ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2021 року м. Дніпро Справа № 904/6517/20

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Вечірко І.О. (доповідач), судді Білецька Л.М., Верхогляд Т.А.,

розглянувши без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Матвєєва Олексія Вікторовича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2021р. (повний текст складено 09.04.2021р.) у справі № 904/6517/20 (суддя - Кеся Н.Б., м. Дніпро)

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, м. Дніпро

до Фізичної особи - підприємця Матвєєва Олексія Вікторовича, м. Дніпро

про стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 2 252,18 грн., пені в сумі 641,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2021р. у справі № 904/6517/20 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Матвєєва Олексія Вікторовича на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях заборгованість з орендної плати у розмірі 2 252,18 грн. та судовий збір у розмірі 1 636,29 грн. В решті позову відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з того, що суд не вбачає наявність у справі підстав, передбачених ст. 792 ЦК України, які б дозволили звільнити наймача приміщення від плати за його користування. Враховуючи положення ч. 2 ст. 795 ЦК України, а також факт повернення орендованого приміщення лише 31.12.2018р., обов`язок зі сплати орендної плати припиняється тільки з 01.01.2019р. В зв`язку з чим, нарахування позивачем орендної плати за листопад 2018р. на суму 425,71 грн. та грудень 2018р. на суму 1 826,00 грн. є правомірним. Судом відхилено доводи відповідача про відсутність належним чином підписаного розрахунку суми позову, відсутність актів надання послуг між орендодавцем та орендарем і відсутність доказів направлення позивачем претензії за належною адресою відповідача, оскільки ці обставини не є вирішальними для даного спору. Враховуючи норми чинного законодавства, а також встановлений судом факт користування відповідачем орендованим приміщенням у спірний період та несплату орендної плати в обумовлені договором строки, суд задовольнив позовні вимоги в частині стягнення орендної плати на суму 2 252,18 грн. Позовні вимоги про стягнення з відповідача пені на суму4 641,00 грн. суд визнав такими, що не підлягають задоволенню через пропущення строку позовної давності.

2. Підстави з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи учасників справи.

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження, скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2021р., відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

2.1. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок не повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав доведеними, неправильного застосування матеріального права та порушень норм процесуального права;

- місцевий господарський суд визнав доведеними такі обставини, як наявність попередження відповідача зі сторони балансоутримувача орендованого приміщення про можливість його відключення в разі виникнення непередбачених ситуацій; наявність пропозиції відповідачу зі сторони балансоутримувача орендованого приміщення здійснити укладення договору електропостачання безпосередньо з АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі"; наявність відмови відповідача від пропозиції балансоутримувача орендованого приміщення здійснити укладення такого договору. Разом з цим, такі обставини були визнані судом доведеними виключно на підставі листа балансоутримувача орендованого приміщення. При цьому, суд не врахував, що матеріали даної справи не містять доказів ані направлення листа відповідачу, ані його отримання останнім, що унеможливило спростування доводів позивача під час розгляду справи судом першої інстанції;

- суд першої інстанції не з`ясував кількість відключень від електропостачання в період дії договору оренди, точні періоди та тривалість відсутності електричної енергії у ДВНЗ "УДХТУ", а відповідно і у ФОП Матвєєва О.В. Встановлення цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення справи, оскільки дає чітке розуміння періоду, протягом якого ФОП Матвєєв О.В. не міг використовувати орендоване приміщення через обставини, за які він не відповідає, а відповідно і правильне визначення періоду, протягом якого відповідач звільняється від орендної плати згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України. У період з 07.09.2017р. по 21.11.2017р. та з 13.03.2018р. по 04.12.2018р. через відсутність електричної енергії в орендованому приміщенні, що сталося з вини балансоутримувача - ДВНЗ "УДХТУ", відповідач не мав можливості використовувати орендоване приміщення, згідно з п. 1.2 договору оренди, а саме здійснювати господарську діяльність з побутового обслуговування населення (надання послуг пральні). Згідно із ч. 6 ст. 762 ЦК України відповідач був звільнений від сплати орендної плати за період з 07.09.2017р. по 21.11.2017р. та з 13.03.2018р. по 04.12.2018р. через існування обставин, за які він не відповідає і які унеможливлювали використання орендованого ним приміщення;

