема відомості про розподіл судових витрат.

За приписами п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, враховуючи задоволення позовну у повному обсязі, судовий збір у даній справі підлягає покладенню на відповідачів у рівних частинах (по 5 056,78 грн з кожного з відповідачів).

Водночас, за замістом ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

За такого, суд вважає за необхідне визначити до стягнення з відповідача-2 на користь позивача 50 відсотків судового збору, який підлягав покладенню на фізичну особу-підприємця (2 528,39 грн), інші 50 відсотків судового збору (2 528,39 грн) підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України.

При цьому, платіжне доручення № 537 від 28.04.2021 на суму 10 113,56 грн залишається в матеріалах господарської справи № 915/687/21.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 130, 219, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати незаконним та скасувати рішення Грушівської сільської ради № 4 від 22.06.2018, яким затверджено договір оренди комунального майна водопровідної мережі, розташованої в с. Грушівка Грушівської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, укладений з Фізичною особою-підприємцем Свєтлічною Ольгою Володимирівною.

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця Свєтлічну Ольгу Володимирівну ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) повернути у розпорядження територіальної громади в особі Первомайської міської ради Миколаївської області (55213, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Грушевського, буд. 3; ідентифікаційний код 35926170) об`єкт комунальної власності водопровідну мережу вартістю 522904 грн, що складається з приміщення насосної станції, шахтного колодязю, трьох насосів та водогінної мережі довжиною площею 1928 м, розташованих в с. Грушівка Первомайського району Миколаївської області.

Стягнути з Первомайської міської ради Миколаївської області (55213, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Грушевського, буд. 3; ідентифікаційний код 35926170) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, місто Миколаїв, вул. Спаська, будинок 28; ідентифікаційний код 02910048; р/р № UA0000340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) 5 056,78 грн судового збору.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Свєтлічної Ольги Володимирівни ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Миколаївської обласної прокуратури (54001, місто Миколаїв, вул. Спаська, будинок 28; ідентифікаційний код 02910048; р/р № UA0000340, , Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172) 2 528,39 грн судового збору.

Повернути Миколаївській обласній прокуратурі (54001, місто Миколаїв, вул. Спаська, будинок 28; ідентифікаційний код 02910048) з Державного бюджету України 2 528,39 грн судового збору, перерахованого на підставі платіжного доручення № 537 від 28.04.2021 на суму 10 113,56 грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Сторони та інші учасники справи:

Орган, якому законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб: Керівник Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області (55213, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Івана Виговського, буд. 18);

Відповідач-1: Первомайська міська рада Миколаївської області (55213, Миколаївська обл., м. Первомайськ, вул. Грушевського, буд. 3; ідентифікаційний код 35926170);

Відповідач-2: Фізична особа-підприємець Свєтлічна Ольга Володимирівна ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Повне рішення складено та підписано судом 03.09.2021.

Суддя О.Г. Смородінова