Господарський суд міста Києва у складі судді Селівона А. М., при секретарі судового засідання Степов`юк С.О., розглянувши матеріали
позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОР-ПЛЮС"
про ухвалення додаткового рішення
про стягнення 3 713 580,19 грн.
Представники учасників справи:
від позивача: не з`явилися;
від відповідача: не з`явилися.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Фактор - Плюс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Люнет" про стягнення 3 713 580,19 грн., а саме 3 266 062,51 грн. основного боргу, 328 239,28 грн. пені, 53 957,15 грн. процентів річних та 65 321,25 грн. втрат від інфляції.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем як генпідрядником умов Підрядного договору № ЗОО-ПР/58 від 10.05.2019 року, укладеного останнім з Товариством з обмеженою відповідальністю "Подолжилбуд", в частині своєчасної та повної оплати виконаних будівельних робіт, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість у вказаній сумі, за наявності якої нараховані пеня, проценти річних та втрати від інфляції, право вимоги яких набуто позивачем як новим кредитором на підставі укладеного з ТОВ "Подолжилбуд" 20.07.2020 року Договору № 1 про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги за Підрядним договором № ЗОО-ПР/58 від 10.05.2019 року.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮНЕТ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОР-ПЛЮС" 3 266 062,51 грн. основного боргу, 152 873,38 грн. пені, 53 542,01 грн. процентів річних, 45 732,71 грн. втрат від інфляції та витрати по сплати судового збору в розмірі 52 773,16 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На примусове виконання рішення Господарського суду міста Києва від 10.03.2021 року у даній справі, яке набрало законної сили 11.05.2021 року, судом 12.05.2021 року видано відповідний наказ.

В свою чергу через відділ діловодства суду 18.03.2021 року від позивача надійшла заява б/н від 15.03.2021 року про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій останній просить суд стягнути з відповідача 209 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи № 910/12362/20. Заява разом з долученими доказами на підтвердження понесених витрат та доказами направлення копії заяви про ухвалення додаткового рішення відповідачу те третій особі долучена судом до матеріалів справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2021 року у справі № 910/12362/20 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Фактор - Плюс" про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу прийнято до розгляду, призначено судове засідання по розгляду заяви на 26.05.2021 року.

Через канцелярію суду 21.05.2021 року від позивача надійшла заява б/н від 14.05.2021 року про розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі № 910/12362/20 без участі представника позивача у зв`язку з неможливістю явки останнього в судове засідання. Заява судом долучена до матеріалів справи.

Відповідно до вимог ст. 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Клопотання про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

В судове засідання з розгляду заяви 26.05.2021 року уповноважені представники позивача, відповідача та третьої особи не з`явилися.

Про дату, час і місце судового засідання 26.05.2021 року з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі позивач повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 5381.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

З метою повідомлення відповідача про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення судом та про його право подати заперечення на вказану заяву заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала господарського суду від 20.04.2020 року була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, а саме: провулок Тбіліський, 1, м. Київ, 04116, та яка співпадає з місцезнаходженням відповідача за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте була повернута на адресу суду неврученою адресату у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Інші дані (адреси), за якими можна встановити місцезнаходження відповідача в матеріалах справи відсутні та суду невідомі.

Суд зазначає, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Окрім того згідно п. 10 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр) містяться, зокрема, відомості про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Беручи до уваги конкретні обставини справи, вимоги процесуального законодавства та прецедентну практику Європейського суду з прав людини, суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на адресу, що відповідає місцезнаходженню відповідача згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду, суд дійшов висновку про належне повідомлення відповідача про відкладення підготовчого засідання (Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 27.11.2019 у справі 913/879/17, постанові від 21.05.2020 у справі 10/249-10/9, постанові від 15.06.2020 у справі 24/260-23/52-б, постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/18).

При цьому судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалами суду у справі № 910/12362/20 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

З огляду на вищевикладене суд констатує, що ним вчинено всі необхідні та можливі заходи з метою встановлення місцезнаходження відповідача та повідомлення його про розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення судом.

Будь - яких заяв та клопотань від відповідача на час проведення судового засідання 26.05.2021 року до суду не надходило.

В свою чергу суд наголошує, що відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, оскільки позивач та відповідач не скористалися наданими їм процесуальними правами, зокрема, представники сторін не прибули в судове засідання з розгляду справи по суті 26.05.2021 року, за наявності клопотання позивача про розгляд заяви без участі його представника, суд згідно приписів ч. 4 ст. 244 ГПК України здійснював розгляд заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі виключно за наявними матеріалами за відсутності зазначених учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши надані сторонами суду докази, які мають значення для розгляду заяви, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000; Рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009; Рішення від 11 липня 2013 року № 6-рп/2013).

Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Стаття 16 ГПК України закріплює за учасниками справи право на користування правничою допомогою.

За приписами ст.ст. 123, 126 ГПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Витрати позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов`язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських об`єднань та бюро, з надання правничої допомоги щодо ведення справи в суді розподіляються між сторонами на загальних підставах, визначених ст.ст. 129, 130 ГПК України.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 126 ГПК України).

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Так, позивачем у поданій суду позовній заяві викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в розмірі 350 000,00 грн. та відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України в судовому засіданні з розгляду справи по суті 10.03.2021 року представником позивача повідомлено про подальше подання доказів понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу.

В свою чергу, з аналізу наведеної норми законодавства вбачається, що витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною не буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: не надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для стягнення таких витрат.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказами і доводам, що наводяться сторонами у справі, тобто суд не може діяти на корить будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам господарського судочинства.

Таким чином суд може зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони, яка і зобов`язана довести не співмірність заявлених опонентом витрат.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.ст. 16, 126 ГПК України).

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 1 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09.06.2017 року, передбачено, що при встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час на виконання доручення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За результатами розгляду заяви позивача про відшкодування витрат на оплату правничої допомоги в порядку ст. 130 ГПК України судом встановлено, що позивачем долучено до матеріалів справи докази на підтвердження понесення ним витрат на професійну правничу допомогу, а саме: копію договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор-Плюс» (клієнт) та адвокатом Цирулевським Р.О. (адвокат); копію додаткового договору № 1 від 15.03.2020 року до вказаного договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор-Плюс» (клієнт) та адвокатом Цирулевським Р.О. (адвокат); копію акту від 15.03.2021 року про обсяг наданої правової допомоги по справі № 910/12362/20 відповідно до Договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року; копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я адвоката Цирулевського Р.О. серії ЧН № 000833 від 06.12.2019 року та відповідного ордеру серії КВ № 851226 від 27.07.2020 року.

За твердженням позивача, загальна сума нарахованих останнім до стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи № 910/12362/20, склала 209 000,00 грн.

За приписами п. 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності щодо надання правової інформації, консультацій та роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч.1 ст.1 вказаного Закону).

В статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведені види адвокатської діяльності, а також роз`яснено, що адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

За умовами договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фактор-Плюс» (клієнт за договором, позивач у справі) та адвокатом Цирулевським Р.О. (адвокат за договором), клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, визначених даним договором, щодо стягнення з ТОВ «ЛЮНЕТ» на користь клієнта заборгованості за підрядним договором № ЗОО-ПР/58 від 10.05.2019 року, кредитором по якому є клієнт на підставі договору № 1 від 20.07.2020 року про відступлення (купівлі - продажу) права вимоги за підрядним договором № ЗОО-ПР/58 від 10.05.2019 року.

Відповідно до п. 1.2 вказаного договору підтвердженням факту надання адвокатом клієнту правової допомоги відповідно до умов цього договору є підписання сторонами акту приймання - передачі наданих послуг.

Згідно із п. 6.1 договору (в редакції додаткового договору № 1 від 15.03.2020 року до договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року) загальна вартість послуг за цим договором (без урахування гонорару успіху, визначеного п. 6.3), становить 109 000,00 грн.

Умовами п. 6.3 договору сторони також погодили додаткову винагороду (гонорар успіху) адвоката у розмір 100 000,00 грн., яка буде виплачена адвокату клієнтом у порядку та строки, передбачені п. 6.1 цього договору, за формування правової позиції, зусилля та участь у судовому процесі, завдяки чому буде досягнуто позитивного результату та задоволено позов клієнта про стягнення заборгованості.

Відповідно до п. 6.2 договору (в редакції додаткового договору № 1 від 15.03.2020 року до договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року) оплата вартості послуг адвоката буде здійснюватись кількома платежами, розмір та кількість яких буде визначатись в акті. Перший платіж проводиться протягом 5-ти робочих днів з моменту підписання акту. Строки оплати наступних платежів будуть визначатись в акті.

Як встановлено судом, на підтвердження обсягу понесених витрат позивачем надано копії підписаного обома сторонами договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року без зауважень щодо вартості, строків та якості послуг акту про обсяг наданої правової допомоги по справі № 910/12362/20 від 15.03.2021 року, згідно якого сторони погодили, що визначення загальної вартості правової допомоги, яку надає адвокат, буде визначатись в залежності від фактичного часу, витраченого адвокатом на її надання; базовою одиницею виміру послуг є 1(одна) година, вартість якої дорівнює 1-му прожитковому мінімуму на працездатну особу станом на 1 січня 2020 року згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», тобто одна годна правової допомоги становить 2027,00 грн.

