ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" серпня 2021 р. Справа№ 910/3459/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Агрикової О.В.

суддів: Чорногуза М.Г.

Мальченко А.О.

Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,

за участю представників сторін:

від позивача - не з`явились,

від відповідача - не з`явились,

розглянувши апеляційні скарги

Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія"

на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 (повний текст рішення складено 26.05.2021)

у справі № 910/3459/21 (суддя Данилова М.В.)

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія"

до Акціонерного товариства "Українська залізниця"

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Товариство з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що відповідач порушив строки доставки товару, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія" штраф за несвоєчасну доставку вантажу на суму в розмірі 119 421, 05 грн. та судовий збір у розмірі 3 582, 70 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що календарними штемпелями на накладних підтверджується, що відповідачем доставлено позивачу вантаж із порушенням встановленого терміну доставки, визначеного пунктом 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу, що у відповідності до пункту 116 Статуту та пункту 1.1. Правил, що є підставою для застосування до відповідача як перевізника відповідальності у вигляді штрафу. Щодо пропуску позовної давності місцевим господарським судом зазначено, що відповідно до вимог п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які набрали чинності 2 квітня 2020 р. до спливу строку позовної давності у спірних відносинах, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, а тому посилання відповідача на перебіг строку позовної давності до часу звернення позивача в суд з указаним позовом є безпідставними. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку щодо зменшення розміру штрафних санкцій (штрафу), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 50%, що ставить 119 421, 05 грн.

Не погодившись із прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача мотивовані тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Зокрема на думку відповідача останнім було заявлено про застосування до позовної заяви позовної давності, встановленої ст. 315 Господарського кодексу України, втім місцевим господарським судом неправильно застосовано положення ст. 315 Господарського кодексу України, ст. 267 Цивільного кодексу України оскільки позивачем було пропущено строк позовної давності (звернення до суду). Крім того відповідач вважає, що застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положення про продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, на строк дії карантину, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, на підставі Закону України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» є помилковим, оскільки на думку відповідача зазначеним Законом продовжено строки, визначені у чітко визначених нормах чинного законодавства, зокрема у ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України.

Також, не погодившись із прийнятим рішенням, Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року в частині зменшення штрафу та прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Одночасно з апеляційною скаргою скаржником заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги.

Вимоги та доводи апеляційної скарги позивача мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції в частині зменшення штрафу прийняте на підставі неповного з`ясування всіх обставин справи, та належного дослідження доказів по справі з порушенням норм матеріального права при недотримання норм процесуального права. Зокрема позивач зазначає, що посилання відповідача на скрутне матеріальне становище підприємства не є достатньою обставиною, що надає право суду на зменшення розміру неустойки. Також позивач наголошує, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає з положень Статуту залізниць України, тобто має місце не порушення зобов`язання з боку відповідача, а порушення ним порядку, встановленого нормативно-правовим актом і сума штрафу не залежить від форми такого порушення та не пов`язана зі збитками.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.07.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року у справі №910/3459/21, об`єднано розгляд апеляційних скарг Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року у справі №910/3459/21 в одне апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 26.08.2021 року.

19.07.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній просив залишити апеляційну скаргу позивача без задоволення, апеляційну скаргу відповідача задовольнити.

04.08.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від Акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

25.08.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів (канцелярія) Північного апеляційного господарського суду від адвоката Карпенко Ірини Вікторівни, представника Акціонерного товариства "Українська залізниця", відповідача у справі, надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2021 року клопотання Акціонерного товариства "Українська залізниця" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" задоволено.

В судове засідання 26.08.2021 року представники сторін не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників сторін.

Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що 12.02.2018 року між ТОВ "Перша Логістична Компанія" та ПАТ "Українська залізниця" (далі - Відповідач) було укладено Договір № 08541/ЦТЛ-2018 про надання послуг (далі - Договір), відповідно до п.1.1 якого предметом Договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах Перевізника, вагонах інших держав та/або вагонах Замовника і проведення розрахунків за ці послуги. (а.с. 16-30).