- сальдо переплат, здійснених відповідачем лише безпосередньо на користь позивача по договору оренди складає 16 764,66 грн.;

- за умови з`ясування місцевим господарським судом всіх обставин справи, відпали б підстави для задоволення позовної заяви по стягненню заборгованості по оплаті орендної плати;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки таким обставинам: відповідач у зверненні від 01.11.2018р. про розірвання договору чітко зазначив підставу неможливості використання орендованого приміщення, що спричинено тривалою, починаючи з 13.03.2018р., відсутністю електропостачання; відповідач звернувся до позивача з листом про дострокове розірвання договору оренди 01.11.2018р., тобто ще за два місяці до надання йому акта приймання-передачі приміщення з оренди; акт прийому передачі приміщення з оренди був наданий відповідачу на підпис балансоутримувачем з порушенням усіх розумних строків лише через два місяці після звернення відповідача до нього з листом про дострокове розірвання договору оренди, тобто з причин недобросовісного зволікання позивача, яке за таких умов свідчить саме про грубе порушення зі сторони позивача та його балансоутримувача; враховуючи умови договору оренди та умови договору про відшкодування витрат балансоутримувача та утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, укладеного на виконання умов договору оренди між відповідачем та балансоутримувачем позивача 01.07.2015р., а також положення ст. ст. 767, 768 ЦК України, позивач не забезпечив якість орендованого приміщення, згідно мети оренди, а саме здійснення господарської діяльності з побутового обслуговування населення (надання послуг пральні); позивач не повідомив про відновлення електропостачання або строки такого відновлення, а отже позивач і його балансоутримувач фактично позбавили відповідача можливості користуватися орендованим приміщенням та при цьому не вжили заходів для зменшення збитків та отримання орендної плати;

- позивач не забезпечив відповідність орендованого приміщення умовам договору оренди, не врахував інтереси відповідача, що є передумовою належного виконання зобов`язань та не вжив всіх необхідних заходів задля належного отримання орендної плати та запобіганню виникнення у відповідача збитків, спричинених неможливістю здійснення господарської діяльності з побутового обслуговування населення (надання послуг пральні), а суд першої інстанції в свою чергу не застосував до спірних правовідносин положення ч. 2 ст. 193, ч. 1 ст. 226 ГК України.

2.2. Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2021р. - без змін. Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Посилання скаржника на те, що балансоутримувач та орендодавець зволікали із підписанням акту приймання-передачі та з процедурою дострокового розірвання договору не відповідає дійсності, оскільки скаржник не надав до суду апеляційної інстанції жодного доказу щодо направлення позивачу додаткової угоди про дострокове розірвання договору оренди від 01.07.2015р. На момент припинення договірних відносин з боку відповідача не виконано обов`язку по оплаті орендної плати в сумі 2 252,18 грн. Позивач вважає, що суд першої інстанції з урахуванням всіх наявних в матеріалах справи доказів, дійшов вірних висновків та прийняв повністю обґрунтоване та законне рішення.

3. Апеляційне провадження.

3.1. Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 05.07.2021р. відкрито апеляційне провадження у справі. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати без повідомлення учасників провадження у справі за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

3.2. Фактичні обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції.

01.07.2015р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Дніпропетровській області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Матвєєвим Олексієм Вікторовичем (орендар) укладено Договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5802-ОД (надалі - договір).

Відповідно до умов договору:

1.1. Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно нежитлове приміщення, реєстровий номер 02070758.1.ИШАГСР008 (надалі - майно) площею 56,8 кв. м, розміщене за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 44 на першому поверсі одноповерхового (будинку, приміщення, будівлі), що перебуває на балансі ДВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет" (надалі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на "23" квітня 2015р. і становить за незалежною оцінкою 589 712,00 грн.

1.2. Майно передається в оренду з метою розміщення суб`єкту господарювання, що здійснює побутове обслуговування населення (розміщення пральні). Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється.

2.1. Орендар вступає у строкове платне користування державним майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна.

2.2. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається держава, а орендар користується ним протягом строку оренди.

3.1. Орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорцій її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995р. № 786 (зі змінами) (надалі - Методика розрахунку) і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку травень 2015р. - 2 862,76 грн.

3.3. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.