Так, згідно акту від 15.03.2021 року адвокатом за період з 27.07.2020 року по 15.03.2021 року було виконано роботи тривалістю 54 години на суму 109458,00 грн., а саме:

- детальний аналіз та вивчення матеріалів (документів згідно переліку) - 24 години вартістю 48 648,00 грн.;

- 10.08.2020 року - інформування клієнта щодо правової позиції у справі, перспектив звернення до суду з позовними вимогами про стягнення заборгованості, роз`яснення судової практики з аналогічних правовідносин, роз`яснення прав та обов`язків клієнта - 2 години вартістю 4054,00 грн.;

- підготовка позовної заяви, формування позовної заяви до подачі відповідно до вимог ГПК України - 16 годин вартістю 32 432,00 грн.;

- підготовка заяви про забезпечення позову - 2 години вартістю 4054,00 грн.;

- 01.10.2020 року - участь у підготовчому судовому засіданні по справі № 910/12362/20- 1 година вартістю 2027,00 грн.;

- підготовка повторної заяви про забезпечення позову у справі № 910/12362/20, формування та подача до суду - 2 години вартістю 4054,00 грн.;

- 05.11.2020 року - прибуття до Господарського суду міста Києва для участі у судовому засіданні - 1 година вартістю 2027,00 грн.;

- 26.11.2020 року - підготовка та подача заяви про розгляд підготовчого засідання без участі позивача по справі - 1 година вартістю 2027,00 грн.;

- 21.01.2021 року - прибуття до Господарського суду міста Києва для участі у судовому засіданні - 1 година вартістю 2027,00 грн.;

- 24.02.2021 року - прибуття до Господарського суду міста Києва для участі у судовому засіданні - 1 година вартістю 2027,00 грн.;

- 10.03.2021 року - прийняття участі у судовому засіданні по справі № 910/12362/20 - 2 години вартістю 4054,00 грн.;

- 15.03.2021 року - інформування клієнта щодо стану розгляду справи № 910/12362/20 та про хід виконання доручення - 1 година вартістю 2027,00 грн..

Як зазначено в акті від 15.03.2021 року сторони дійшли згоди зменшити вартість наданих послуг (виконаних робіт) до 109000,00 грн., погодили гонорар успіху в розмірі 100 000,00 грн. та визначили загальну вартість послуг адвоката (з урахуванням гонорару успіху) в сумі 209 000,00 грн.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/WestAllianceLimited" проти України (заява № 19336/04, п. 269) визначено, що розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Така ж правова позиція випливає з інших рішень Європейського суду з прав людини, зокрема, у п. 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п. п. 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п. 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п. 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Поряд із цим, згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

При цьому суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У відповідності до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. ст. 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є, зокрема, рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд наголошує, що відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити реальність їх оплати. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів.

Водночас, як зазначено в постанові Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Отже, виходячи з наданих позивачем доказів на підтвердження понесених витрат під час розгляду даної справи суд виходить із загальних критеріїв оцінки послуг з надання правничої допомоги з урахуванням обсягу та змісту підготованих адвокатом документів.

За результатами здійсненого судом аналізу наданого відповідачем розрахунку витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу виконано з урахуванням часу, витраченого адвокатом, та обсягом послуг. Так, згідно акту від 15.03.2021 року на аналіз документів адвокатом Цирулевським Р.О. витрачено 24 години, на інформування клієнта щодо правової позиції та перспектив звернення - 2 години, на підготовку позовної заяви - 16 годин, підготовку 2-х заяв про забезпечення позову - 4 години, прибуття до суду та участь у судових засіданнях - 6 годин, на підготовку та подачу заяви про розгляд справи без участі представника позивача - 1 година, на інформування клієнта про стан розгляду справи - 1 година. Таким чином, як зазначено позивачем, всього адвокатом Цирулевським Р.О. на надання правничої допомоги витрачено 54 години, а загальна вартість таких послуг складає 109 000,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат Цирулевський Р.О. здійснював представництво інтересів позивача у підготовчому засіданні 01.10.2020 року та засіданні з розгляду справи по суті 10.03.2021 року, при цьому підготовче засідання тривало 5 хвилин та засідання з розгляду справи по суті - 43 хвилини, загальна тривалість підготовчого та засідання з розгляду по суті справи № 910/12362/20 склала близько 1,5 год.