Відповідно до п. 8.1 Договору сторони домовились про використання електронного документообігу.

Згідно п. 8.8 Договору, у разі судового розгляду справи чи виникненні претензійної практики, використовується візуальне відображення електронних документів на папері.

Пунктом 12.1. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладними ЕЦП в АС "Месплан", або АС "Клієнт УЗ" або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 20.02.2018 року до 31.12.2018 року. Якщо жодна із сторін не звернеться з письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час дії цього договору.

На виконання договору відповідачем надавались позивачу послуги залізничного перевезення вантажів, а саме у вересні 2019 року та у січні 2020 року АТ "Укрзалізниця" здійснило перевезення вантажу, одержувачем якого було Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями "Трансінвестсервіс", а вантажовідправником виступав позивач.

Вказані перевезення оформлені наступними залізничними накладними (а.с. 38-70):

- по маршруту: ст. Старокостянтинів І (код 334103) - ст. Чорноморська (експ. для ТІС) (код 403002) №№ 34809400 від 01.09.2019 року, 34831008 від 03.09.2019 року, 34848382 від 04.09.2019 року, 34835918 від 03.09.2019 року, 34858159 від 05.09.2019 року, 34899781 від 09.09.2019 року, 34899807 від 09.09.2019 року, 32025728 від 18.09.2019, 34848887 від 04.09.2019 року, 32110124 від 24.09.2019 року, 33569815 від 27.01.2020 року;

- по маршруту: ст. Суховоля (код 340301) - ст. Чорноморська (експ. для ТІС) (код 403002) №№ 34839944 від 03.09.2019 року, 33436353 від 12.01.2020 року;

- по маршруту: ст. Деражня (код 331001) - ст. Чорноморська (експ. для ТІС) (код 403002) №№ 34904292 від 09.09.2019 року, 34882613 від 07.09.2019 року, 34882589 від 07.09.2019 року, 3491867 від 10.09.2019 року.

Також з матеріалів справи вбачається, що за вказаними вище перевезенням ТОВ «Перша логістична компанія» були пред`явлені претензії про прострочення доставки вантажу №370 від 22.03.2020 року, №371 від 24.03.2020 року, №372 від 24.03.2020 року, №380 від 25.03.2020 року та №381 від 25.03.2020 року. (а.с. 71-87).

Відповідач в свою чергу листом №ЦМ-ЮА-175 від 03.04.2020 року повідомив позивача, що зважаючи на обставини непереборної сили, викликаної внаслідок коронавірусної хвороби, термін на розгляд і надання відповіді на претензії ТОВ «Перша логістична компанія» від 25.03.2020 року за №№ 378, 377, 376, 379, 375, 381, 374, 373, 371, 3703 380, 372, які заявлені товариству з причин порушення терміну доставки вантажу, буде відновлено після врегулювання ситуації. Також зазначено, що претензії №№ 378, 377, 376, 379, 375, 381, 374, 373, 371, 370, 380, 372 після врегулювання ситуації будуть направлені до регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» для розгляду та надання відповіді згідно із статтею 131 Статут залізниць України та Правилами заявлення та розгляду претензій, а також відповідно до наданих регіональним філіям повноважень щодо розгляду претензій. (а.с. 146-147).

Позивач в свою чергу листами №229 від 04.12.2020 року, №230 від 04.12.2020 року, №231 від 04.12.2020 року, №232 від 04.12.2020 року, №233 від 04.12.2020 року, №257 від 04.01.2021 року, №256 від 04.01.2021 року, №255 від 04.01.2021 року, №254 від 04.01.2021 року, №253 від 04.01.2021 року звертався до відповідача з вимогами про повідомлення результату розгляду поданих раніше претензій. (а.с. 148-152, 155-159). Також позивачем долучено докази надсилання вказаних листів на адресу залізниці. (а.с. 153-154, 160-161).

Мотивуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що оскільки відповідачем було доставлено вантаж з простроченням терміну доставки, у зв`язку з чим мало місце порушення Укрзалізницею вимог статті 41 Статуту залізниць України щодо прострочення доставки вантажу, то за таких обставин позивачем на підставі пункту 116 Статуту залізниць України було нараховано відповідачу штраф в розмірі 238 842, 10 грн., який позивач й просить стягнути на його користь з Акціонерного товариства "Українська залізниця".

Позивачем до своєї позовної заяви долучено розрахунок штрафу за несвоєчасну доставку вантажу по кожній вище вказаній накладній. (а.с. 9-12).

Відповідач в свою чергу не заперечує факту прострочення термінів доставки вантажу, однак наполягає на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності. При цьому відповідач просив зменшити розмір штрафу на 50%.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов`язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі.

Залежно від виду транспорту, яким передбачається систематичне перевезення вантажів, укладаються такі довгострокові договори: довгостроковий - на залізничному і морському транспорті, навігаційний - на річковому транспорті (внутрішньому флоті), спеціальний - на повітряному транспорті, річний - на автомобільному транспорті. Порядок укладення довгострокових договорів встановлюється відповідними транспортними кодексами, транспортними статутами або правилами перевезень.

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Згідно з статтею 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Частиною 1 статті 919 ЦК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Відповідно до ч.1 статті 313 ГК України перевізник зобов`язаний доставити вантаж до пункту призначення у строк, передбачений транспортними кодексами, статутами чи правилами. Якщо строк доставки вантажів у зазначеному порядку не встановлено, сторони мають право встановити цей строк у договорі.

Згідно з ч.1 статті 920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Частиною 5 статті 307 ГК України передбачено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 затверджено Статут залізниць України, який визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом.

Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (пункт 2 Статуту).

Відповідно до пункту 5 Статуту на підставі цього Статуту Мінтранс затверджує:

а) Правила перевезення вантажів (далі - Правила);

б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів;

в) Правила перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів);

г) інші нормативні документи.

Нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов`язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Згідно з п. 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення;

Пунктом 22 Статуту передбачено, що за договором залізничного перевезення вантажу залізниця зобов`язується доставити ввірений їй вантажовідправником вантаж у пункт призначення в зазначений термін і видати його одержувачу, а відправник зобов`язується сплатити за перевезення встановлену плату.

Відповідно до п.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Дата приймання і видачі вантажу засвідчується на накладній календарним штемпелем станції.

Згідно з абз.1 п.28 Правил приймання вантажів до перевезення (ст. 7, 9, 13, 22, 24, 37, 39 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 861/5082 договір про перевезення вантажу вважається укладеним з моменту проставлення календарного штемпеля станції відправлення в оформленій паперовій накладній або з моменту накладення електронного цифрового підпису працівником залізниці в електронній накладній.

Відповідно до п.1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (у редакції наказу Міністерства інфраструктури України від 08.06.2011 № 138) та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 863/5084 на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими Правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (далі - ЕЦП)).

Тобто, електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.

Відповідно до п. 41 Статуту залізниці зобов`язані доставити вантажі за призначенням в установлені терміни.

Терміни доставки вантажів і правила обчислення термінів доставки вантажів встановлюються Правилами, виходячи з технічних можливостей залізниць.

Обчислення терміну доставки починається з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення.

Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

У разі затримки подачі вагонів (контейнерів) під вивантаження внаслідок зайнятості вантажного фронту або з інших причин, залежних від одержувачів, вантаж вважається доставленим вчасно, якщо він прибув на станцію призначення до закінчення встановленого терміну доставки.

Згідно з п. 1.2 Правил обчислення термінів доставки вантажів (ст. 41, 116 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000 (та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 865/5085, термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата.

Відповідно до підпункту 1.1.1 пункту 1.1 Правил, у разі перевезення вантажною швидкістю залізниці надається термін доставки вантажу: одна доба на кожні повні та неповні 320 км щодо маршрутних відправок, та одна доба на кожні повні та неповні 200 км щодо вагонних відправок.