3.5. Розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

3.6. Орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж:

- 50 % до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі 1 431,38 грн.;

- 50 % балансоутримувачу у розмірі 1 431,38 грн. щомісяця

не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря протягом дії договору.

3.8. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати

3.12. У разі припинення або розірвання договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла в повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.

10.1. Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 01.07.2015р. по 30.06.2016 р. включно.

10.6. Чинність цього договору припиняється, зокрема, внаслідок закінчення строку дії, на який його було укладено.

10.11. Якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення.

Позивачем зазначено у позові, що Додатковою угодою від 09.08.2016р. договір оренди пролонговано до 31.05.2019р. Відповідач зазначені обставини не спростував.

Згідно з актом приймання-передачі від 01.07.2015р. нерухоме майно було передано орендарю в користування (а. с. 19).

01.11.2018р. орендар звернувся до орендодавця з листом № 13 (а. с. 70-71), в якому просив останнього розірвати договір № 12/02-5802-ОД від 01.07.2015р. як фактично недіючий, з причини невиконання ДВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет" договору № 36/29 від 01.07.2015р. про забезпечення обслуговування та експлуатації орендованого майна.

21.11.2018р. орендодавець звернувся до ДВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет" з листом № 16-02-07635 "Щодо орендних відносин" (а. с. 84), в якому просив повідомити причини, з яких ДВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет" перешкоджає використанню орендарем державного майна за договором оренди від 01.07.2015р. № 12/02-5802-ОД.

Орендодавець 22.11.2018р. на адресу орендаря направив лист № 18-02-07656 (а. с. 83), в якому зазначив про те, що для урегулювання питання безперебійного постачання електроенергії, Регіональне відділення пропонує орендарю самостійно укласти договір на постачання комунальних послуг, а у разі незгоди, відповідно до п. 5.11 договору оренди орендарю необхідно надати до Регіонального відділення акт приймання - передачі орендованого майна. До того ж, для проведення роботи щодо дострокового розірвання договору оренди № 12/02-5802-ОД від 01.07.2015р., Регіональне відділення надає для підпису три примірника додаткової угоди щодо розірвання договору оренди, один з яких, підписаний зі сторони орендаря необхідно повернути Регіональному відділенню.

31.12.2018р. за Актом приймання-передачі приміщення згідно договору оренди № 12/02-5802-ОД від 01.07.2015р., об`єкт оренди було повернуто орендарем балансоутримувачу - ДВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет" (а. с. 20).

17.01.2019р. Фондом державного майна України прийнято наказ № 39 "Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України" та наказано утворити Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, як юридичну особу публічного права, що розташоване у м. Дніпро, реорганізувавши шляхом злиття Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, Регіонального відділення Фонду державного майна України по Запорізькій області та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Кіровоградській області. Регіональне відділення є правонаступником майна, прав та обов`язків Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

06.02.2019р. ДВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет" листом № 47-38-11 (а. с. 85) повідомив орендодавця про те, що 13.03.2018р. в зв`язку із заборгованістю за постачання електроенергії університету, ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго" було відключено декілька об`єктів ДВНЗ "УДХТУ", у тому числі і студентське кафе, що унеможливило постачання електроенергії ФОП Матвєєву О.В. При укладенні договору з Матвєєвим О.В. він був попереджений про можливість відключення в разі виникнення непередбачених ситуацій. Йому було запропоновано заключити договір напряму з ПАТ "ДТЕК Дніпрообленерго", на що Матвєєв О.В. відмовився та взяв всі ризики на себе. На даний час живлення поновлено, але Матвєєв О. В. з 01.01.2019р. розірвав договір з ДВНЗ "УДХТУ".

12.03.2019р. Регіональне відділення направило на адресу ДВНЗ "Український державний хіміко-технологічний університет" та ФОП Матвєєва О.В. лист № 18-02-01665 повідомлення про відмову від договору оренди від 01.07.2015р. № 12/02-5802-ОД (а. с. 65). Також Регіональне відділення повідомило про необхідність сплатити заборгованості з орендної плати, завдатку та пені до Державного бюджету України.

Листом від 15.11.2019р. № 18-02-06756 Регіональне відділення повідомило Фізичну особу-підприємця Матвєєва О.В. про припинення дії договору оренди з 01.01.2019р. та про необхідність сплатити заборгованість з орендної плати та пеню, яка виникла внаслідок несвоєчасного перерахування коштів з орендної плати по договору оренди (а. с. 63).

