ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" серпня 2021 р.м. ХарківСправа № 922/1980/21

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

при секретарі судового засідання Горбачовій О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Державного підприємства "Любомльське лісове господарство", м.Любомль
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Умпі Груп", м.Харків
про розірвання договору та стягнення 11000,00 грн.
за участю представників:

позивача - не з`явився

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Державне підприємство "Любомльське лісове господарство" звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "УМПІ ГРУП" про розірвання договору поставки від 06.08.2014 року та стягнення 11000,00 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 28.05.2021 року відкрито провадження у справі №922/1980/21 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 15.06.2021 року, яке протокольною ухвалою суду було відкладено на 13.07.2021 року.

Ухвалою суду від 13.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні 27.07.2021 року, яке протокольною ухвалою суду було відкладено на 17.08.2021 року.

16.08.2021 року до суду надійшло клопотання від позивача про розгляду справи без участі його представника (вх.4970).

Представники сторін у судове засідання 17.08.2021 року не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Всі ухвали суду було направлено на юридичну адресу відповідача відповідно до даних з витягу ЄДР ЮО, однак, повернулися до суду без вручення адресату, з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання".

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.10 Закону України "'Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Якщо відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла зняти про те, що такі відомості є недостовірними.

Згідно з ч.1 ст.7 зазначеного Закону Єдиний державний реєстр створюється з мстою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру

Таким чином, всі незручності та ризики, пов`язані із незнаходженням юридичної особи або її керівництва за адресою, вказаною у реєстрі юридичних осіб як місцезнаходження юридичної особи, покладаються саме на цю юридичну особу, і ця обставина також не може вважатися поважною причиною, оскільки вона виникла з вини відповідача і могла бути усунена ним.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання ухвал суду у даній справі відповідачем та повернення їх копій до суду з відповідною відміткою є наслідком діяння (бездіяльності) відповідача щодо її належного отримання та (або) повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження, тобто його власною волею.

Водночас діючі норми Господарського процесуального кодексу України не покладають на господарський суд обов`язок повторного направлення ухвали суду у разі її повернення без вручення адресату. При направленні відповідачеві ухвал судом дотримано відповідних вимог Господарського процесуального кодексу України. В матеріалах справи відсутні відомості щодо іншого місцезнаходження відповідача.

Згідно з положеннями ч.2 ст.11 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" інформація про суд, який розглядає справу, сторони спору та предмет позову, дату надходження позовної заяви, апеляційної, касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення, стадії розгляду справи, місце, дату і час судового засідання, рух справи з одного суду до іншого є відкритою та має бути невідкладно оприлюдненою на офіційному веб-порталі судової влади України, крім випадків, установлених законом.

Згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення (включаючи ухвали суду господарського суду про відкриття провадження у справі) є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання (ст. 2). Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень; суд вносить до Реєстру всі судові рішення, викладені у письмовій формі, не пізніше наступного дня після їх ухвалення або виготовлення повного тексту (ст. 3). Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ст. 4).

Ухвали суду у даній справі розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, що підтверджується даними вказаного Реєстру, який є відкритим.

Таким чином, відповідач мав можливість ознайомитись зі змістом ухвал господарського суду у цій справі.

Згідно зі ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини одним із критеріїв розумного строку розгляду справ є належна поведінка заявника, яка не повинна становити умисного затягування розгляду справи у відповідній державі.

Судом були вчинені всі належні дії для повідомлення відповідача про розгляд даної справи судом.

Відповідач відзив на позов не подав, позовних вимог не заперечив.

Частиною 9 ст.165 ГПК України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Частиною 4 ст.13 ГПК України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на вищевикладене, та враховуючи те, що судом було здійснено всі заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, явку якого в судове засідання не було визнано обов`язковою, суд дійшов висновку, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

06.08.2014 року між ТОВ «Умпі Груп» (постачальник, відповідач) та ДП «Любомльський лісгосп» (покупець, позивач) було укладено договір поставки за умовами якого Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар, а Покупець оплатити його на умовах передбачених договором.

06.08.2014 року ДП «Любомльський лісгосп» було здійснено авансовий платіж на користь ТОВ «Умпі Груп» на суму 11000,00 грн., проте зважаючи на не досягнення в подальшому домовленості щодо поставки, товар поставлено не було.

Відповідно до п.9.1. Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2014 року, але у всякому випадку до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань. У випадку, якщо за 15 днів до закінчення строку дії договору будь-яка сторона не повідомить іншу сторону про свій намір розірвати Договір він вважається пролонгованим на наступний рік на тих же умовах.

Зважаючи на положення п. 9.1. Договору він є чинним на даний час. Поряд з цим жодних поставок товару за договором здійснено не було, та на даний час у ДП «Любомльський лісгосп» відсутня потреба в поставках товарів за вищенаведеним Договором.

Відповідно до п.9.3. Договору - про наміри розірвання договору будь-яка із сторін повинна письмово повідомити іншу сторону не пізніше ніж за один місяць до моменту розірвання.

17.02.2021 року позивачем на адресу відповідача було надіслано лист із вимогою повернути отриманий авансовий платіж за Договором поставки від 06.08.2014 року в розмірі 11000,00 грн., у семиденний строк з моменту отримання листа-вимоги, а також зважаючи на відсутність потреби в поставках товарів за вищенаведеним Договором поставки було запропоновано розірвати даний договір із 22.03.2021 року.

Проте, відповіді на вищенаведений лист отримано не було, що й стало підставою для звернення до суду.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Зокрема, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

У ч.1 ст.174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) закріплено, що господарський договір є підставою виникнення господарських зобов`язань.

Згідно із положеннями ст.ст.627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст.509 ЦК України, ст.173 ГК України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За своєю правовою природою спірний договір 06.08.2014 року є договором поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.712 ЦК України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч.2 ст.220 ГК України якщо надалі прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він має право відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав та перерахував на рахунок постачальника попередню оплату у сумі 11000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №6738 від 07.08.2014 року (а.с.15), проте відповідач товар не поставив.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Підсумовуючи вищевикладене, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність заявлених позовних вимог, які відповідачем не спростовані.

Таким чином, позовні вимоги щодо розірвання спірного договору та повернення 11000,00 грн. попередньої оплати за непоставлений товар підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст.129 ГПК України, відповідно до яких, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача, з вини якого виник спір.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 42, 46, 73, 74, 80, 86, 129, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати Договір поставки від 06.08.2014 року, укладений між Державним підприємством «Любомльське лісове господарство» та товариством з обмеженою відповідальністю «Умпі Груп».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Умпі Груп» (адреса: 61204, м.Харків, пр.Людвіга Свободи, б.50В; ) на користь Державного підприємства «Любомльске лісове господарство» (адреса: 44300, м.Любомль, вул.Незалежності, б.64; ) суму попередньої оплати за договором в розмірі 11000,00 грн. та 4540,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "27" серпня 2021 р.

Суддя К.В. Аріт