Пунктом 2.1 Правил передбачено, що обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах. При прийманні від відправника вантажу до перевезення раніше дня, на який призначено навантаження, термін доставки обчислюється з 24-ї години того дня, на який призначено навантаження, про що в накладній робиться відмітка в графі "Навантаження призначено на число місяць".

Згідно з пунктом 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються, зокрема, на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до п. 2.10 Правил вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки.

Частиною 1 статті 23 Закону України "Про залізничний транспорт" у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань за договором про організацію перевезень вантажів перевізники несуть відповідальність за неповну і несвоєчасну подачу вагонів і контейнерів для виконання плану перевезень, а вантажовідправники - за невикористання наданих транспортних засобів у порядку та розмірах, що визначаються Статутом залізниць України. Перевізники також несуть відповідальність за зберігання вантажу, багажу, вантажобагажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу, а також за дотримання терміну їх доставки в межах, визначених Статутом залізниць України.

Відповідно до п.116 Статуту за несвоєчасну доставку вантажів і порожніх вагонів, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб`єктам підприємницької діяльності або орендовані ними, залізниця сплачує одержувачу штраф (якщо не доведе, що прострочення сталося не з її вини) у розмірі:

10 відсотків провізної плати - за прострочення на дві доби;

20 відсотків провізної плати - за прострочення на три доби;

30 відсотків провізної плати - за прострочення на чотири і більше діб.

Відповідно до Інформаційного листа ВГСУ України №01-06/420/2012 від 04.04.2012, нарахування штрафу за несвоєчасну доставку вантажу здійснюється в залежності від кількості повних прострочених діб, але не менш ніж двох діб. Встановлений статтею 116 Статуту штраф застосовується у разі прострочення доставки вантажу на дві доби (більше ніж на 48 годин), на три доби (більше ніж на 72 години) і на чотири доби (більше ніж на 96 годин). Якщо прострочення доставки вантажу допущено залізницею менш ніж на дві доби (не більше 48 годин), що обчислюється з 24-ої години дати приймання вантажу до перевезення, то підстави для нарахування передбаченої статтею 116 Статуту штрафу відсутні.

Згідно п. 8 Правил видачі вантажів, оформлення видачі вантажу засвідчується календарним штемпелем станції у відповідній графі накладної. Датою фактичної видачі вантажу вважається дата його вивозу з території станції в разі вивантаження засобами залізниці або дата подачі вагона під вивантаження, якщо воно здійснюється одержувачем на місцях загального або не загального користування.

Як підтверджується календарними штемпелями на накладних, доданих до позовної заяви, вантаж відповідачем доставлено позивачу з порушенням встановленого терміну доставки, визначеного ст. 41 Статуту залізниць України та Правилами обчислення термінів доставки вантажу.

Відповідно до розрахунку позивача загальна сума штрафу за прострочку доставки вантажу складає - 238 842, 10 грн.

При цьому, відповідач не заперечує факту прострочення доставки вантажу та не надає контррозрахунку.

Крім того колегія суддів зазначає, що згідно пункту 1.1 Правил обчислення термінів доставки вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 визначено терміни, в які залізниці зобов`язані доставляти вантажі за призначенням, зокрема, відповідно до підпункту 1.1.1 у разі перевезення вантажною швидкістю: маршрутними відправками; вагонними відправками та відправками у великотоннажних контейнерах; дрібними відправками та відправками в середньотонажних контейнерах, терміни доставки вантажу обчислюються виходячи з 1 (однієї) доби на кожні повні та неповні 320, 200 та 150 км відповідно.

Відповідно до пункту 1.2 Правил термін доставки вантажу визначається, виходячи з відстані, за яку обчислюється провізна плата. Обчислення терміну доставки починається з 24-ї години дати приймання вантажу до перевезення, зазначеної в перевізних документах.