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача з орендної плати до державного бюджету за договором оренди станом на 15.01.2019р. склала 2 252,18 грн. (а. с. 23).

На підставі п. 3.8 договору позивачем нараховано пеню на суму 641,00 грн. за період з 16.12.2018р. по 15.06.2019р. та з 16.01.2019р. по 15.07.2019р. (а. с. 4).

З метою досудового врегулювання спору позивачем 24.07.2020р. на адресу відповідача була направлена претензія про сплату заборгованості з орендної плати та пені (а. с. 22), яка була залишена без відповіді та задоволення.

Наведені обставини стали підставою для звернення позивача до місцевого господарського суду із даним позовом.

Під час розгляду справи відповідач доказів погашення заборгованості не надав.

3.3. Оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається із матеріалів даної справи, 02.12.2020р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося з позовом до Фізичної особи - підприємця Матвєєва Олексія Вікторовича про стягнення заборгованості з орендної плати у розмірі 2 252,18 грн., пені у сумі 641,00 грн. та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5802-ОД від 01.07.2015р.

Правовідносини сторін регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна", в редакції, яка діяла у спірний період, а також Цивільним кодексом України та Господарським Кодексом України.

Так, відповідно до ст. 2, ч. 3 ст. 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", в редакції, що діяла у спірний період, орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Відповідно до ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення (ч. 1). Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму (ч. 2). Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном (ч. 3). Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася (ч. 4). Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ч. 5). Наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає (ч. 6).

Частиною 2 ст. 795 ЦК України передбачено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Враховуючи наведені норми права, суд першої інстанції відхилив посилання відповідача на необхідність врахування того, що в орендованому приміщенні було відключено електропостачання через борги балансоутримувача. Суд зазначив, що матеріали справи свідчать про те, що про ризик виникнення цих обставин орендарю було відомо при укладенні договору та він мав можливість укласти договір безпосередньо з електропостачальною організацією. В зв`язку з чим, суд не вбачав наявність у справі підстав, передбачених ст. 792 ЦК України, які б дозволили звільнити наймача приміщення від плати за його користування.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що згідно із ч. 6 ст. 762 ЦК України відповідач має бути звільнений від сплати орендної плати за період з 07.09.2017р. по 21.11.2017р. та з 13.03.2018р. по 04.12.2018р. через існування обставин, за які він не відповідає і які унеможливлювали використання орендованого ним приміщення колегія суддів апеляційного господарського суду враховує наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Для застосування ч. 6 ст. 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) визначальною умовою є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане наймачем і він не відповідає за це, мають бути доведені. Подібні правові висновки викладені у п. 31.4 постанови Верховного Суду від 27.08.2019р. у справі № 914/2264/17.

При цьому незалежними від волі орендаря обставинами є, зокрема, незаконне захоплення майна іншою особою, неповідомлення орендодавцем орендаря про права третіх осіб на майно (наприклад, право застави, при реалізації якого може накладатися арешт на майно, що унеможливлює доступ орендаря до нього), аварійний чи незадовільний технічний стан майна, правомірне зайняття приміщення третьою особою на підставі договору оренди, раніше укладеного з орендодавцем.

В контексті подібних спірних правовідносин слід дійти до висновку, що Закон не містить переліку обставин, які звільняють наймача від плати за користування орендованим майном (орендної плати) на підставі ч. 6 ст. 762 ЦК України, але їх узагальнюючою рисою є те, що такі обставини одночасно позбавляють орендаря можливості користуватись об`єктом оренди і він не відповідає за це. В цьому сенсі такою обставиною, з урахуванням конкретних обставин справи, може бути передання орендодавцем в користування третій особі об`єкта оренди без погодження з орендарем, який користувався ним на підставі раніше укладеного з цим орендодавцем договору.

Таким чином, норма права, закріплена в ч. 6 ст. 762 ЦК України, визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.

Обставини, зазначені у ч. 6 ст. 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з вказаною правовою нормою можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.

Відсутність у ч. 6 ст. 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.