В той же час згідно розрахунку таких витрат тривалість підготовки та участі у судових засіданнях адвокатів позивачем завищена та розрахована на рівні 6 годин, а також позивачем враховано час на прибуття в судові засідання 05.11.2020 року, 21.01.2021 року та 24.02.2021 року, які проте не відбулись, а відтак підстави для включення часу на участь в їх проведенні до часу наданих послуг відсутні.

В контексті понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з позиції обґрунтованості, співрозмірності витрат із складністю справи, відповідності критерію реальності таких витрат та обсягом наданих послуг, а також розумності їхнього розміру.

Окремо судом враховано значно завищені позивачем у наведеному в заяві про ухвалення додаткового рішення та акті від 15.03.2021 року наданих послуг обсяги часу, необхідного для аналізу документів, формування правової позиції, аналізу судової практики, підготовки та подання самої позовної заяви, загальна тривалість яких складає 42 години, що не відповідає змісту поданого позову, зважаючи на зміст останнього, в якому 1,5 сторінки займає перелік документів (форми КБ-3 та КБ-2в), 1 сторінку - таблиця оплат та 3 сторінки - перелік додатків.

Також суд звертає увагу, що позивачем в акті наданих послуг двічі враховано послуги з підготовки заяви про забезпечення позову, при цьому зміст другої заяви про забезпечення позову тотожний змісту первісної зави про забезпечення позову, та доповнений додатковими підставами.

Суд зазначає, гонорар успіху в сумі 100000 грн., передбачений п. 6.2 Договору про надання правової допомоги від 27.07.2020 року, є сумою, що обумовлена сторонами до сплати у твердому розмірі та складовою частиною гонорару адвоката, тож належить до судових витрат, які мають оцінюватись з точки зору їх розумності, співмірності з ціною позову, складністю справи та її значенням для сторони, а отже в контексті вищенаведеного та з урахуванням фактичного обсягу наданих адвокатом Цирулевським Р.О. послуг з представництва інтересів позивача у справі, суд приходить до висновку, що зменшення розміру витрат Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор-Плюс» на професійну правничу допомогу на від попередньо заявленої суми гонорару успіху до 30 000,00 грн. відповідатиме критерію пропорційності і розумності.

Аналогічну позицію виклав у своїй Постанові Верховний Суд від 07.08.2018 у справі № 916/1283/17.

Додатково суд зазначає, що позивачем не надано обґрунтування включення до складу правової допомоги надані адвокатом послуги з інформування клієнта щодо стану розгляду справи № 910/12362/20 тривалістю 1 година та вартістю 2027,00 грн. ,а також завищення вартості послуг з підготовки та подачі заяви про розгляд підготовчого засідання 26.11.2020 року без участі представника позивача, зважаючи на обсяг такої заяви, який займає Ѕ сторінки та подання її до суду засобами електронного зв`язку.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Так, судом прийнято до уваги, що предмет доказування у справі № 910/123627/20 охоплює значну кількість обставин та фактів, а також первісних бухгалтерських документів, які підлягають ретельному дослідженню, проте судова практика з даної категорії спорів є сталою, та судом враховано обсяг проведених представником позивача робіт з підготовки позовних матеріалів, а також обсяг та зміст підготованих адвокатом документів у справі.

Таким чином, господарський суд, розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу адвоката, дійшов висновку про те, що наявні в матеріалах справи докази та встановлені судом фактичні обставини справи не є безумовною підставою для стягнення судом витрат на професійну правничу допомогу з відповідача саме в розмірі 209 000,00 грн., адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований, відповідати критерію розумної дійсності та необхідності таких витрат, співмірності з ціною позову та ринковими цінами на правничу допомогу і адвокатські послуги.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані представником позивача докази, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, ціну позову, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом позивача документів, а також їх значення для спору, та враховуючи часткове задоволення позовних вимог за позовом суд приходить до висновку, що заява позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правову (правничу) допомогу підлягає частковому задоволенню в сумі 52351,00 грн.

Керуючись ст. ст. 119, 123, 126, 129, 130, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОР-ПЛЮС" про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛЮНЕТ" (провулок Тбіліський, 1, м. Київ, 04116; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАКТОР-ПЛЮС" (вул. Закревського буд. 31 кв. 415, м. Київ, 02232; )) 52351,00 (п`ятдесят дві тисячі триста п`ятдесят одну грн. 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

4. Після набрання додатковим рішенням законної сили видати відповідний наказ.

5. В іншій частині в задоволенні заяви позивача відмовити.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 31 серпня 2021 року.

Суддя А.М.Селівон