Згідно із п. 2.4 Правил терміни доставки вантажів, які обчислюються згідно з пунктом 1, збільшуються на одну добу на операції, пов`язані з відправленням і прибуттям вантажу.

Відповідно до пункту 2.9 Правил про причини затримки вантажу, які дають право залізниці на збільшення терміну доставки, та тривалість цієї затримки повинна бути зроблена відмітка в перевізних документах, яка завіряється підписом працівника станції. Вантаж вважається доставленим вчасно, якщо на станції призначення він вивантажений засобами залізниці, про що повідомлено одержувача, або якщо вагон (контейнер) з вантажем подано під вивантаження засобами одержувача до закінчення встановленого терміну доставки (пункт 2.10. Правил).

Згідно з ст. 133 Статуту, передача іншим організаціям або громадянам права на пред`явлення претензій та позовів не допускається, за винятком випадків передачі такого права вантажовідправником вантажоодержувачу або вантажоодержувачем вантажовідправнику, а також вантажовідправником або вантажоодержувачем вищій організації або уповноваженій особі, яка виступає від їх імені.

Передача права на пред`явлення претензій і позовів засвідчується переуступним підписом на документі (накладній, вантажній, багажній квитанції), а для уповноваженої особи - довіреністю, оформленою згідно із законодавством.

На підставі викладеного вище Товариство з обмеженою відповідальністю "Трансінвестсервіс" передало Товариству з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія" право пред`явлення претензії та позову за несвоєчасну доставку вантажу у залізничних вагонах до перевізника.

У зв`язку із вищевикладеним, оскільки факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що розрахунок штрафу за несвоєчасну доставку вантажу в розмірі 238 842, 10 грн. є обґрунтованим, арифметично правильним та відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо доводів відповідача в апеляційній скарзі, що позивачем було пропущено строк позовної давності (звернення до суду) колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статей 256, 257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися з вимогою про захист цивільного права або інтересу; загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 258 ЦК України для окремих вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Положенням статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а статті 258 названого Кодексу до окремих вимог встановлено позовну давність в один рік.

Частиною третьою статті 925 ЦК України, яка є загальною нормою, визначено, що до вимог, що випливають із договору перевезення вантажу, пошти, застосовується позовна давність в один рік з моменту, що визначається відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Як зазначалося, приписами частини першої статті 258 ЦК України визначено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Що ж до перевезення вантажів залізницею, то відповідно до статті 136 СЗ України позови до залізниць можуть бути пред`явлені у шестимісячний термін, що обчислюється відповідно до вимог статті 134 цього Статуту, яким передбачено також і 6-місячний строк для пред`явлення претензії, з визначенням певних умов, обставин, підстав та строку його обмеження.

Частиною п`ятою статті 307 ГК України, яка кореспондується з частиною четвертою статті 909 та статтею 920 ЦК України, встановлено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів за цими перевезеннями визначаються транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Отже, статті 134, 136 СЗ України є спеціальними нормами, які регулюють питання перебігу позовної давності за позовами про відшкодування збитків внаслідок недостачі вантажобагажу. СЗ України затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, і останні зміни до зазначених статей СЗ України вносилися постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2002 №1973.

ГК України прийнятий 16.01.2003 і набрав чинності з 01.01.2004, і статтею 315 цього Кодексу передбачено певні особливості обчислення позовної давності за договором перевезення; він також є спеціальним законом, який повинен застосовуватися до правовідносин сторін переважно щодо норм права як такий, що прийнятий пізніше та містить порядок обчислення позовної давності.

Відтак положення статей 134, 136 СЗ України слід застосовувати у системному зв`язку з положеннями статті 315 ГК України таким чином, що позовна давність починає свій перебіг з дня одержання відповіді на пропозицію позивача або з дня закінчення строку, встановленою частиною третьою статті 315 ГК України для відповіді на пропозицію. Враховуючи, що дотримання претензійного порядку не є обов`язковим, у вирішенні питання про початок перебігу позовної давності у розумінні цієї норми ГК України слід виходити з того, що такий перебіг починається після закінчення строку пред`явлення претензії і строку її розгляду (частини друга та третя статті 315 ГК України), незалежно від того, чи пред`являлася відповідна претензія до перевізника.