Для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно із ст. 617 ЦК України та 218 ГК України особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести, наявність обставин непереборної сили, їх надзвичайний характер, неможливість попередити за даних умов завдання шкоди, причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що позивач не забезпечив відповідність орендованого приміщення умовам договору оренди, не врахував інтереси відповідача, що є передумовою належного виконання зобов`язань та не вжив всіх необхідних заходів задля належного отримання орендної плати та запобіганню виникнення у відповідача збитків, спричинених неможливістю здійснення господарської діяльності з побутового обслуговування населення (надання послуг пральні) колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на наступне.

Відповідно до п. 3.12 договору у разі припинення (розірвання) договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом примання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувача.

Пунктом 5.11 договору встановлено, що орендар зобов`язаний: здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна; протягом 15 робочих днів після підписання цього договору укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, у тому числі на компенсацію плати податку на землю; або самостійно укласти договори на постачання комунальних послуг.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідач не довів існування обставин неможливості використання орендованого ним приміщення, не довів наявності обставин непереборної сили, їх надзвичайний характер, не надав доказів вжиття заходів для укладання договору на постачання комунальних послуг безпосередньо з електропостачальною організацією, фактично повернув приміщення 31.12.2018р. без сплати орендодавцю відповідної орендної плати. В зв`язку з чим, відповідач допустив порушення грошового зобов`язання та прострочення його виконання.

За наведених обставин, місцевий господарський суд правомірно задовольнив позовну вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з орендної плати в розмірі 2 252,18 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що відповідач звертався до позивача щодо розірвання договору оренди 01.11.2018р., відтак, за грудень 2018р. нарахування орендної плати відповідач вважає безпідставним слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що враховуючи положення ч. 2 ст. 795 ЦК України, а також факт повернення орендованого приміщення лише 31.12.2018р., обов`язок зі сплати орендної сплати припиняється з 01.01.2019р.

Також, слід звернути увагу, що листом позивача від 20.11.2018р. відповідачу було запропоновано надати акт прийняття-передачі орендованого майна, підписати додаткову угоду про розірвання договору оренди.

З огляду на викладене, нарахування позивачем орендної плати за грудень 2018р. є правомірним.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 641 грн. слід враховувати наступне.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" в редакції, що діяла у спірний період, за невиконання зобов`язань за договором оренди, в тому числі за зміну або розірвання договору в односторонньому порядку, сторони несуть відповідальність, встановлену законодавчими актами України та договором.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов`язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов`язку в натурі, стягнення збитків та застосування штрафних санкцій.

На підставі п. 3.8 договору позивачем нараховано пеню на суму 641,00 грн. за період з 16.12.2018р. по 15.06.2019р. та з 16.01.2019р. по 15.07.2019р.

20.01.2021р. відповідачем до суду першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, встановленого ст. 258 ЦК України і який складає один рік для стягнення пені.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивач звернувся до місцевого господарського суду 02.12.2020р., тоді як строк позовної давності про стягнення пені за період з 16.12.2018р. по 15.06.2019р. та за період з 16.01.2019р. по 15.07.2019р. сплинув 15.06.2020р. та з 15.07.2020р. відповідно.

Поважних причин пропуску строку позовної давності для стягнення пені позивач не зазначив.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача пені на суму 641,00 грн. не підлягають задоволенню через пропущення строку позовної давності. Апеляційна скарга не містить доводів щодо розгляду позовних вимог про стягнення з відповідача пені.

За наведених обставин, доводи, викладені в апеляційній скарзі про порушення і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення не отримали підтвердження, не спростовують обставин, на які послався місцевий господарський суд. Водночас апеляційний господарський суд погоджується із доводами позивача, викладеними у відзиві на апеляційну скаргу, як такими, що узгоджуються з обставинами справи та нормами матеріального і процесуального права.

3.4. Висновки апеляційного господарського суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Звертаючись із апеляційною скаргою, скаржник не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, як необхідної передумови для зміни чи скасування прийнятого ним судового рішення.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення місцевого господарського суду у даній справі має бути залишено без змін.

3.5. Розподіл судових витрат.

Судові витрати за подання апеляційної скарги на підставі ст. ст. 129, 282 ГПК України у зв`язку з відмовою в її задоволенні покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 275-282 ГПК України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Матвєєва Олексія Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 30.03.2021р. у справі № 904/6517/20 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя І.О. Вечірко

Суддя Л.М. Білецька

Суддя Т.А. Верхогляд