Вказана правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 року у справі №910/11949/20.

При цьому відсутність відомостей щодо звернення позивача до відповідача з претензією не впливає на порядок обчислення позовної давності, оскільки визначений законом строк, у межах якого особа має право звернутися до суду, не може починатися строком на реалізацію права на досудове врегулювання спору.

Аналогічний правовий висновок виклав Верховний Суд у постановах від 11.04.2019 у справі № 905/729/18, від 13.08.2019 у справі № 910/11614/18, від 10.09.2019 у справі № 905/2303/18.

Як було встановлено судом першої інстанції позивач направив відповідачу претензії про прострочення доставки вантажу №370 від 22.03.2020 року, №371 від 24.03.2020 року, №372 від 24.03.2020 року, №380 від 25.03.2020 року та №381 від 25.03.2020 року. (а.с. 71-87).

Тобто, позивачем було пред`явлено претензії відповідачу в межах встановленого Статутом залізниці строку для пред`явлення претензій.

В той же час, в матеріалах справи наявний лист №ЦМ-ЮА-175 від 03.04.2020 року залізниці, який було направлено позивача зі змісту, якого вбачається, що зважаючи на обставини непереборної сили, викликаної внаслідок коронавірусної хвороби, термін на розгляд і надання відповіді на претензії ТОВ «Перша логістична компанія» від 25.03.2020 року за №№ 378, 377, 376, 379, 375, 381, 374, 373, 371, 3703 380, 372, які заявлені товариству з причин порушення терміну доставки вантажу, буде відновлено після врегулювання ситуації. Також зазначено, що претензії №№ 378, 377, 376, 379, 375, 381, 374, 373, 371, 370, 380, 372 після врегулювання ситуації будуть направлені до регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» для розгляду та надання відповіді згідно із статтею 131 Статут залізниць України та Правилами заявлення та розгляду претензій, а також відповідно до наданих регіональним філіям повноважень щодо розгляду претензій. (а.с. 146-147).

Позивач в подальшому неодноразово звертався до залізниці із вимогами про повідомлення результату розгляду поданих раніше претензій, що вбачається з листів №229 від 04.12.2020 року, №230 від 04.12.2020 року, №231 від 04.12.2020 року, №232 від 04.12.2020 року, №233 від 04.12.2020 року, №257 від 04.01.2021 року, №256 від 04.01.2021 року, №255 від 04.01.2021 року, №254 від 04.01.2021 року, №253 від 04.01.2021 року. (а.с. 153-154, 160-161).

Втім, матеріали справи не містять ані доказів розгляду поданих позивачем до відповідача претензій, ані відповіді на вказані вище вимоги.

Отже в даному випадку позов до перевізника може бути пред`явлений протягом 6 місяців з дня одержання відповіді на претензію, однак, як вбачається з матеріалів справи відповідач у відповіді на претензії позивача не розглянув претензії, а повідомив про те, що термін на розгляд і надання відповіді на претензії буде відновлено після врегулювання ситуації зважаючи на обставини непереборної сили, викликаної внаслідок коронавірусної хвороби.

При цьому, колегія суддів зазначає, що якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (п. 2.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" №10 від 29.05.2013).

Також колегія суддів зазначає, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч. 5 ст. 267 Цивільного кодексу України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності.

У разі коли судом на підставі досліджених доказів буде встановлено, що право особи, про захист якого вона просить, порушене, а стороною у спорі до винесення рішення буде заявлено про застосування позовної давності, та буде встановлено, що цей строк пропущено без поважних причин, суд на підставі ст. 267 Цивільного кодексу України ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову за спливом позовної давності. У разі визнання судом причин пропущення позовної давності поважними, порушене право підлягає захисту.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 04.03.2018 у справі № 917/1150/17.

Крім того, відповідно до вимог п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, які набрали чинності 2 квітня 2020 р. до спливу строку позовної давності у спірних відносинах, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Колегія суддів вважає не обґрунтованими доводи відповідача щодо не вірного застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин положення про продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, на строк дії карантину, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, на підставі Закону України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» є помилковим, оскільки на думку відповідача зазначеним Законом продовжено строки, визначені у чітко визначених нормах чинного законодавства, зокрема у ст.ст. 257, 258 Цивільного кодексу України.

Однак, сам же відповідач вказує не те, що зазначеним Законом продовжено строки, визначені у ст. 258 Цивільного кодексу України, яка й встановлює, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, що й має місце в даному випадку.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що залізниця у своєму листі №ЦМ-ЮА-175 від 03.04.2020 року сама посилалась на те, що термін на розгляд і надання відповіді на претензії буде відновлено після врегулювання ситуації, зважаючи на обставини непереборної сили, викликаної внаслідок коронавірусної хвороби. (а.с. 146-147).

Відтак, з оглядну на встановлені вище обставини справи колегія суддів дійшла висновку, що позивач в даному випадку звернулося до суду у межах позовної давності враховуючи Закон України від 30.03.2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким передбачено продовження строків, визначених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 Цивільного кодексу України, на строк дії карантину, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Щодо доводів позивача в апеляційній скарзі щодо необґрунтованого зменшення судом першої інстанції розміру неустойки в даному випадку колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру штрафних санкцій до 50% з огляду на наступне.

Відповідно до частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положенням статті 233 Господарського кодексу України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

В даній нормі під "іншими учасниками господарських відносин" слід розуміти третіх осіб, які не беруть участь в правовідносинах між боржником та кредитором, проте, наприклад, пов`язані з кредитором договірними відносинами.

За частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Стаття 546 Цивільного кодексу України визначає неустойку (штраф, пеню) як один із видів забезпечення зобов`язання.

Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами, на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.

Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (рішення Конституційного Суду від 11.07.2013 року № 7-рп/2013).

Як необхідність використання права на зменшення розміру штрафних санкцій так і розмір, до якого вони підлягають зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Відповідно до статей 73, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, позивачем не надано доказів понесення ним збитків або невиконання ним своїх зобов`язань перед іншими особами внаслідок несвоєчасної доставки вантажів відповідачем.

В той же час, відповідач зазначає, що з січня 2019 року АТ "Українська залізниця" позбавлена пільг зі сплати земельного податку. Крім того, відповідач посилається на те, що зупинка регулярних пасажирських перевезень залізницею з метою запобігання коронавірусної хвороби призвела до неотримання значних доходів.

З наданого відповідачем у матеріали справи проміжного скороченого консолідованого звіт про фінансові результати АТ "Українська залізниця" станом на 30.06.2020 року, збитки відповідача від господарської діяльності за 6 місяців 2020 року становлять 8792015 тис. грн. Наведене підтверджує доводи відповідача про збитковість АТ "Українська залізниця". (а.с. 111-118).

Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, враховуючи недоведеність позивачем понесення ним збитків чи будь-яких інших негативних наслідків, викликаних несвоєчасною доставкою вантажу відповідачем, виходячи з загальних засад цивільного законодавства, а саме, справедливості, добросовісності, розумності, колегія судів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення нарахованого відповідачу штрафу на 50%, тобто до 119 421, 05 грн.

Зменшення розміру штрафу на 50% суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін та не порушує інтересів позивача.

Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Інших належних доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень викладених в поданих апеляційних скаргах, скаржниками не було надано суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів також зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод. (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03, від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У справі, що розглядається, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції було надано скаржникам вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків місцевого господарського суду.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Перша Логістична Компанія" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року у справі №910/3459/21 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.05.2021 року у справі № 910/3459/21 залишити без змін.

3. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3459/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 26.08.2020 року.

Головуючий суддя О.В. Агрикова

Судді М.Г. Чорногуз

А.О. Мальченко